Справа № 367/1704/13-ц Головуючий у І інстанції Линник В. Я.
Провадження № 22-ц/780/362/16 Доповідач у 2 інстанції Фінагєєв В. О.
Категорія 58 12.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

12 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді Фінагєєва В.О.,

суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,

за участю секретаря Нагорної Г.О.

розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою заступника прокурора Київської області на заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року у справі за позовом прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсними рішення, державного акту на право власності на землю, визнання права власності на земельну ділянку, -

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2013 року прокурор звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2137/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1»; визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га із кадастровим номером НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 із відміткою про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_3 та скасувати його державну реєстрацію.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Коцюбинської селищної ради ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,1 га по АДРЕСА_1 Київської області. На підставі зазначеного рішення ОСОБА_2 видано державний акт на право власності на зазначену земельну ділянку. Однак, земельна ділянка знаходиться за межами смт. Коцюбинське, а Коцюбинська селищна рада передала її у приватну власність за рахунок земель, що перебувають в постійному користуванні комунального підприємства «Святошинське лісопаркове господарство» без вилучення з користування останнього. При прийнятті рішення Коцюбинською селищною радою не було дотримано вимоги ст. ст. 20, 21 Земельного кодексу України, ст. 57 Лісового кодексу України, оскільки зміна цільового призначення спірної земельної ділянки з лісового фонду на для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд не проводилась, будь-яких рішень щодо такої зміни не приймалось. У порушення вимог ст. 9 Закону України «Про державну експертизу землевпорядної документації» державна експертиза проекту землеустрою щодо відведення спірної земельної ділянки ОСОБА_2 не проводилась. Відведення спірної земельної ділянки відповідачу під будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд генеральним планом смт. Коцюбинське не передбачено. ОСОБА_2 відчужила зазначену земельну ділянку ОСОБА_3, однак договір купівлі-продажу земельної ділянки, укладений 22 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є нікчемним згідно ст. 228 ЦК України.

Заочним рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2014 року, позов прокурора міста Ірпеня Київської області задоволено частково. Визнано недійсним рішення Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 року № 2137/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1».

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 04 листопада 2015 року ухвалу Апеляційного суду Київської області від 18 червня 2014 року в частині відмови у позові про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку скасовано та передано справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Отже, рішення суду першої інстанції переглядається апеляційним судом в частині визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку.

Оскаржуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у визнанні недійсним державного акту заступник прокурора Київської області зазначає, що державний акт, виданий на ім'я ОСОБА_2 порушує право власності держави на землю та згідно ст. 155 ЗК України підлягає визнанню недійсним.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у цій частині в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що рішенням Коцюбинської селищної ради від 25 грудня 2008 № 2137/25-5 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення та передачу у приватну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд по АДРЕСА_1» ОСОБА_2 затверджено проект землеустрою щодо відведення та передачі у приватну власність земельної ділянки площею 0,1 га для вказаних цілей.

ОСОБА_2 видано державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га із кадастровим номером НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1.

22 жовтня 2011 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу, про що було здійснено відмітку на державному акті про перехід права власності до ОСОБА_3 на земельну ділянку.

Згідно Указу Президії Верховної Ради УРСР від 11 лютого 1941 року смт. Берковець перейменоване в селище ім. Коцюбинського та до його складу включено залізничну станцію Біличі. Будь-які графічні додатки до зазначеного Указу, що підтверджують межі смт. Коцюбинське, не збереглися.

З постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 23 грудня 2011 року, яка залишена в силі Ухвалою Вищого адміністративного суду міста Києва від 09 жовтня 2012 року, вбачається, що рішення відносно адміністративно-територіального устрою смт. Коцюбинське не видавались, землевпорядна документація щодо встановлення меж не збереглась, проекти рішень про встановлення меж міста Києва та меж селища Коцюбинське не затверджувалися.

Відмовляючи у задоволенні позову про визнання недійсним державного акту, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3 набув право власності на земельну ділянку на підставі договору купівлі-продажу, який не визнаний судом недійсним і він не є нікчемним.

Однак, колегія суддів не погоджується з висновками суду в цій частині з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Частиною 1 ст. 173 ЗК України визначено, що межа району, села, селища, міста, району у місті - це умовна замкнена лінія на поверхні землі, що відокремлює територію району, села, селища, міста, району у місті від інших територій.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу.

Згідно із ч. 1 ст. 116 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Як передбачено ч. 1 ст. 122 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин), сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Відповідно до ч. 1 ст. 125, ч. 1 ст. 126 ЗК України (у редакції, яка була чинною на час прийняття селищною радою рішення та отримання ОСОБА_2 державного акта на право власності на земельну ділянку) право власності ОСОБА_2 на земельну ділянку виникло з моменту отримання нею державного акта та його державної реєстрації.

Відповідно до статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» підставою для державної реєстрації права власності на земельну ділянку є саме нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу нерухомого майна, а не державний акт (ч. 2 ст. 126 ЗК України). Вчинення в такому разі на державному акті (визнаного судом недійсним) відмітки про відчуження земельної ділянки на підставі договору купівлі-продажу (частина шоста статті 126 ЗК України) не змінює суті такого державного акта, як недійсного.

Отже, оскільки зазначені норми встановлювали нерозривний зв'язок між виникненням права власності на земельну ділянку з обов'язковим одержанням її власником державного акта на право власності, суд першої інстанції безпідставно дійшов до висновку про відмову у визнанні недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку з відміткою про перехід права власності до ОСОБА_3

В іншій частині рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року набрало законної сили, а відтак, в апеляційному порядку не переглядається. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Київської області задовольнити.

Заочне рішення Ірпінського міського суду Київської області від 28 березня 2014 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави про визнання недійсним державного акту на право власності на землю скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення.

Позов прокурора міста Ірпеня Київської області в інтересах держави до Коцюбинської селищної ради Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - комунальне підприємство «Святошинське лісопаркове господарство» про визнання недійсним державного акту на право власності на землю задовольнити.

Визнати недійсним державний акт серії НОМЕР_1 на право власності на земельну ділянку площею 0,1 га із кадастровим номером НОМЕР_2 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в АДРЕСА_1 із відміткою про перехід права власності на земельну ділянку до ОСОБА_3 та скасувати його державну реєстрацію.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Фінагєєв В.О.

Судді: Кашперська Т.Ц.

Яворський М.А.