АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/731/15-ц Номер провадження 22-ц/786/28/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Хіль Л.М.

суддів Кузнєцової О.Ю., Чічіля В.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики

зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору позики недійсним та скасування розписки про отримання позики, -

В С Т А Н О В И Л А :

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду із вказаним позовом та просив стягнути з ОСОБА_2, на його користь заборгованість за договором позики у розмірі 500 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що 18.10.2013 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір позики, згідно якого надав у борг відповідачу грошові кошти в розмірі 500 000,00 грн. зі строком повернення до 21.10.2013 року. На підтвердження взятих у позику коштів ОСОБА_2 було надано розписку від 18.10.2013 року. У визначений договором позики строк відповідач кошти не повернув.

У червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати договір позики від 18 жовтня 2015 року недійсним та скасувати розписку про отримання коштів.

В обґрунтування позовних вимог вказував, що він був посередником фінансово-господарської діяльності між ТОВ «Торгівельна компанія «Агротехмолторг», інтереси якої представляв ОСОБА_3 та ТОВ «Персей груп». На момент здійснення операції була затримка з оплатою коштів, тому ОСОБА_3 запропонував йому виступити гарантом того, що товар фактично надійде та грошові кошти будуть перераховані. З цих причин він 18.10.2013 року підписав договір позики та розписку про отримання коштів, хоча насправді їх не отримував.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики у розмірі 500 000 грн.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_2, просив скасувати його, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а саме неврахування факту звернення до правоохоронних органів з приводу шахрайських дій ОСОБА_3, а також не залучення в якості свідка ОСОБА_4.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що 18.10.2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач передав, а відповідач отримав у власність грошові кошти у розмірі 500 000,00 грн.

Згідно п. 4.1 договору, позика надається позичальнику строком до 21.10.2013 року включно.

П.6.1 договору передбачено, що договір набуває чинності з моменту підписання його сторонами і діє до 31.12.2014 року, але в будь-якому випадку до моменту його остаточного виконання.

ОСОБА_2 в день укладення договору позики на підтвердження отримання коштів надав ОСОБА_3 розписку про отримання позики в сумі 500 000,00 грн., відповідно до якої зобовязувався повернути кошти в строк до 21.10.2013 року включно чи раніше за вимогою.

За змістом п. 1.2 договору позики від 18.10.2013 року позичальник, з однієї сторони, та позикодавець з другої сторони, стверджують один одному та повідомляють усім зацікавленим у тому особам, що: у момент укладення цього договору вони усвідомлювали значення своїх дій і могли керувати ними; розуміють природу цього правочину, своїх прав та обовязків за договором; володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти та про тлумачити цей договір; при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску; договір укладається га вигідних для сторін умовах у не є результатом впливу тяжких обставин; правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним); цей правочин не приховує інший правочин (не є удаваним).

ОСОБА_2 розумів зміст та погодився з умовами даного договору, що підтверджується його підписом у договорі.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем підтверджено належними доказами передача відповідачеві грошових коштів за договором позики, в той час як ОСОБА_2 не було доведено укладення договору позики під впливом обману.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він узгоджується з матеріалами справи та нормами чинного законодавства, які регламентують спірні правовідносини.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно із ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Враховуючи викладене, договір позики від 18.10.2013 року був укладений сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1047 ЦК України.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідач ОСОБА_2 заперечуючи наявність боргових зобовязань перед позивачем та отримання грошових коштів не надав суду належних та допустимих доказів своїх заперечень, що протерічить ст. 10 ч. 3, ст.60 ч.1 ЦПК України.

Відповідно до ст. 1051 ЦК України якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Таким чином, безпідставними є доводи апелянта щодо незалучення місцевим судом до справи свідка, на підтвердження того, грошові кошти насправді ним одержані не були.

Проте, апеляційним судом задоволено клопотання відповідача про допит свідка ОСОБА_4, однак останній до суду не зявився у звязку зі станом здоровя та надіслав до суду пояснення з приводу того, що він не володіє жодною інформацією щодо відносин сторін по справі з приводу передачі ОСОБА_3 грошових коштів ОСОБА_2

Повідомлення ОСОБА_2 правоохоронні органи про шахрайські дії з боку ОСОБА_3 жодним чином не спростовує факту порушення ним умов договору позики від 18.10.2013 року.

Окрім того, ОСОБА_2 не надано до суду жодних відомостей щодо ходу розгляду його заяви про вчинення злочину.

Інші доводи апеляційної скарги повною мірою повторюють доводи зустрічної позовної заяви, яким судом першої інстанції було надано належну правову оцінку..

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення місцевого суду, судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ч.1 ст. 308, 314, 315, ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 11 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: Л.М. Хіль

Судді О.Ю. Кузнєцова

ОСОБА_5

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: