Дата документу 20.01.2016
Справа № 320/215/16-ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Суддя Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області Пономаренко Л.Е., розглянувши заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа відділ державної виконавчої служби м. Мелітополя про встановлення юридичного факту,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до Мелітопольського міськрайонного суду з заявою про встановлення факту незаконного стягнення з неї інваліда 2 групи судових витрат за невиконання рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 20 листопада 2012 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року з неї було стягнуто судові витрати в сумі 549 грн.20 коп. Зазначає, що при вирішенні справи суд першої інстанції не прийняв до уваги, що вона на момент розгляду справи була інвалідом П групи та стягнув з неї судові витрати всупереч Закону України «Про судовий збір». На цей час рішення суду виконано державною виконавчою службою.

Вважає необхідним встановити факт незаконного стягнення з неї судових витрат за виконанням рішення суду, так як це потрібно для повернення суми, вважає, що це не є спором про право.

Вивчивши зміст позовних вимог та додані до позову документи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ст. 15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

З аналізу вищевикладеного слідує, що заявник просить встановити факт, що має юридичне значення, фактично просячи визнати незаконним частину судового рішення, що набрало законної сили.

В Постанові Пленуму Верховного суду України Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зазначено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.

Як вбачається зі змісту позову, ОСОБА_1 вважає, що з неї було незаконно стягнуто судові витрати, однак, діючим законодавством передбачено право на оскарження судового рішення.

Слід зазначити, що судове рішення є найважливішим актом правосуддя, яке покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права.

Згідно ст.1 ЦК України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини).

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

Захист же цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту субєктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів міститься в ст.16 ЦК України

Із змісту позову вбачається, що ОСОБА_1 шляхом звернення з такою заявою про встановлення факту незаконного стягнення судових витрат за рішенням суду, фактично намагається переглянути вищезазначене судове рішення в частині стягнення з неї судових витрат.

Як розяснено в п.12 постанови Пленуму Верховного суду України від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у тому разі, коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує це питання відповідно до п. 4 ч.1 ст. 220 ЦПК України за заявою осіб, які беруть участь у справі чи з власної ініціативи ухваленням додаткового рішення.

Тобто чинним законодавством передбачено інший порядок вирішення питання про розподіл судових витрат.

Таким чином, зі змісту вимог заяви вбачається, що заявник просить встановити факт, встановлення якого, відповідно до наведених норм чинного законодавства, не підлягає розгляду в порядку окремого провадження.

Відповідно до п.1 ст.122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах в порядку цивільного судочинства.

Виходячи з наведеного, керуючись п.1 ч.2 с.122 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа відділ державної виконавчої служби м.Мелітополя про встановлення юридичного факту - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд шляхом подачі в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали апеляційної скарги.

СУДДЯ: Л. Е. Пономаренко