АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
Справа № 677/164/15-ц
Провадження № 22-ц/792/80/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись в суд з зазначеним позовом вказувала, що 19 серпня 2012 року близько 02 год. 00 хв. ОСОБА_3 заволодів автомобілем ВАЗ 2107, державний номерний знак НОМЕР_1 без згоди його власника та поїхав ним в с. Сорокодуби Красилівського району, де по вул. Булаєнка перевищив безпечну швидкість руху, не впорався з керуванням та допустив наїзд на залізобетонний паркан. Внаслідок ДТП спричинив механічні пошкодження автомобіля. Постановою Красилівського районного суду Хмельницької області від 13 вересня 2012 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124, ч. 1 ст.130 КУпАП, накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 2550 грн. Вона є співвласником даного автомобіля. Рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2014 року з відповідача на її користь стягнуто 6000 грн. матеріальної шкоди спричиненої внаслідок ДТП та 4000 грн. у відшкодування моральної шкоди. Рішенням апеляційного суду Хмельницької області від 26 вересня 2014 року зазначене рішення Красилівського районного суду Хмельницької області в частині стягнення матеріальної шкоди скасовано

__________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4 Категорія: 30,34

Доповідач: Варвус Ю.Д.

та ухвалено нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на її користь та на користь ОСОБА_5 суму майнової шкоди спричиненої внаслідок ДТП у розмірі по 10539 грн. 09 коп. кожному. В решті рішення суду залишено без змін.

На час звернення до суду з позовом ОСОБА_3 не виконав рішення суду, будь-яких коштів на його виконання не сплатив. Просила, відповідно до вимог ст.625 ЦК України, стягнути з ОСОБА_3 на її користь 7444 грн.01 коп. інфляційних втрат, 338 грн.37 коп. три відсотки річних за період з 27 вересня 2014 року по 17 серпня 2015 року.

Рішенням Красилівського районного суду від 11 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з рішенням суду не погоджується, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що зобовязання зводиться до сплати грошей, відтак є грошовим зобовязанням і на нього поширюються дія ч.2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання.

Апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню, з ухваленням нового рішення з наступних підстав.

Відмовляючи ОСОБА_1 в позові, суд першої інстанції виходив з того, що обовязок відповідача перед позивачем виник не внаслідок грошового боргового зобовязання, а внаслідок відшкодування збитків. Крім того, відповідач не був присутнім на засіданні апеляційної інстанції, постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження на виконання рішення апеляційного суду не отримував, до виконавчої служби по питанню виконання рішення суду не викликався, тому підстав для стягнення з ОСОБА_3 інфляційних витрат та 3% річних з 27 вересня 2014 року за невиконання рішення суду не має. Відсутня також його вина в тому, що сплачені ним кошти в рахунок виконання рішення суду, ДВС Красилівського районного управління юстиції були виплачені іншому боржнику - ОСОБА_5, а не позивачці.

Проте погодитись з такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Встановлено і підтверджується матеріалами справи, що рішенням Красилівського районного суду Хмельницької області від 04 серпня 2014 року з відповідача стягнуто на користь ОСОБА_5 суму майнової шкоди, спричиненої заволодінням ключами від автомобіля, автомобілем та його пошкодженням в результаті ДТП, в сумі 6000 грн. та моральну шкоду в розмірі 1000 грн. і на користь ОСОБА_1 стягнуто 6000 грн. матеріальної шкоди та 4000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Апеляційного суду Хмельницької області від 26 вересня 2014 року зазначене рішення суду першої інстанції в частині стягнення майнової шкоди скасовано та ухвалене в цій частині нове рішення, яким стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 та ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі по 10539 грн.09 коп. кожному. Рішення в частині стягнення з відповідача моральної шкоди залишено без змін.

Таким чином, всього борг відповідача на користь позивачки становить 14539 грн.09 коп. і виконавчий лист щодо стягнення даної суми перебуває на виконанні у відділі ДВС Красилівського районного управління юстиції з листопада 2014 року.

Оскільки зазначене зобов'язання зводиться до сплати грошей, відтак, є грошовим зобов'язанням. Виходячи з юридичної природи правовідносин сторін, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України, як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов'язання.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Такі висновки викладені і в постанові Верховного Суду України від 01 жовтня 2014 року № 6-113цс14, які відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковими для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України.

Відповідно до ст.319 ЦПК України рішення або ухвала апеляційного суду набирають законної сили з моменту їх проголошення.

Стаття 124 Конституції України встановлює, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Чинне законодавство України не передбачає як підставу припинення зобов'язання відкриття виконавчого провадження чи перебування рішення суду у провадженні державного виконавця та не припиняє зобов'язальних правовідносин і не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора прав, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Виходячи з наведеного, колегія суддів не приймає до уваги доводи відповідача про те, що виконавча служба до жовтня 2015 року не приймала ніяких мір до примусового виконання рішення суду про стягнення коштів і ніхто не попереджав боржника про обовязковість та негайність сплати боргу на користь відповідачки.

Крім того, невиконання рішення суду у встановлений державним виконавцем строк тягне за собою інші правові наслідки.

З огляду на вказане колегія суддів вважає, що положення ст. 625 ЦК України повинні бути застосовані до правовідносин, що виникли між сторонами і передбачені цією статтею суми підлягають стягненню з відповідача починаючи з часу набрання законної сили рішенням суду про стягнення шкоди, тобто з 27 вересня 2014 року по зазначений відповідачкою строк 17 серпня 2015 року в розмірі 7439 грн.83 коп. (7051 грн.46 коп. інфляційні витрати та 388 грн.37 коп. 3% річних від суми боргу).

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 779 грн.52 коп.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Красилівського районного суду Хмельницької області від 11 листопада 2015 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 7051 грн.46 коп. інфляційних витрат, 388 грн.37 коп. 3% річних від суми боргу за період з 27 вересня 2014 року по 17 серпня 2015 року та 779 грн.52 коп. судових витрат, а всього 8219 грн.35 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус