Провадження № 6/734/2/16 Справа № 734/1491/14
У Х В А Л А

іменем України

25 січня 2016 року смт. Козелець

Козелецький районний суд Чернігівської області в складі:

Головуючого-судді Соловей В.В.,

при секретареві Бардаченко Т.М.,

із участю представника відповідача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву ОСОБА_2 про винесення окремого рішення суду про розподіл судових витрат, понесених відповідачем,

в с т а н о в и в:

відповідач ОСОБА_2 звернувся у суд із заявою про винесення окремого рішення суду про розподіл витрат, понесених відповідачем. Вказану заяву заявник ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що в провадженні Козелецького районного суду Чернігівської області перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором в сумі 23793.06 гривень. За ухвалою від 16 жовтня 2014 року Козелецького районного суду Чернігівської області позовна заява ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишена без розгляду (справа № 734/1491/14). До цього за ухвалою від 6 травня 2014 року Козелецького районного суду Чернігівської області позовна заява ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором також залишена без розгляду. Для захисту своїх порушених прав змушений був найняти представника ФОП ОСОБА_1 26 червня 2014 року в судовому засіданні судом задоволене клопотання представника про призначення судової почеркознавчої експертизи і суд доручив проведення експертизи експертам Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз. 22 вересня 2014 року сплатив грошові кошти за проведення вказаної експертизи в сумі 1574.40 гривень. Суд не розподілив судові витрати: за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 1574.40 гривень, що сплачені ним; за послуги представника ОСОБА_1 в сумі 5000.00 гривень; не зобовязав Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» зняти борг із кредитної картки ОСОБА_2 у сумі 23793.06 гривень. Заявник ОСОБА_2 ставить вимоги про винесення окремого рішення суду щодо відшкодування йому судових витрат, повязаних із розглядом судової справи, а саме за виготовлення почеркознавчої експертизи та судово-експертного висновку від 16 вересня 2014 року експерта Чернігівського відділення Київського науково-дослідного інституту судових експертиз, наданого експертом ОСОБА_4 (висновок № 2349-2351/14-24 за результатами проведення судової почеркознавчої експертизи у справі № 734/1491/14).

У судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_1 уточнила і підтримала вимоги про винесення додаткового рішення та стягнення із ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі: 1574.00 гривень, сплачених ним за проведення судової почеркознавчої експертизи; 15.74 гривень, сплачених ним, як комісійна винагорода; 5000 гривень, сплачених ним за надання правових послуг; 243.60 гривень, сплачених ОСОБА_3 акціонерним товариством «Акцент-Банк», як судовий збір; приблизно 2000.00 гривень, сплачених ним, як судовий збір. Представник позивача ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» ОСОБА_5 подав заяву про розгляд справи у його відсутності та письмове заперечення і вважає, що заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

При судовому розгляді встановлено, що 22 травня 2014 року із позовною заявою про стягнення заборгованості в сумі 23793.06 гривень за кредитним договором у суд звернулося Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 23 травня 2014 року відкрите провадження у вказаній цивільній справі та справа призначена до судового розгляду. 26 червня 2014 року за ухвалою Козелецького районного суду Чернігівської області у вказаній цивільній справі призначена судова почеркознавча експертиза. За висновком експерта після проведення судової почеркознавчої експертизи № 2349-2351/14-24 від 16 вересня 2014 року досліджувані підписи від імені ОСОБА_2 в заяві від 12 травня 2008 року про надання кредиту та на ксерокопії паспорту громадянина України СМ 925608 першої, другої та третьої, дванадцятої та тринадцятої сторінок паспорту, та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_1 на імя ОСОБА_2, виконані рукописним способом, чорнилом капілярної ручки без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. У наданій на дослідження заяві від 12 травня 2008 року про надання кредиту рукописний текст та підпис від імені ОСОБА_2 виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. У наданій на дослідження ксерокопії паспорту громадянина України СМ 925608 другої, третьої, дванадцятої та тринадцятої сторінок, та довідки про присвоєння ідентифікаційного номера НОМЕР_1 на імя ОСОБА_2, підпис від імені ОСОБА_2 та рукописні записи «Копія вірна 12.05.08. ОСОБА_2В.» виконані не ОСОБА_2, а іншою особою. 26 червня 2014 року клопотання про проведення судової почеркознавчої експертизи заявлене відповідачем ОСОБА_2, ним 22 серпня 2014 року за квитанцією № 20893946 сплачені грошові кошти в сумі 1574.40 гривень за проведення вказаної експертизи, а також за квитанцією № 20893946 сплачені установі банку грошові кошти в сумі 15.74 гривні, як комісійна винагорода згідно тарифів. 16 жовтня 2014 року представником позивача ОСОБА_5 у суд подана заява про залишення позовної заяви ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором без розгляду. За ухвалою від 16 жовтня 2014 року Козелецького районного суду Чернігівської області, яка набрала законної сили, вказана позовна заява залишена без розгляду.

