УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року. Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Курило В.П.,

суддів: Будулуци М.С., Тимченко О.О.

за участю секретаря Захарова А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу щодо стягнення з Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації заборгованості по заробітній платі,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Словянського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року ОСОБА_1 відмовлено у прийнятті заяви про видачу судового наказу у зв'язку із наявністю спору про право .

В апеляційній скарзі заявниця просить скасувати ухвалу та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на те, що суд порушив норми процесуального права та дійшов безпідставного висновку про існування спору про право.

В засіданні апеляційного суду заявник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримала, просила її задовольнити.

Представник Департаменту освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації в засідання апеляційного суду не прибув. В своїй письмовій заяві просив справу розглянути у його відсутність.

Заслухавши доповідь судді, пояснення ОСОБА_1, перевіряючи законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає що апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Статтею 96 Цивільного процесуального кодексу України (надалі ЦПК України) визначено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, пунктом 1 частини 1 наведеної статті визначено, що судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати.

Ухвалою від 1 грудня 2015 року суддя суду першої інстанції відмовив у прийнятті заяви, виходячи з того, що між сторонами вбачається спір про право.

Відповідно до пункту 2 частини 3 статті 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, у разі якщо:

із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у пункті 9 постанови N 14 від 23 грудня 2011 року "Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження" розяснив, що наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність суб'єктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення суб'єктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обов'язок перед заявником (кредитором).

В апеляційній скарзі заявник вказує, що її було звільнено Наказом Департаменту ДОН №195/1-к від 31.03.2015 року. Запис у трудовій книжці зроблено виконуючим обовязки директора Департаменту ОСОБА_2 та завірено печаткою Департаменту. Тому вважає , що заробітну плату у сумі 12217,54 грн. їй має виплачувати саме ця установа.

Проте, з трудової книжки заявниці вбачається, що вона працювала вчителем в Вуглегірській спеціалізованій загальноосвітній школі інтернаті №6. Надані заявником довідки про стан заборгованості, на які посилається ОСОБА_1 як доказ наявності певної заборгованості по заробітній платі, також видані адміністрацією Вуглегірської спеціалізованої загальноосвітньої школи інтернатом №6. Дата видачі таких довідок не відома. Довідки Департаменту освіти з цього приводу в матеріалах справи відсутні. В засіданні апеляційного суду заявниця підтвердила, що школа-інтернат є юридичною особою. Тому дійсно виникає питання, хто є належним боржником у цій справі і чи є підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі саме з Департаменту.

Таким чином, у судді були підстави зробити висновок про те, що по даній справі вбачається спір про право, який розглядається у порядку позовного провадження.

З огляду на викладене, суд першої інстанції, відмовляючи у прийнятті заяви з підстав наведених у статтях 96, 100 ЦПК України, вірно визначився із характером спірних правовідносин та дійшов обґрунтованого висновку.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд: відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Апеляційний суд вважає, що суддя суду першої інстанції постановив ухвалу з додержанням вимог закону. Тому підстав для її скасування не має.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 312, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу судді Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 01 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: