АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 2-3353/09 22-ц/774/178/К/16
Справа № 2-3353/09 Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/178/К/16 Шестакова З.С.
Категорія 39(ІУ) Доповідач Барильська А.П.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Ляховської І.Є., Михайлів Л.В.,

секретар: Євтодій К.С.

за участю: скаржника ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2009 року у справі за позовом ОСОБА_4, правонаступниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно з урахуванням самочинного будівництва в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2009 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Виконавчого комітету Саксаганської районної у місті ради про Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно з урахуванням самочинного будівництва в порядку спадкування.

В обґрунтування позову ОСОБА_4 зазначила, що її чоловіку ОСОБА_7 на праві приватної власності належало 8/11 частин домоволодіння АДРЕСА_1. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 - помер, після смерті якого відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

При зверненні до Другої Нікопольської державної нотарільної контори із заявою про прийняття спадщини, ОСОБА_4 було відмовлено у зв`язку з тим, що на території домоволодіння АДРЕСА_1 є самочинне будівництво житлового будинку «Д» та сараю «К».

Враховуючи те, що позивач є спадкоємцем спірної частини домоволодіння за законом, фактично прийняла спадщину, але через незалежні від неї причини не може належним чином посвідчити своє право власності просила суд, визнати право власності за ОСОБА_4 в порядку спадкування за законом на житловий будинок № 320 з господарськими спорудами, загальною площею 85,7 кв.м., житловою площею 62,3 кв.м. та самочинно збудованим сараєм «К» площею забудови 18,5 кв.м.

Рішенням Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2009 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 8/11 частин домоволодіння АДРЕСА_1, що складається з: житлового будинку «Д» загальною площею 85,7 кв.м., житловою площею 62,3 кв.м. та допоміжною площею 23,4 кв.м. після реконструкції сараю «К» площею 18,5 кв.м. у порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка ОСОБА_7.

В апеляційній скарзі скаржник ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати провадження у справі закрити.

Зокрема, апелянт посилається на те, що на підставі рішення Нікопольського міського суду від 01.06.1977 року його мати ОСОБА_8 являлась власником 26/51 частин житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, власником інших 25/51 частин спірного домоволодіння являвся ОСОБА_7. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла його мати ОСОБА_8, після смерті якої, ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О.з заявою про видачу свідоцтва про прийняття спадщини.

Листом від 28.04.2015 року ОСОБА_2 було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на 3/11 частини домоволодіння АДРЕСА_1.

Апелянт вважає, що судом першої інстанції порушено вимоги ст. 11 ЦПК України, суд вийшов за межі заявлених ОСОБА_4 позовних вимог та фатично змінив частки у спільній власності, чим вирішив питання про право власності іншої особи, не залучивши до участі у справі ОСОБА_2 як спадкоємця ОСОБА_8, в зв`язку з чим останній був позбавлений права захищати свої права та інтереси в суді.

ОСОБА_4 померла після ухвалення рішення Нікопольським міськрайонним судом Дніпропетровської області від 14 травня 2009 року.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 листопада 2015 року залучено до участі у справі в якості правонаступників після померлої ОСОБА_4 - ОСОБА_5, який є власником 8/22 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.06.2012 року НОМЕР_2 та ОСОБА_6, який є власником 8/22 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 26.06.2012 року НОМЕР_1 посвідчених приватним нотаріусом Нікопольського міського нотаріального округу Бережним О.С.

Правонаступники ОСОБА_5 та ОСОБА_6 після смерті ОСОБА_4 належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, про що свідчить особистий підпис ОСОБА_5 в заяві про ознайомлення з матеріалами справи (а.с. 76) а також підпис Командира ВЧ ВО 946 ОСОБА_11 про отримання повідомлення для вручення ОСОБА_6 відповідно до зворотнього поштового повідомлення, в судове засідання не з'явилися і про причини своєї неявки суд не повідомили.

Виходячи з положень ч.3 ст. 27 ЦПК України, ст. 303 -1 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги та ст. 67 ЦПК України щодо строків процесуальних дій, а також, зважаючи на вимоги ст. 305 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку сторін та їх представників, належним чином повідомлених про час та місце розгляду справи, такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що за життя ОСОБА_7 на праві приватної власності належало 25/51 частин домоволодіння по АДРЕСА_1. За життя ОСОБА_12 самочинно перебудував житловий будинок під літерою «Д», внаслідок чого була збільшена житлова площа та самочинно збудував сарай «К» .

Згідно технічного висновку ФОП ОСОБА_13, будівництво житлового будинку «Д» та сараю «К» було виконано з дотримання норм ДБН В.2.2-15-2005 та можливо прийняти в експлуатацію.

Відповідно до технічного паспорта, виготовленого 20.11.2008 року, розмір частки ОСОБА_7 домоволодіння АДРЕСА_1 Дніпропетровської області, становить 8/11 частин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 - помер, після смерті якого відкрилась спадщина на вищезазначене майно.

При зверненні ОСОБА_4, як спадкоємця після смерті ОСОБА_7, до Другої Нікопольської державної нотаріальної контори, із заявою про прийняття спадщини, їй було відмовлено у зв`язку з тим, що на території домоволодіння АДРЕСА_1 є самочинне будівництво житлового будинку «Д» та сараю «К».

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_4, посилалась на те, що державним нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про прийняття спадщини, у зв`язку з тим, що на території домоволодіння АДРЕСА_1 є самочинне будівництво житлового будинку «Д» та сараю «К».

