Провадження № 2/161/3860/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

17 листопада 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Ярмолюк І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Луцька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення коштів. Свої вимоги мотивує тим, що Волинським коледжем Національного університету харчових технологій на його імя було відкрито картковий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» для перерахунку коштів по виплаті стипендії. Протягом 2013-2016 років коледжем перераховано стипендію на загальну суму 10182 грн. 15 коп. В 2015 році він втратив пластикову картку по отриманню коштів, у видачі нової картки його було відмовлено як на усні звернення так і на письмове звернення. В травні 2016 року він звернувся на гарячу лінію КБ «Приватбанк» з приводу видачі картки та виплати коштів, позитивного результату його звернення не дало, відповідач ще обмежив його у доступі до власних коштів перерахованих на його рахунок.

Просить суд стягнути з відповідача перераховані на його рахунок кошти в розмірі 3500 грн. стипендії, 20 000 грн. моральної шкоди та зобовязати банк видати йому нову картку для обслуговування карткового рахунку.

В судовому засіданні представник позивача уточнив позовні вимоги, просив суд стягнути з відповідача 3 500 грн. зарахованих коштів стипендії, 20 000 грн. моральної шкоди.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, а тому згідно вимог ст. 224 ЦПК України судом ухвалено заочне рішення.

Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення частково.

Судом встановлено, що Волинським коледжем Національного університету харчових технологій на імя ОСОБА_1 було відкрито картковий рахунок в ПАТ КБ «Приватбанк» для перерахунку коштів по виплаті стипендії. Протягом 2013-2016 року на його картковий рахунок було перераховано кошти по виплаті стипендії. У звязку з втратою пластикової картки ОСОБА_1 звернувся в банк з заявою про її видачу, однак, у видачі картки йому було відмовлено.

В запереченнях на позов ПАТ КБ «Приватбанк» зазначає, що підставою для припинення операцій з використання платіжної карти позивача було те, що в ході проведеної перевірки працівниками банку в квітні 2014 року мало місце незаконне використання позивачем банківської картки та телефону іншої особи, а саме ОСОБА_2, внаслідок чого з її карти без її відому були списані кошти на картковий рахунок позивача, тому банком було призупинено здійснення операції з використання платіжної картки позивача на підставі звернення ОСОБА_2, яка повідомила про вищезазначений факт.

З доданої банком виписки руху коштів по основній карті 9992**** **** 8242 ОСОБА_1 за період з 01.02.2014 року по 18.08.2016 року вбачається, що він використовував банківську картку для проведення оплати товарів та послуг, на цю картку зараховувалась стипендія.

Матеріали справи не містять даних про те, що дана картка позивачем використовувалась не за призначенням, доказів перевірки (моніторингу) по даній картці, на підставі яких банк призупинив здійснення операцій по платіжній картці позивача не надано.

Відповідно ч. ч. 1, 2, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. ч. 1, 3 ст. 1068 ЦК України, банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом(ст. 1074 ЦК України).

Відповідно до п. 10.1. глави 10 постанови Національного банку України № 22 від 21 січня 2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті» обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку/ах, відповідно до статті 1074 ЦК України не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком/ами за рішенням суду або в інших випадках, установлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. Виконання банком арешту коштів, що зберігаються на рахунку клієнта, здійснюється за постановою державного виконавця чи рішенням суду (у тому числі ухвалою, постановою, наказом, виконавчим листом суду) про стягнення коштів або про накладення арешту в порядку, установленому законом.

З аналізу наведених норм права вбачається, що випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Правовою гарантією на невтручання у право власності на кошти є рішення суду, що відповідає ст. 41 Конституції України, згідно з якою ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Обмеження права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом.

Всупереч норм чинного законодавства, зокрема приписів ст.ст. 1066, 1068, 1074 ЦК України, позивач був позбавлений права доступу до власних коштів та вільного розпорядження ними за відсутності обґрунтованих правових підстав, а тому суд приходить до висновку, що вимоги про стягнення 3 500 грн. підлягають до задоволення.

Крім того, позивачу була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що своєю неправомірною поведінкою банк поставив позивача у важке матеріальне становище, створив перешкоди у нормальній життєдіяльності, чим спрочинив йому душевні страждання та хвилювання.

Згідно п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. № 4 "Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди", під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

З врахуванням засад розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що позов в частині стягнення моральної шкоди підлягає до задоволення частково, на суму 3 000 грн.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 3, 8, 10, 14, 15, 30, 60, 61, 62, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, ст. ст. 625, 1066, 1068, 1074 ЦК України, суд,

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в користь ОСОБА_1 кошти в розмірі 3 500 (три тисячі пятсот) грн., 3 000 (три тисячі) грн. моральної шкоди, а всього 6 500 (шість тисяч пятсот) грн.

Стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в дохід держави 1102 (одну тисячу сто дві) грн. 40 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте Луцьким міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська