Номер провадження: 22-ц/785/2137/16
Головуючий у першій інстанції
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» на рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 серпня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 25 травня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем був укладений договір № ODHORX 08760044, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 2307,80 грн. строком на 12 місяців до 23.05.2007 року. Відповідач особистим підписом в заяві підтвердив свою згоду про те, що він попередньо був ознайомлений та погодився з умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, які були йому надані у письмовій формі, отримав повну інформацію про умови кредитування та підписана ним заява про отримання кредиту з запропонованими банком умовами надання споживчого кредиту фізичним особам, тарифами складає між банком та відповідачем кредитний договір. Так умовами договору № ODHORX 08760044 визначено, що банк надає клієнту строковий кредит у сумі 2307,80 грн. на строк 23.05.2006 по 23.05.2007 роки включно, в обмін на зобовязання позичальника по поверненню кредиту, сплати процентів в обумовлені у заяві та умовах про надання споживчого кредиту фізичним особам строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, позичальник повинен надавати банку щомісячний платіж у сумі 249,76 грн. для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витрати згідно умов. Відповідач зобовязується повернути суму кредиту, процентів, комісії відповідно до заяви та умов. При порушенні відповідачем зобовязань по погашенню кредиту, він сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 11,01 відсотків на місяць розрахованих від суми залишку непогашеної заборгованості. Позивач свої зобовязання за договором виконав в повному обсязі, однак відповідач взяті на себе зобовязання за договором належним чином не виконав, у звязку з чим, розмір простроченої заборгованості відповідача по кредиту перед позивачем, відповідно до детального розрахунку станом на 09.12.2014 року складає 2239,01 грн. Отже датою 23.05.2007 року в договорі № ODHORX 08760044 саме визначено кінцеву дату виконання відповідачем дій щодо повернення кредиту за умов відсутності порушень по сплаті та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання відповідачем своїх зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому. Отримані відповідачем кредитні кошти до теперішнього часу банку не повернуті, тим самим, враховуючи що договір № ODHORX 08760044 не є розірваним, чи припиненим, відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості по кредиту, як плату за весь час фактичного користування кредитними коштами. Так, строк прострочення за тілом кредиту за період 09.12.2009 року по 09.12.2014 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 2239,01 грн., розмір процентної ставки в день дорівнює 0,37 відсотків, а отже сума заборгованості по відсоткам, згідно розрахунку складає 2239,01 грн., на підставі чого позивач просив суд, стягнути з відповідача заборгованість по відсоткам за вказаним договором, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 09.12.2009 р по 09.12.2014 р. у розмірі 15118,91 грн., а також стягнути з відповідача судовий збір.

Сторони в судове засідання не зявилися, про слухання справи були повідомлені належним чином.

Рішенням Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 серпня 2015 року в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовлено за впливом позовної давності.

Не погоджуючись з рішенням суду ПАТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на те, що судом недоведені обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

В судове засідання сторони не зявилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином (а.с. 67-68).

Згідно із ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Зі змістом ст.. 11 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд.

У відповідності до ст. 305 ч. 2 ЦПК України апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду підлягає скасуванню з наступних підстав.

Згідно вимог ч. 3, 4 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а також порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до ст. 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обгрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, які мають значення для вирішення справи.

Оцінка зібраних по справі доказів має здійснюватися за правилами, передбаченими ст.212 ЦПК України з врахуванням положень ст.57-66 ЦПК України. Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст.61 ЦПК України.

Зазначеним вимогам закону оскаржуєване рішення не відповідає.

Відмовляючи в задоволені позову ПАТ КБ «ПриватБанк» про стягнення заборгованості, суд першої інстанції пославшись на п. 31 постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року, пункт 7 частини тринадцятої статті 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» виходив з того, що кредитний договір було укладено на 12 місяців, строком з 23.05.2006 року до 23.05.2007 року, тобто загальний строк позовної давності за основною вимогою сплив ще 23.05.2010 року, спеціальний строк позовної давності, відповідно до п.1 ч.2 ст. 258 ЦК України, щодо стягнення неустойки (штрафу, пені) сплив 23.05.2011 року. Також строк встановлений банком, згідно умов надання споживчого кредиту фізичним особам тривалістю пять років минув, так як позивач звернувся до суду лише 21 травня 2014 року, тобто з пропуском строку позовної давності, а доказів поважності його пропуску позивачем надано не було, в звязку з чим суд відмовив позивачу у стягненні заборгованості з ОСОБА_3

Однак з таким висновком суду колегія суддів не погоджується, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Також, відповідно доп.1 ч.2 ст.258 ЦК України, позовна давність в один рік застосовується, зокрема до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до п.1 ст.261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із заявою про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_3 до суду першої інстанції не звертався, а тому у суду не було правових підстави для застосуванням судом позовної давності.

Крім того, висновок суду першої інстанції, про те, що пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки вказана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 04 лютого 2015 року по справі №6-239цс14 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

Частиною 1 статті 360-7 ЦПК України передбачено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Одночасно колегія суддів дійшла до висновку про те, що позовні вимоги ПАТ КБ ПриватБанк не підлягають задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 23.05.2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №ODH0RX08760044 на суму 2307,80 грн. на строк до 23.05.2007 року (а.с. 6).

Пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт) передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в пять років.

ОСОБА_3 не виконав своїх зобов'язань за вказаним договором, унаслідок чого в нього перед ПАТ КБ ПриватБанк виникла заборгованість.

В позовній заяві позивач просить стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по відсоткам за договором № №ODH0RX08760044 від 23.05.2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 09.12.2009 року по 09.12.2014 року у розмірі 15118,91 гривня.

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

При розгляді справи, суд першої інстанції не звернув уваги на те, що Умови надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в пять років, не містять підпису відповідача. При цьому суд не встановив наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів відповідач, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались. Адже, зміст пункту 4.2 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам, що зазначений у цих Умовах і в заяві позичальника від 23 травня 2006 року, містить розбіжності.

Крім того, у заяві позичальника від 23 травня 2006 року домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає.

У звязку із цим доказів того, що ОСОБА_3 був ознайомлений з Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт) не надано, такі Умови не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 23 травня 2006 року.

Вищевказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року по справі №6-16цс15 за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування норм матеріального права.

У відповідності до ст.. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих до ЦПК України в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В позовній заяві позивач просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість по відсоткам за договором № №ODH0RX08760044 від 23.05.2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 09.12.2009 року по 09.12.2014 року у розмірі 15118,91 гривня.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги банку про стягнення нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 09.12.2009 року по 09.12.2014 року не підлягають задоволенню з тих підстав, що кредитний договір, який був укладений з ОСОБА_3 діяв протягом 12 місяців до 23.05.2007 року, з умов договору не вбачається, що між сторонами досягнута домовленість про нарахування відсотків протягом з 09.12.2009 року по 09.12.2014 року, а тому в задоволенні позовних вимог слід відмовити за їх безпідставністю.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції зробивши правильний висновок про відмову в задоволенні позовних вимог, дійшовши його з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог з інших підстав.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Великомихайлівського районного суду Одеської області від 10 серпня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити за їх безпідставністю.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ ОСОБА_4