У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Іваненко Ю.Г., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2015 року на ухвалу апеляційного суду Київської області від 20 жовтня2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми позики, відсотків за користування позикою та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2014 року позивач звернувся до суду з позовом, в обґрунтування якого вказав, що 23 квітня 2008 року він передав у позику ОСОБА_4 в присутності його дружини ОСОБА_4 кошти на загальну суму 25 000 доларів США.

На підтвердження укладеного ними договору позики ОСОБА_4 власноручно написав розписку, відповідно до якої зобов'язався повернути позичені гроші до 22 жовтня 2008 року із щомісячною виплатою відсотків за користування грошима в розмірі 2 % від загальної суми позики, що складало 500 доларів США. Також розпискою було передбачено право останнього на дострокове повернення суми позики.

Цього ж дня ОСОБА_4 теж написала йому розписку, у якій вказувала, що вона не заперечує проти займу її чоловіком ОСОБА_4 коштів у сумі 25 000 доларів США строком на 6 місяців із щомісячною виплатою процентів за користування грошовими коштами в розмірі 2 % процентів від загальної суми позики. У випадку відсутності можливості в її чоловіка ОСОБА_4 повернути суму позики, зобов'язалася самостійно в повному обсязі виконати всі умови даної домовленості між ними.

25 травня 2008 року позивач також у присутності ОСОБА_4 додатково передав ОСОБА_4 на вказаних умовах у позику кошти в сумі 10 000 доларів США, які останні зобов'язувалися повернути у той же строк, що підтвердили своїми розписками. Всього загальна сума позики становила 35 000 доларів США.

15 жовтня 2009 року відповідачі повернули йому частину позики в розмірі 7 000 доларів США, а 01 березня 2010 року ще 6 000 доларів США, про що він написав їм відповідні розписки. Після чого сума заборгованості складала 22 000 доларів США.

01 березня 2010 року відповідач ОСОБА_2 власноручно написав йому ще одну розписку, у якій зазначив, що решту взятих у борг грошових коштів у сумі 22 000 доларів США зобов'язався повернути йому до 30 липня 2012 року, тому нарахування штрафних санкцій (процентів) починається з 01 серпня 2012 року.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 своїх зобов'язань у визначений строк належним чином не виконав, грошові кошти в сумі 22 000 доларів США не повернув, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідачів суму боргу в розмірі по 578 066,52 грн із кожного, що включає суму позики, нараховані проценти та моральну шкоду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 12 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Київської області від 20 жовтня 2015 року, позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 позику та проценти за користування позикою в сумі 461 951,64 грн, що за курсом Національного банку України станом на 30 листопада 2014 року еквівалентно 30 860 доларів США та вирішено питання щодо судових витрат.

В іншій частині відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог до ОСОБА_4 у зв'язку з пропуском строку позовної давності, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що ОСОБА_4 фактично 23 квітня 2008 року та 25 травня 2008 року виступила поручителем свого на той час чоловіка, а строк погашення даного боргу був визначений 22 жовтня 2008 року та того, що відсутні докази повідомлення ОСОБА_2 про зміну строку виконання основного зобов'язання.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій були допущені порушення норм процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про стягнення суми позики, відсотків за користування позикою та відшкодування моральної шкоди.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Ю.Г.Іваненко