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з їх доведеності, обґрунтованості та наявності правових підстав для задоволення позову.

Колегія суддів не може повністю погодитися з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є передчасним з огляду на наступне.

Як передбачено ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

У відповідності до положень ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 331 ЦК України, право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна).

Згідно п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 6 від 30 березня 2012 року право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК України та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання, тощо, які були використані в процесі цього будівництва.

Відповідно до Листа Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 24-150/0/4-13 від 28 січня 2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», виходячи зі змісту частин першої, другої, статті 331 ЦК, частини першої статті 182 ЦК та пункту 8 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07 лютого 2002 року № 7/5 (зі змінами і доповненнями станом на 22 січня 2009 року), право власності на новостворене нерухоме майно виникає у особи, яка створила це майно, після закінчення будівництва об'єкта нерухомості, введення його в експлуатацію, отримання свідоцтва про право власності та реєстрації права власності.

До виникнення права власності на новозбудоване нерухоме майно право власності існує лише на матеріали, обладнання та інше майно, що було використано в процесі будівництва (частина третя статті 331 ЦК).

Відповідно до ч. 2 ст. 376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Нікопольського міського суду від 01.06.1977 року ОСОБА_8 являлась власником 26/51 частин житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_1, власником інших 25/51 частин спірного домоволодіння являвся ОСОБА_7 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

ОСОБА_8, померла ІНФОРМАЦІЯ_2.

З позовними вимогами про визнання права власності на самочинно збудоване майно та права власності на спадщину в порядку спадкування за Законом ОСОБА_4 звернулась до суду першої інстанції 06.04.2009 року.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4, суд першої інстанції не з'ясував наявність чи відсутність спадкової справи після смерті ОСОБА_8, як співвласника спірного домоволодіння, яка на момент розгляду справи померла, не встановив коло спадкоємців, які звернулись з заявами про прийняття спадщини або фактично прийняли спадщину, і які отримали свідоцтва на спадщину, не встановив коло осіб, які прийняли чи відмовились від спадкування, не залучив до участі у справі інших спадкоємців, чим порушив їх права та інтереси з огляду на те, що рішенням суду було вирішено питання щодо розміру часток,які знаходились у спільній частковій власності.

Спадкоємцем після смерті ОСОБА_8, є апелянт ОСОБА_2 який після смерті своєї матері, прийняв спадщину, відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, як такий, що на момент смерті спадкодавця був зареєстрований та мешкав разом з нею за адресою: АДРЕСА_1.

20.02.2015 року ОСОБА_2 звернувся до нотаріальної контори з заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину. Однак йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів оформлених належним чином на заявлене майно, які підтверджують право власності ОСОБА_8 на 3/11 частки у праві спільної часткової власності на житловий будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1

Тобто, оскаржуваним рішенням суду, вирішено питання про права та обов'язки апелянта ОСОБА_2 як правонаступника після померлої матері ОСОБА_8, який не був залучений до участі у справі.

Відповідно до норм Цивільного процесуального кодексу України зі змінами, внесеними Законом України «Про судоустрій і статус суддів» від 07 липня 2010 року № 2453-VІ, виключено можливість суду апеляційної інстанції скасувати рішення у разі не залучення особи до участі у справі і вирішення судом першої інстанції питання про права та обов'язки такої особи, з направленням справи на новий розгляд.

При цьому, апеляційний суд законодавчо не наділено правом скасувати рішення, після чого, залучивши на стадії апеляційного провадження таку особу до участі у справі, вирішити спір відносно її прав, оскільки відповідно до норм процесуального закону така особа має права й обов'язки при розгляді справи в суді першої інстанції, які порушуються у разі відсутності участі її в цій інстанції.

Колегією суддів відхилено клопотання ОСОБА_5 про витребування відомостей із Першої Нікопольської державної нотаріальної контори та Другої Нікопольської державної нотаріальної контори про те чи заводилась спадкова справа після смерті ОСОБА_8 та чи звертались спадкоємці ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини, після її смерті; витребування у приватного нотаріуса Нікопольського міського нотаріального округу Іопеля С.О. копії спадкової справи ОСОБА_8 за № 20/2015; витребування із Нікопольського РВ ГУ ДМС України у Дніпропетровській області довідку про осіб, зареєстрованих разом з ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_1 на час її смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2, з огляду на те, що матеріали цивільної справи містять відомості про те, що ОСОБА_2 на момент смерті своєї матері ОСОБА_8 був зареєстрований з 03.02.2000 року та мешкав за адресою: АДРЕСА_1.

20.02.2015 року заведена спадкова справа за зверненням ОСОБА_2 за свідоцтвом про право на спадщину за законом та відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_8

Посилання ОСОБА_5 на те, що не доведено право ОСОБА_2 на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, колегією суддів до уваги не береться з огляду на ч.3 ст. 1268 ЦК України відповідно до якої спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї, а тому ОСОБА_2 має право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ч.1 ст. 292 ЦПУ України.

На підставі вищенаведеного, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст.309 ЦПК України скасувати, як передчасне та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_4 правонаступниками після якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про визнання права власності на спадкове майно з урахуванням самочинного будівництва в порядку спадкування.

Керуючись ст. ст. 303, 307,309, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково

Рішення Нікопольського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 14 травня 2009 року скасувати.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 правонаступниками якої є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 до Територіальної громади в особі Виконавчого комітету Нікопольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно з урахуванням самочинного будівництва в порядку спадкування відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: А.П. Барильська

Судді: І.Є. Ляховська

Л.В. Михайлів