Відповідно до п. 20 Постанови № 14 від 18 грудня 2009 року Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» додаткове рішення може бути ухвалено лише у випадках і за умов, передбачених статтею 220 ЦПК України. Додаткове рішення не може змінити суті основного рішення або містити в собі висновки про права та обовязки осіб, які не брали участі у справі, чи вирішувати вимоги, не досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1)стосовно якої-небудь позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2)суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної суми грошових коштів, які підлягають стягненню, майно, яке підлягає передачі, або які дії треба виконати; 3)суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 367 цього Кодексу; 4)судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ч.ч. 1 і 3 ст. 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. До витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду; витрати, повязані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 86 ЦПК України, зокрема, витрати, повязані з проведенням судових експертиз, несе сторона, яка заявила клопотання про проведення судової експертизи. Кошти на оплату судової експертизи вносяться стороною, яка заявила клопотання про проведення експертизи.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 3 ст. 89 ЦПК України, зокрема, у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, повязаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.

Відповідно до п. 38 Постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», зокрема, у разі залишення заяви без розгляду відповідач має право заявити вимоги про відшкодування здійснених ним витрат, повязаних із розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача. У такому разі заявлені вимоги розглядаються у цій же справі одночасно із вчиненням наведених процесуальних дій. Розмір відшкодування доводить відповідач (статті 10, 11 ЦПК). При цьому саме по собі предявлення позову не може свідчити про необґрунтовані дії позивача.

Відповідно до п. 41 цієї ж Постанови якщо суд не прийняв рішення щодо розподілу судових витрат або, наприклад, про повернення судового збору з Державного бюджету України, то за заявою сторони або прокурора, який брав участь у судовому процесі, а також із власної ініціативи суд на підставі статті 220 ЦПК має право ухвалити додаткове рішення у справі, яким вирішити відповідне питання. Проте, якщо під час розгляду справи докази на підтвердження понесених судових витрат суду не надавалися, то додаткове рішення щодо розподілу цих судових витрат ухвалюватися не може і в задоволенні такої заяви має бути відмовлено.

Вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1, вивчивши надані докази, суд вважає, що заява ОСОБА_2 не підлягає задоволенню.

Під час розгляду цивільної справи за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором докази на підтвердження понесених витрат, повязаних із проведеннями судової почеркознавчої експертизи, у вказаному вище розмірі відповідачем ОСОБА_2 та його представником ОСОБА_1 суду не надавалися. Квитанція № 20893946 від 22 серпня 2014 року про сплату ОСОБА_2 грошових коштів у сумі 1574.40 гривень за проведення судової почеркознавчої експертизи та квитанція № 20893946 від 22 серпня 2014 року про оплату установі банку грошових коштів у сумі 15.74 гривні, як комісійна винагорода згідно тарифів, надані у судовому засіданні 25 січня 2016 року представником відповідача ОСОБА_1 Крім того, не надані докази, які б підтверджували, що при предявленні ОСОБА_3 акціонерним товариством «Акцент-Банк» вказаного позову мали місце необґрунтовані дії позивача.

Відповідно до п. 47 Постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків, надання безоплатної правової допомоги. При стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи іншого договору.

Відповідачем ОСОБА_2 і його представником ОСОБА_1 не надані також докази (документально не підтверджені) на підтвердження понесених витрат у розмірі 5000 гривень за надання правових послуг. При судовому розгляді вказаної цивільної справи інтереси відповідача ОСОБА_2 представляла ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої 24 лютого 2012 року нотаріально (термін дії довіреності до 24 лютого 2015 року). Оскільки відсутні документальні підтвердження витрат на правову допомогу, а також відсутній розрахунок цих витрат, тому у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат необхідно відмовити.

Необґрунтованими є вимоги про стягнення із ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» на корись ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 243.60 гривні, що сплачені позивачем як судовий збір. Вказані витрати понесені ОСОБА_3 акціонерним товариством «Акцент-Банк». На підтвердження предявлених вимог про стягнення приблизно 2000.00 гривень судового збору, нібито сплачених відповідачем ОСОБА_2, не надані докази, що підтверджують таку сплату.

За таких обставин суд вважає, що у задоволенні заяви відповідача ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення суду про відшкодування судових витрат, повязаних із розглядом цивільної справи за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 79, 86, 88, 89, 210 і 220 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

у задоволенні заяви ОСОБА_2 про винесення додаткового рішення суду про відшкодування судових витрат, повязаних із розглядом цивільної справи, за позовом ОСОБА_3 акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Чернігівської області через Козелецький районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом пяти днів. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів із дня отримання копії ухвали.

Суддя