У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай) та права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, за касаційною скаргою представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, на рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 8 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай) та права власності на земельну ділянку в порядку спадкування, посилаючись на те, що через втрату виданого йому, як колишньому члену КСП ім. Давиденка, сертифіката на право на земельну частку (пай), серії НОМЕР_1, площею 4,32 умовних кадастрових гектарів він не може реалізувати своє право на виділення земельної ділянки в натурі та набуття на неї права власності, а через втрату його матір'ю - ОСОБА_5, державного акта на право власності на земельну ділянку, серії НОМЕР_2, площею 4,4036 га він позбавлений можливості оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування.

Рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 8 червня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня

2015 року зазначене рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 8 червня 2015 року скасовано й провадження у справі закрито.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4, просить рішення Носівського районного суду Чернігівської області від 8 червня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржувані судові рішення зазначеним вимогам закону не відповідають.

Ухвалюючи рішення та відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що звернення позивача до суду з даним позовом є порушенням порядку оформлення його майнових та спадкових прав, оскільки ним не виконано всіх дій, передбачених чинним законодавством, для досудового врегулювання спору.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та закриваючи провадження у справі, суд апеляційної інстанції виходив із того, що дублікати втрачених документів мають бути видані відповідними державними органами, необґрунтована відмова яких підлягає оскарженню в порядку адміністративного судочинства, а відтак - даний спір не підвідомчий судам загальної юрисдикції.

Проте з такими висновками судів повністю погодитися не можна виходячи з наступного.

Судами встановлено, що позивач ОСОБА_3 є сином ОСОБА_5, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до довідки відділу Держземагенства у Носівськовому районі Чернігівської області від 5 березня 2015 року № 29-28-0.2-507/2-15 ОСОБА_3 дійсно отримував сертифікат на право на земельну частку (пай) серії НОМЕР_1, а його мати, ОСОБА_5, отримувала державний акт на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2.

11 лютого 2014 року ОСОБА_3 звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері, ОСОБА_5

Постановою державного нотаріуса від 20 травня 2015 року ОСОБА_3 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_5 на підставі відсутності правовстановлюючих документів на земельну ділянку, що належала спадкодавцю.

Згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист оспорюваних або не визнаних прав.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним.

Пунктами 16, 17 Перехідних положень ЗК України громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю.

Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними прав вимоги на відведення земельної частки (пай) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства.

Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Разом з тим, за правилами ч. 6 ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а ст. 2 вказаного Закону передбачено, що основним

документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Крім того, Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 735/16751, зі змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 30 серпня 2010 року № 631, Інструкція про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, затверджена наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 22 червня 2009 року № 325, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 6 серпня 2009 року за № 735/16751, зі змінами згідно з наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від

30 серпня 2010 року № 631, згідно з якими з 30 серпня 2010 року спадкоємці повинні були звертатися до нотаріуса з вимогою зробити відповідний запит до органів державного земельного кадастру щодо видачі державного акта замість втраченого, втратили чинність 15 жовтня 2013 року на підставі наказу Міністерства аграрної політики та продовольства України від 9 вересня 2013 року № 537, тобто до звернення позивача до нотаріуса із заявою щодо видачі свідоцтва про право на спадщину.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_3 зазначав про те, що не може у встановленому законом порядку оформити право власності на земельні ділянки у зв'язку із втратою правовстановлюючих документів, а саме: сертифіката на право на земельну частку (пай) та державного акта про право власності на земельну ділянку, та неможливістю отримати їх дублікати.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також втрати ним документа, який посвідчує право власності.

Проте, вирішуючи спір, суд першої інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214 ЦПК України на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернув, доводи позивача та надані ним докази на підтвердження факту отримання ним та ОСОБА_5 правовстановлюючих документів на землю належним чином не перевірив, не з'ясував обставини їх втрати та порядку відновлення, унаслідок чого дійшов передчасного висновку щодо наявності у ОСОБА_3 можливості отримати їх дублікати в позасудовому порядку та відсутності правових підстав для задоволення його позовних вимог.

Зазначене залишилося й поза увагою суду апеляційної інстанції, який у

порушення вимог ст. ст. 303, 304, 316 ЦПК України належним чином не перевірив правильності й справедливості рішення суду першої інстанції та, закриваючи провадження у справі у зв'язку з тим, що справа не підлягає розгляду в суді у порядку цивільного судочинства, фактично ухилився від вирішення спору по суті.

Отже, як суд першої, так і суд апеляційної інстанції не встановили фактичних обставин, від яких залежить правильне вирішення справи, не уточнили підстави та предмет заявленого ОСОБА_3 позову, не визначилися з тим, які права і законні інтереси позивача порушені та яким чином вони мають бути відновлені, унаслідок чого в достатньому обсязі не визначилися з характером спірних правовідносин та нормами права, що їх регулюють.

При цьому суди обох інстанцій при вирішенні даного спору припустилися помилки у застосуванні норм матеріального права, оскільки послалися на положення Інструкції про заповнення бланків державних актів на право власності на земельну ділянку і на право постійного користування земельною ділянкою, яка на час розгляду справи втратила чинність.

З огляду на викладене, врахувавши те, що апеляційний суд, закриваючи провадження у справі, належним чином не вмотивувавши такого свого висновку, фактично ухилився від вирішення спору по суті, постановлену у справі ухвалу апеляційного суду не можна визнати законною та обґрунтованою й вона підлягає скасуванню з передачею справи новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, визначених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 15 липня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до Ганнівської сільської ради Носівського району Чернігівської області про визнання права на земельну частку (пай) та права власності на земельну ділянку в порядку спадкування передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік