Справа № 162/2356/14-ц Провадження № 22-ц/773/6/16 Головуючий у 1 інстанції: Глинянчук В.Д.
Категорія: 59 Доповідач: Антонюк К. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого судді - Антонюк К.І.,

суддів - Лівандовської-Кочури Т.В., Овсієнка А.А.,

при секретарі - Черняк О.В.,

з участю: позивача - ОСОБА_1,

представника позивача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 на рішення Любешівського районного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

В грудні 2014 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності. Вимоги обгрунтовані тим, що під час перебування у шлюбі з відповідачем, був побудований будинок АДРЕСА_1, який зареєстрований за ОСОБА_3 Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 31.08.2010 року визнано за відповідачем право власності на 2/3 частин житлового будинку, а за позивачем - на 1/3 частину будинку. Оскільки між сторонами не було досягнуто спільної згоди про поділ житлового будинку, рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 01.11.2012 року на підставі висновку будівельно-технічної експертизи від 16.08.2012 року проведено поділ будинку в натурі з виділенням кожному співвласнику окремої частини будинку. Посилаючись на те, що відповідач не брала участь у витратах на утримання будинку, тому ним були проведені необхідні ремонтно-будівельні роботи житлового будинку та понесені витрати на суму 148130,50 грн. Тому просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь грошову компенсацію на відшкодування витрат на проведення будівельних та ремонтних робіт житлового будинку АДРЕСА_1 відповідно до належних їм часток у розмірі 98 753,70 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Любешівського районного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року в позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання майна, що перебуває у спільній частковій власності відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач ОСОБА_1, покликаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

В суді апеляційної інстанції позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримали з підстав в ній наведених.

Відповідач ОСОБА_3 будучи належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи в судове засідання не з'явилась.

Колегія суддів, заслухавши пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду скасувати з ухваленням нового, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено і ці обставини підтверджені матеріалами справи, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.07.2002 року по 15.04.2008 року.

На підставі рішення Почаївської міської ради від 25.06.2007 року за ОСОБА_3 зареєстровано право власності на житловий будинок площею 77,6 кв.м. по вул.Кременецькій,37 в м.Почаїв Тернопільської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності серії НОМЕР_1 від 02.07.2007 року.

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 31.08.2010 року визнано за відповідачем право власності на 2/3 частин житлового будинку, а за позивачем - на 1/3 частину будинку. Частина ОСОБА_3 збільшена з врахуванням інтересів дітей, які проживають з матір'ю.

Відповідно до витягів про державну реєстрацію прав від 11.11.2010 року та 09.02.2011 року, виданих Кременецьким районним комунальним бюро технічної інвентаризації, на підставі рішення апеляційного суду від 31.08.2010 року зареєстровано право приватної власності на будинок АДРЕСА_1 за ОСОБА_3 - на 2/3 частин будинку, за ОСОБА_1 - на 1/3 частину будинку (а.с. 9,10).

Рішенням апеляційного суду Тернопільської області від 01.11.2012 року проведено поділ будинку в натурі з виділенням кожному із співвласників окремої частини будинку відповідно до їх часток.

НА підтвердження вимог позивачем надані акти виконаних робіт від 19.09.2009 року, 05.12.2009-20.03.2010 року, 10.09.2010 року, з яких вбачається, що фізичною-особою підприємцем ОСОБА_4 проведені слідуючі ремонтно-будівельні роботи: ремонт та оздоблення даху, закріплення гіпсокартону, металевого профілю, ґрунтовка стін та стелі, гіпсовка, покраска стін та стелі, закріплення багетів, вкладення паркету, плінтусів, плитки, заливка бетону, установка водостічних систем. Роботи проведені на замовлення позивача, яким проведена оплата виконаних робіт на загальну суму 39357,50 грн. (а.с. 20, 24, 25, 29, 30).

Крім того, з накладних від 02.08.2008 року, 28.06.2009 року, 28.09.2009 року, 10.03.2010 року, 10.06.2010 року, 12.06.2010 року, 12.06.2010 року, 23.06.2011 року, 01.09.2011 року вбачається , що ОСОБА_1 придбані будівельні матеріали на загальну суму 108773грн, зокрема: гіпсокартон, металевий профіль, котел, радіатори, труби, полімер-піщана черепиця, фарби, лаки, двері міжкімнатні та інші матеріали (а.с. 18, 19, 21, 22, 23, 26, 27, 28, 31, 32, 33).

