Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Карпенко С.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до державного підприємства «Черкаський державний завод хімічних реактивів», третя особа - Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Черкаській області, про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, із урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з державного підприємства «Черкаський державний завод хімічних реактивів» середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням індексації у розмірі 67 668 грн 30 коп., у також моральну шкоду - 150 000 грн.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 12 грудня 2001 року його було звільнено з державного підприємства «Черкаський державний завод хімічних реактивів» згідно із п. 3 ст. 38 КЗпП України у зв'язку з невиконанням адміністрацією підприємства умов колективного договору з виплати заробітної плати. Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 10 червня 2004 року стягнуто з вказаного підприємства на його користь заборгованість із заробітної плати у розмірі 3 267 грн 36 коп. та компенсацію за затримку виплати заробітної плати - 536 грн, а рішенням апеляційного суду Черкаської області від 30 вересня 2004 року - додатково стягнуто середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні - 5 480 грн 10 коп.

На час звернення до суду з цим позовом державне підприємство «Черкаський державний завод хімічних реактивів» не повністю погасило заборгованість перед ним, а виконавчий лист, виданий на підставі рішення апеляційного суду Черкаської області від 30 вересня 2004 року, протиправно утримує в себе керівник зазначеного державного підприємства.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2015 року, в позові відмовлено.

ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, подав касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що отримання позивачем усіх належних йому грошових коштів від відповідача підтверджується дослідженими доказами, а саме: відомостями з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених ОСОБА_4 доходів у третьому та четвертому кварталах 2004 року даними особових рахунків із заробітної плати ремонтно-механічного цеху, цеху № 1, цеху тари та дослідно-виробничої дільниці, роздруківкою із програми 1-С бухгалтерія первинного документа - видаткового касового ордеру № 1047 від 14 вересня 2004 року; копією звіту з праці за січень-березень 2007 року, що подавався до органів державної статистики станом на 1 квітня 2007 року про відсутність заборгованості по заводу з виплати заробітної плати; даними персоніфікованого обліку органів Пенсійного фонду України про отримані суми заробітної плати у 2004 році.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що досліджені судами докази не свідчать про отримання позивачем у повному обсязі належних йому грошових коштів від відповідача є необґрунтованими, оскільки як встановлено судами, первинні документи про отримання ОСОБА_4 коштів через касу підприємства за 2004 рік не збереглись (за строком зберігання).

Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки досліджених судами доказів у справі, що не входить до компетенції суду касаційної інстанції відповідно до ч. 1 ст.335 ЦПК України.

З огляду на викладене, касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржувані судові рішення - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, в інтересах якого діє ОСОБА_5, відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 02 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
С.О. Карпенко