РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.02.2016 року

Вінницький міській суд Вінницької області

в складі: головуючого Баряка А.С.,

за участі секретаря Козлової Н.О.,

представника позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 3 Вінницького міського суду Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на майно, зазначивши, що 18.04.1997 року вони уклали між собою шлюб, за час проживання в якому за спільні кошти придбали двокімнатну квартиру № 5, що знаходиться у м. Вінниці по вул. Бевза, буд. 9, право власності на дану квартиру оформлено та зареєстровано на відповідача, в силу чого, позивач змушений звернутись до суду та просить суд визнати за ним право власності на 1/2 частину квартири, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, а саме: квартиру № 5 з двома балконами, що знаходиться по вул. Бевза, 9 в м. Вінниця, загальною площею 50,6 кв. м., що складається з коридору 5-1; санвузла (ванної) 5-2; кухні 5-3; кімнат 5-4, 5-5, і частини сараю (хліва) «Б» площею 8,7 кв. м.

Представник позивача ОСОБА_1, в судовому засіданні підтримав позовні вимоги викладені у позовній заяві, просив позов задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала.

Дослідивши матеріали справи, взявши до уваги позицію сторін, суд визначив, встановив та дослідив слідуючі докази, обставини та відповідні правовідносини:

Відповідно до копії заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.10.2015 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 18.04.1997 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 714 - розірвано (а.с. 3).

Договір купівлі продажу квартири від 07.09.2011 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в Державному реєстрі правочинів за № 5946, вказує, що ОСОБА_5, як «Продавець» продала, а ОСОБА_2 як «Покупець», діючи за письмовою згодою чоловіка ОСОБА_3, купила, за спільні з чоловіком кошти, квартиру АДРЕСА_1, яка складається з: коридору 5-1; санвузла 5-2; кухні 5-3; кімнат 5-4, 5-5. Частина сараю літ. «Б» площею 8,7 кв. м. Загальна площа квартири № 5 становить 50,6 кв. м., житлова площа становить 26,5 кв. м. ( а. с. 4-6).

Відповідно до ОСОБА_4 про Державну реєстрацію прав від 24.09.2011 року № 31423150, виданого Вінницьким обласним обєднаним бюро технічної інвентаризації, ОСОБА_2 є власником 1 частки квартири, що розташована в АДРЕСА_2, на підставі договору купівлі-продажу від 07.09.2011 року № 5946 ( а. с. 7).

Технічний паспорт, виготовлений станом на 05.05.2006 року, на квартиру № 5, в житловому будинку № 9, по вул. Ів. Бевза, м. Вінниця зазначає, що власником даної квартири є ОСОБА_5, квартира, загальною площею 50,6 кв. м., житловою площею 26,5 кв.м., складається в тому числі із коридору 5-1; ванної 5-2; кухні 5-3; кімнат 5-4, 5-5, балкону, балкону, а також у примітках зазначено: частина хліва літ. «Б», площа 8,7 кв.м. (а.с. 9).

Таким чином, судом встановлено, що між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, 18.04.1997 року був укладений та зареєстрований шлюб відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області актовий запис № 714, який розірваний 16.10.2015 року, при цьому під час зазначеного шлюбу на одного із подружжя було зареєстровано право власності на майно, а саме: двокімнатну квартиру № 5, що знаходиться у м. Вінниці по вул. Бевза, буд. 9.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю.

Враховуючи встановлені судом вище зазначені обставини та з огляду на вище наведені норми законодавства, суд приходить до висновку, що спірне майно, а саме: двокімнатна квартира № 5, що знаходиться у м. Вінниці по вул. Бевза, буд. 9, було придбано за спільні кошти подружжя та зареєстровано на імя одного із подружжя в період шлюбу, тобто належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Частина 2 ст. 372 ЦК України зазначає, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Відповідно до норми ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Зміст п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя зазначає, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60.69 СК , ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2,3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

За даних обставин, дослідивши надані суду докази, суд вважає, що спірна квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_3, є об'єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_2, а тому, за відсутності шлюбного договору та відсутності домовленості між сторонами про визначення часток у даному майні їхні частки у праві спільної сумісної власності на таке майно є рівними, в результаті чого, враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав чи інтересів інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги, які обгрунтовуються необхідністю поділу відповідної квартири, як спільного майна подружжя, в частині визнання за позивачем права власності на зазначену частку квартири найшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню з визнання за позивачем в порядку поділу спільного майна подружжя права власності на 1/2 частину двокімнатної квартири розташованої за адресою АДРЕСА_3, з зазначенням технічних характеристик такого майна згідно наданих суду доказів, при цьому позовні вимоги щодо визнання права власності на 1/2 частку частини сараю (хліва) «Б» площею 8,7 кв. м. за позивачем - задоволенню не підлягають, оскільки суду не було надано жодного допустимого доказу зареєстрованого у визначеному законодавством порядку права власності на дане майно за відповідачем.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 60, 68, 70 СК України, ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 174, 212, 213, 215 ЦПК України, суд ,-

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

В порядку поділу майна подружжя поділити між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 двокімнатну квартиру, що розташована по вул. Бевза, 9, в м. Вінниця, Вінницької області, яка зареєстрована на ОСОБА_2.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частку квартири № 5, по вул. Бевза, 9, в м. Вінниця, Вінницької області, яка була зареєстрована на імя ОСОБА_2 та згідно технічного паспорта має наступні технічні характеристики: загальна площа 50,6 кв. м., житлова площа 26,5 кв. м., коридор 5-1; санвузол 5-2; кухня 5-3; кімната 5-4; кімната 5-5; балкон; балкон.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1235 грн. 48 коп. понесених судових витрат.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя