Справа № 522/2564/15-ц
Провадження № 4-с/522/4/16
УХВАЛА

13 січня 2016 року Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді Ільченко Н.А.,

при секретарі Довгань Ж.А.,

розглянувши цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, зацікавлена особа: ОСОБА_3,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду зі скаргою на неправомірні дії старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, та зобовязання його вчинити певні дії, мотивуючи свої вимоги тим, що 05.02.2015 старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС ОМУЮ ОСОБА_2 був складений акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано та накладено арешт на квартиру №32, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, буд. 23.

Скаржник вважає, що вказані дії державного виконавця є незаконними, необґрунтованими та протиправними, а акт опису та арешту майна підлягає скасуванню мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2012 року по цивільній справі № 2-924/11 було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (її колишнього чоловіка) про стягнення боргу, відсотків за його користування, судових витрат та було стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 480 000 грн., проценти за користування боргом в розмірі 54199 грн., судові витрати в розмірі 1820 грн., стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1399 грн. та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виизнання боргу (боргової розписки) недійсним, було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.06.2012 року по цивільній справі №22ц-1590/5175/2012 було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2012 р. в частині відмови стягнення витрат на правову допомогу та в цій частині було ухвалено нове рішення, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнено у відшкодування витрат на правову допомогу 10154,40 грн.. в решті рішення було залишено без змін.

Постановами старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2014 року було відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси 13.06.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 480000,00 грн., процентів за користування грошима у розмірі 54199 грн., судових витрат у розмірі 1820 грн., з яких державне мито у розмірі 1700 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн.

05.02.2015 старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС ОСОБА_2 був складений акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано та накладено арешт на квартиру № 32, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, буд. 23.

Проведений опис та накладення арешту на вказану квартиру є незаконним, оскільки дана квартира належить мені на праві приватної власності.

Крім того, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 23.04.2010 року про забезпечення позову по справі №2-8626/2010 на вказану квартиру було накладено арешт.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.07.2014 року по цивільній справі № 522/11811/14-ц було також накладено арешт на квартиру за вказаною адресою.

Вказані ухвали суду, якими було накладено арешт на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, не скасовувалися та не відмінялися, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 12.11.2014 року.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2014 року було задоволено позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ВАТ «Одеський домобудівний комбінат», виконавчого комітету Одеської міської ОСОБА_2, про визнання договору недійсним, про визнання свідоцтва про право власності недійсним, про визнання права власності, та було визнано за скаржником право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_2.

При цьому, боржник ОСОБА_4 жодного відношення до квартири за вказаною адресою не має, в ній не проживає, жодного належного ОСОБА_4 майна у вказаній квартирі не знаходиться.

Вона постійно проживає та зареєстрована за місцем постійного проживання у квартирі за адресою: АДРЕСА_3, в ній знаходяться її особисті речі та речі її дитини, ОСОБА_6. Вказана квартира є єдиним житлом, іншого житла у неї з дитиною немає.

ОСОБА_1 в судове засідання не зявилася, надала до суду заяву з проханням справу розглянути у її відсутність, вимоги скарги підтримує у повному обсязі.

Представник Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції в судове засідання не зявився, належним чином про дату та місце судового засідання повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про що в матеріалах справи свідчить зворотне поштове повідомлення, причину своєї неявки суду не повідомив.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом установлено, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2012 року по цивільній справі № 2-924/11 було частково задоволено позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 (її колишнього чоловіка) про стягнення боргу, відсотків за його користування, судових витрат та було стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача 480 000 грн., проценти за користування боргом в розмірі 54199 грн., судові витрати в розмірі 1820 грн., стягнуто на користь держави судовий збір в розмірі 1399 грн. та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виизнання боргу (боргової розписки) недійсним, було відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 13.06.2012 року по цивільній справі №22ц-1590/5175/2012 було скасовано рішення Приморського районного суду м. Одеси від 11.01.2012 р. в частині відмови стягнення витрат на правову допомогу та в цій частині було ухвалено нове рішення, яким з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 було стягнено у відшкодування витрат на правову допомогу 10154,40 грн.. в решті рішення було залишено без змін.

Постановами старшого державного виконавця Першого Приморського ВДВС Одеського МУЮ ОСОБА_2 про відкриття виконавчого провадження від 25.09.2014 року було відкрито виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів, виданих Приморським районним судом м. Одеси 13.06.2012 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованості у розмірі 480000,00 грн., процентів за користування грошима у розмірі 54199 грн., судових витрат у розмірі 1820 грн., з яких державне мито у розмірі 1700 грн., та витрати на інформаційно-технічне забезпечення судового процесу у розмірі 120 грн.

05.02.2015 року старшим державним виконавцем Першого Приморського ВДВС ОСОБА_2 був складений акт опису й арешту майна, згідно з яким було описано та накладено арешт на квартиру № 32, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Армійська, буд. 23.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу» ( 202/98-ВР ) (далі - державні виконавці).

Відповідно до ст.6 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна.

Вказані обставини свідчать, що вищевказані виконавчі дії були проведені державним виконавцем Біликом Р.В. з порушенням норм діючого законодавства.

Згідно вимог ст. 2 Закону України «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 р. примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України «Про державну виконавчу службу».

Згідно вимог ст.4 Закону України «Про державну виконавчу службу» від 24.03.1998 року державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження від 21.04.1999 р. державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2014 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ВАТ «Одеський домобудівний комбінат», виконавчого комітету Одеської міської ОСОБА_2, про визнання договору недійсним, про визнання свідоцтва про право власності недійсним, про визнання права власності за ОСОБА_1 було визнано право власності на квартиру АДРЕСА_4.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 18.02.2015 року рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.12.2014 року скасоване та відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05.08.2015 року.

Таким чином, у задоволенні скарги ОСОБА_1 необхідно відмовити, оскільки рішення Приморського районного суду м.Одеси від 09.12.2014 року, яким було визнано право власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_5, скасоване, а державний виконавець при складанні акту опису та арешту майна діяв відповідно до закону, в межах повноважень і права заявника не було порушено.

Керуючись ЗУ «Про виконавче провадження», ст.ст. 386-389 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні скарги ОСОБА_1 на дії старшого державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції ОСОБА_2, зацікавлена особа: ОСОБА_3 відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через Приморський районний суд м.Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 5-денний строк з дня отримання копії ухвали.

Суддя Н.А.Ільченко

13.01.2016