Відмовляючи в позові суд першої інстанції виходив з того, що не надано доказів, які б підтверджували, що на момент державної реєстрації будинок був недобудований та потребував відповідних вкладень та вказані обставини підлягали з'ясуванню при розгляді справи про поділ майна.

Однак колегія суддів не погоджується з висновком суду з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Рішення суду не відповідає вищевказаним вимогам закону, суд першої інстанції неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, не дав оцінку доказам, які були надані позивачем на підтвердження своїх вимог і прийшов до помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Відповідно до положень ст.ст. 379,380 ЦК України житловий будинок є будівля капітального типу, призначена для постійного в ній проживання і є придатною для проживання.

Як вбачається зі звіту про оцінку майна - житлового будинку по АДРЕСА_1 проведеного на замовлення ОСОБА_3 в серпні 2007 року Приватним підприємством «Автоексперт» (тобто після державної реєстрації будинку), при огляді будинку встановлено, що дах будинку покритий рубероїдом (роботи по влаштуванню покрівлі виконанні на 55%), до будівлі підведено трубопровід системи газопостачання без підключення, відсутнє в будинку опалення, водопровід, каналізація, міжкімнатні двері, роботи по влаштуванню підлоги виконанні на 10%, стіни та стеля оштукатурені частково, роботи по внутрішньому оздоблені виконанні на 40% (а.с. 93-113).

Отже, відповідно до вказаного звіту станом на серпень 2007 року будинок не був придатний для проживання і потребував проведення будівельних робіт для приведення будинку в приданий для проживання стан.

Ст. 322 ЦК України встановлює обов'язок власника утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Участь кожного співвласника у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна означає необхідність несення витрат, які є об'єктивно необхідними для підтримання спільного майна у належному стані.

Кожен співвласник зобов'язаний брати участь у витратах щодо утримання майна, що є у спільній частковій власності, незалежно від того, хто із співвласників укладає правочин або здійснює фактичні дії, спрямовані на утримання спільного майна. Співвласник або співвласники, які зробили необхідні витрати на утримання майна, мають право вимагати від іншого співвласника або співвласників їх відшкодування (стаття 360 ЦК України).

Згідно із ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом (ч.2 ст.369 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст.151 ЖК УРСР громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, провадити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт, утримувати в порядку придомову територію.

З висновку №7514-7516 судової будівельно-технічної експертизи від 11.12.2015 року вбачається, що будівельні роботи зазначені в актах виконаних робіт від 19.09.2009 року, 05.12.2009 року, 20.03.2010 року, 09.05.2010 року, 20.07.2010 року, 10.09.2010 року у будинку АДРЕСА_1 фактично виконані. Будівельні матеріали, які зазначені в накладних від 28.06.2009 року, 23.06.2011 року, 10.06.2010 року, 12.06.2010 року, 12.06.2010 року, 20.05.2010 року, 10.03.2010 року, 24.10.2009 року, 28.09.2009 року, 02.08.2008 року були дійсно використані для проведення ремонтно-будівельних робіт в будинку АДРЕСА_1. Для повноцінного, безпечного проживання в будинку було об'єктивно необхідно проведення будівельно-ремонтних робіт зазначених у актах виконаних робіт та використання будівельних матеріалів зазначених в накладних.

Докази, які б підтверджували обставини, зазначені відповідачем про її участь у будівництві та ремонті будинку з 2008 року в матеріалах справі відсутні.

Як вбачається з рішення суду від 15.04.2008 року сторони припинили подружні стосунки з лютого 2008 року. Будівельні роботи проведені позивачем з 02.08.2008 року (після розірвання шлюбу), по 23.06.2011 року до моменту ухвалення рішення суду про поділ будинку в натурі та виділення кожному із співвласників окремої частини будинку.

Згідно зі ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно.

Отже, відповідно до встановлених в судовому засіданні обставин, які підтверджені належними та достовірними доказами, та норм матеріального права, якими врегульовані ці правовідносини позивач вправі вимагати відшкодування 2/3 частини витрат відповідачем на проведення будівельно-ремонтних робіт житлового будинку АДРЕСА_1 в розмірі 98753,70 грн.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позову.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

З урахуванням положень ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 988 грн.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Любешівського районного суду Волинської області від 12 лютого 2015 року в даній справі скасувати з ухваленням нового рішення.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 98 753,70 грн. витрат на проведення будівельно-ремонтних робіт житлового будинку № 37 по вулиці Кременецькій в місті Почаєві Кременецького району Тернопільської області та судові витрати в сумі 988 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: