АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/321/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Ромазан Л.С.
Провадження № 22-ц/789/24/16 Доповідач - Ткач О.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 січня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Ткач О.І.

суддів - Гірський Б. О., Жолудько Л. Д.,

при секретарі ОСОБА_1

з участю ОСОБА_2, представника позивачів та представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4, ОСОБА_2 на рішення Теребовлянського районного суду від 06 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до приватного акціонерного товариства Страхова компанія Провідна, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

ВСТАНОВИЛА:

В лютому 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_2 звернулись до суду із позовом до відповідачів ОСОБА_6 Страхова компанія Провідна, ОСОБА_3 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки.

Свої вимоги обґрунтовували тим, що близько 20 год. 19 липня 2014 року внаслідок дорожньо-транспортної пригоди на 364 км + 930 м автодороги Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече в с.Деренівка Теребовлянського району Тернопільської області за участю автомобіля Сitroen C4, яким керував відповідач ОСОБА_7 та автомобіля ВАЗ-21113 під керуванням ОСОБА_4, з вини ОСОБА_7 трапилось ДТП. В результаті вказаної ДТП зазнав пошкоджень автомобільВАЗ-21113 та спричинено ушкодження здоровя його водію -ОСОБА_4, який перебував на стаціонарному лікуванні в Теребовлянській ЦРЛ з 19.07.2014 р по 30.07.2014 року з приводу отриманих легких тілесних ушкоджень. Автомобіль є власністю підприємця ОСОБА_2, у якого ОСОБА_4Б працював водієм таксі.

В процесі розгляду справи позивачі та їх представники неодноразово уточнювали, як предмет позову, так і суми своїх позовних вимог та відповідачів у справі; в добровільному порядку було врегульовано з ПрАТ Страхова компанія Провідна відшкодування позивачу ОСОБА_2 39978,53 грн реальних збитків за пошкоджений автомобіль( а.с.100-101, 139-140,142-143,147, 84).

Згідно останніх уточнень, які подані представником позивачів 17.08.2015 року (а.с.147) ОСОБА_4 просить стягнути із ПрАТ Страхова компанія Провідна:

152,94 грн. моральної шкоди, якої зазнав із за фізичних страждань, в результаті ушкодження здоровя, яку вирахував із нижчезазначених сум шкоди в порядку ст.23 Закону Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №1961 від 1.07.2004 року ( надалі Закон №1961);

2233 грн. втраченого заробітку, виходячи з диспозиції ст.1197 ЦК;

825,85 грн. витрат на лікування за 11 днів, посилаючись на ст. 24.2 та 24.3 Закону №1961 в розмірі 1/30 мінімальної зарплати у місячному розмірі за кожен день лікування в період з 19.07.2014року по 30.07.2014 року

та солідарно із ОСОБА_8 та ОСОБА_5 49 866,02 грн. моральної шкоди;

ОСОБА_2 як власник автомобіля, який отримав страхове відшкодування від ПрАТ Страхова компанія Провідна, просить стягнути із ОСОБА_3 та ОСОБА_5:

29 539,10 грн. майнової шкоди (упущеної вигоди), яка вирахована шляхом середньоденного чистого доходу від експлуатації двох автомобілів в розмірі 143,35 грн за 206днів (з часу ДТП до часу звернення з позовом до суду 19.07 2014 року по 10.02.2015), оскільки пошкоджений автомобіль не експлуатувався;

29 000 грн. моральної шкоди якої зазнав внаслідок пошкодження майна;

500 грн. франшизи;

538,91 грн. судового збору.

Позов ОСОБА_2 до ТзОВ Страхова компанія ВіДі-Страхування про відшкодування 9355 грн матеріальної шкоди, що становить різницю між вартістю збитку та страховим відшкодуванням отриманим від ПрАТ СК Провідна залишено без розгляду ухвалою суду першої інстанції від 14.08.2014року на підставі заяви позивача (а.с.141).

Рішенням Теребовлянського районного суду від 06 жовтня 2015 року позов ОСОБА_4, ОСОБА_2 задоволено частково:

стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_4 10 000 грн. моральної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки;

стягнуто із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 500 грн. франшизи.

в решті позовних вимог ОСОБА_4, ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянти - позивачі оскаржують судове рішення в частині відмови в задоволенні їх вимог і просять рішення суду змінити, задовольнивши їх позовні вимоги в повному обсязі посилаючись на невірне трактування норм матеріального права, порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до невірних висновків по суті заявлених позовних вимог.

Апелянти не погоджуються із рішенням в частині відмови в задоволенні їх уточнених позовних вимог щодо стягнення майнової та моральної шкоди, яка виражається у витратах понесених у зв'язку із лікуванням внаслідок ушкодження здоров'я, упущеній вигоді та моральних стражданнях.

Зокрема, апелянт позивач ОСОБА_4 вказує, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено йому у стягненні із ПрАТ СК Провідна шкоди заподіяної здоровю, яка повязана з лікуванням та тимчасовою втратою працездатності, оскільки суд першої інстанції невірно витлумачив норму ст. 24.2 Закону №1961 щодо його права на відшкодування в розмірі 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі та 2333грн втраченого заробітку у звязку з тимчасовою втратою працездатності згідно ст.1197 ЦК.

Крім цього, судом першої інстанції безпідставно відмовлено у стягненні із ПрАТ СК Провідна у його користь 152,94 грн. моральної шкоди, оскільки така компенсація у розмірі 5% передбачається ст. 26-1 Закону №1961, тому що йому заподіяна шкода здоров'ю.

Також апелянт не погоджується із рішення суду про часткове задоволення його позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди із ОСОБА_3, оскільки судом не в повній мірі враховані його душевні переживання та фізичний біль,яких зазнав внаслідок ДТП.

Апелянт позивач ОСОБА_2 оскаржує судове рішення лише в частині відмови у стягненні майнових збитків - упущеної вигоди та моральної шкоди з ОСОБА_3. Зокрема апелянт вказує, що суд невірно трактував надані ним докази стосовно спричинення йому майнової шкоди у формі втраченої вигоди.

Крім цього, на думку позивача ОСОБА_2 безпідставною є відмова щодо компенсації йому моральних страждань, які полягають у зменшенні доходу сім'ї та знищенні належного майна.

Представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги підтримав і суду пояснив, що в своїй позовній заяві, поясненнях суду першої інстанції просив стягнути страхове відшкодування за лікування, виходячи з диспозиції ст.24.2, 24.3 Закону №1961, яка передбачає мінімальний розмір такого відшкодування, і ним суду було надано докази перебування на стаціонарному лікуванні. Саме від отримання страхового відшкодування за спричинення шкоди заподіяної здоровю і залежить право та розмір компенсації моральних страждань. Тому вважає в цій частині вирішення позовних вимог суд першої інстанції невірно оцінив надані докази, дав їм невірну оцінку.

З приводу оскарження рішення стосовно відмови в задоволенні вимог про страхове відшкодування втраченого середнього заробітку за час тимчасової непрацездатності, представник ОСОБА_4 пояснив, що своє право та обрахунок позивач обгрунтовує ст.1197 ЦК. Виданий йому лікувальною установою листок непрацездатності не предявлявся для оплати роботодавцю, оскільки вважає, що це повинна зробити страхова установа.

Крім цього, вважає, що суд необгрунтовано відмовив у компенсації моральної шкоди з винуватця ДТП у більшому розмірі. Тому просить в цій частині рішення змінити і збільшити суму компенсації за фізичний біль і переживання яких зазнав в результаті ушкодження здоровя в ДТП, винуватцем якої був ОСОБА_3

Апелянт ОСОБА_2 доводи скарги підтримав і суду пояснив, що він є власником автомобіля, який зазнав пошкоджень в результаті ДТП і збитки становлять 59355грн. Під час розгляду справи, в грудні 2014 року ПрАТ Страхова компанії Провідна відшкодувала йому 39978,53грн. Фактично автомобіль є знищеним, і ремонту не підлягає; не експлуатується, відповідно не приносить дохід, оскільки він є підприємцем і автомобіль використовувався як таксі, а за суму страхового відшкодування він не спроможний купити новий автомобіль. Відповідно не погоджується з рішення щодо вирішення стягнення в його користь упущеної вигоди та компенсації моральних страждань із за знищення майна.

Представник ОСОБА_3 заперечив доводи апелянтів в частині оскарження судового рішення, яке стосується його довірителя. Представник відповідача зазначає, що вірним є судове рішення щодо відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2, оскільки позивачем невірно визначено втрачений дохід, крім цього позивач не вжив жодних заходів для відновлення автомобіля або придбання нового за отримане страхове відшкодування.

Крім цього, вважає, що суд першої інстанції вірно визначився з сумою компенсації моральних страждань ОСОБА_4

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, заслухавши учасників процесу, перевіривши доводи апеляційної скарги за матеріалами справи, та на підставі доказів які надані сторонами в порядку ст.131 ЦПК, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи у апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Рішення Теребовлянського районного суду від 06.10.2015 року не оскаржується лише в частині стягнення франшизи.

Враховуючи зазначене, апеляційним судом перевіряється законність та обґрунтованість рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ПрАТ Страхова компанія Провідна витрат на лікування і моральної шкоди та в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди і упущеної вигоди з ОСОБА_3В та зміни рішення стосовно розміру компенсації моральної шкоди з ОСОБА_3В в користь ОСОБА_4

Задовольняючи позовні вимоги лише частково, суд першої інстанції виходив із того, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_3 мала місце ДТП, що встановлено постановою суду про адміністративне правопорушення. Однак позивачі в оскаржуваній частині рішення належним чином не довели свої вимоги.

З матеріалів справи встановлено, що 19 липня 2014 року близько 20 год. на 364 км + 930 м автодороги Доманове-Ковель-Чернівці-Тереблече в с.Деренівка Теребовлянського району Тернопільської області відбулося зіткнення автомобілів Сitroen C4, під керуванням ОСОБА_7, та автомобіля ВАЗ-21113, під керуванням ОСОБА_4

Згідно звіту №216 від 3.10.2014 року власнику автомобіля ВАЗ-21113, 2004 року випуску, спричинено в результаті ДТП матеріальний збиток в сумі 59355.00 грн (а.с.42-54).

В добровільному порядку в процесі розгляду справи врегульовано з ПрАТ Страхова компанія Провідна відшкодування позивачу ОСОБА_2 39978,53 грн реальних збитків за пошкоджений автомобіль ВАЗ-21113( а.с.84).

Згідно з постановою Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 29 жовтня 2014 року, яка набрала законної сили, ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні вчиненні правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, однак провадження у справі закрито у звязку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст.38 КУпАП.

Із змісту зазначеної постанови вбачається, що причиною вказаної дорожньо-транспортної пригоди стало те, що ОСОБА_3, керуючи автомобілем Сitroen C4, порушуючи вимоги Правил дорожнього руху України, на нерегульованому перехресті, виконуючи поворот ліворуч, не надав перевагу в русі автомобілю "ВАЗ 21113, під керуванням ОСОБА_4, який рухався у зворотньому напрямку, внаслідок чого допустив із ним зіткнення.

Згідно звіту №1021/14 від 27.11.2014 року утилізаційна ціна пошкодженого автомобіля ВАЗ-21113становить 18 876, 47 грн (а.с.76).

На даний час автомобільВАЗ-21113 не відремонтовано і не визнано його фізично знищеним.

Відповідно до ч.4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обовязкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, суд першої інстанції вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_3 винний дій, що спричинили ДТП та шкоду ОСОБА_4, як водію транспортного засобу та ОСОБА_2 - власнику автомобіля, який є суб'єктом підприємницької діяльності.

Так, частково обґрунтованими є доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, щодо незаконності рішення суду в частині страхового відшкодування витрат на лікування та компенсацію моральних страждань.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 працював водієм таксі у підприємця ОСОБА_2 згідно постійного трудового договору з 08.04.2014 року з мінімальною зарплатою в місяць (а.с.160). В період з 19.07.2014року по 30.07.2014 року перебував на стаціонарному лікування в Теребовлянській ЦРЛ з приводу легких тілесних ушкоджень, які отримані в результаті зіткнення двох автомобілів, про що сказано у висновку експерта №1186 від 13.08.2014 року ( а.с.10-13, 220-228).

Цивільно-правова відповідальність автомобіля Сitroen C4 державний номерний знак АІ 5156СО, 2013 року випуску, застраховано ПрАТ Страхова компанія Провідна, що підтверджується страховим полісом №АС/4953269 від 10.04.2014 року ( а.с.7). Крім цього, даний автомобіль був предметом договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів серії VCL00638 від 10.04.2014, який укладено власником автомобіля ОСОБА_5 з ТзДВ Страхова компанія ВіДі-Страхування (а.с.95).

Згідно ч. 3 ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок непереборної сили, відшкодовується у випадах, встановлених законом.

У відповідності до п.1 ч.1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

В силу ст.1187 ЦК- Джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

2. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно ст.1188 ЦК- Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;...

Згідно ст.980 ЦК- Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов'язані з:

1) життям, здоров'ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2) володінням, користуванням і розпоряджанням майном (майнове страхування);

3) відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

У відповідності до ст. 23 Закону № 1961- Шкодою, заподіяною життю та здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди є:

шкода, пов'язана з лікування потерпілого;

шкода, пов'язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим;

шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим;

моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий фізична особа зазнав у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_4 про стягнення 825.85 грн витрат на лікування за час перебування на лікуванні в Теребовлянській ЦРЛ ( з 19.07.2014р по 30.07.2014 року), суд першої інстанції зіслався на відсутність документальних доказів щодо понесених витрат на придбання медикаментів, а також підтвердження лікувальним закладом перебування на лікуванні.

З вказаним висновком не може погодитись суд апеляційної інстанції, оскільки його зроблено в результаті невірної оцінки обставин справи в контексті норм матеріального права.

Так, згідно ст. 24.2, 24.3 Закону № 1961 Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентованої виплати) за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожен день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я, але не більше 120 днів.

Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документальний розмір є меншим, ніж мінімальний розмір визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

У відповідності до ст. 8 Закону України Про державний бюджет України на 2014 рік від 16.01.2014 року, розмір мінімальної заробітної плати станом на 01.07.2014 рік становить 1250 грн.

Таким чином, один день лікування у відповідності до ст. 24.2. Закону становить 41.60 грн. (1250/30=41.60).

Із листка непрацездатності серії АБР № 194449 вбачається, що ОСОБА_4 перебував на стаціонарному лікуванні із 19.07.2014 року по 30.07.2014 року включно, тобто 12 днів (а.с. 13).

Таким чином, мінімальний розмір страхового відшкодування за шкоду, пов'язану з лікуванням потерпілого становить 499, 20 грн. (41.60*12 = 499,20), яку слід стягнути в користь ОСОБА_4Б з ПрАТ СК Провідна.

Згідно ст. 26- 1 Закону №1961-Страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров'я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю.

Оскільки визнано право ОСОБА_4Б на страхове відшкодування шкоди повязаної з лікуванням, відповідно він має право і на компенсацію моральних страждань у звязку з ушкодженням здоровя, яке підлягає стягненню із ПрАТ СК Провідна. Тому рішення слід скасувати в цій частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4.

Таким чином, доводи апелянта позивача ОСОБА_4 стосовно його права на отримання страхового відшкодування за ушкодження здоровя є обгрунтованими,в іншій частині його доводів- суд апеляційної інстанції не знаходить підстав для їх задоволення.

Так, згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями і бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини.

Відповідно до ст 23 ЦК -1. Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

2. Моральна шкода полягає:

1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я;

2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів;

3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна;

4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

3. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

4. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

5. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4, які зводяться до того, що суд неправильно оцінив розмір грошової компенсації моральних страждань, які повинен відкодувати ОСОБА_3, а також і право на отримання від ПрАТ СК Провідна втраченого заробітку не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині і не містять правових підстав для зміни рішення суду відповідно до ст.309 ЦПК України.

Згідно ст. 25 Закону №1961- У зв'язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров'я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в таких розмірах:

для працюючої особи (особи, яка працює за трудовим договором) - неотримана середня заробітна плата, обчислена відповідно до норм законодавства України про працю;

Відповідно до ст. 26.1.Закону №1961-Шкода, пов'язана із стійкою втратою працездатності потерпілим внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, відшкодовується у розмірах, визначених відповідно до Цивільного кодексу України.

Обгрунтованим та законним є рішення суду першої інстанції стосовно відмови у стягнення втраченого заробітку з підстав ст.1197 ЦК, яка передбачає таке право у випадку втрати професійної чи загальної працездатності, а не у випадку тимчасової непрацездатності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог....

Відповідно суд першої інстанції не праві був вийти за межі вимог позивача, оскільки страхове відшкодування є можливим якщо оплата листа тимчасової непрацездатності є меншою від втраченого середнього заробітку. З пояснень позивачів в суді апеляційної інстанції встановлено, що листок непрацездатності ОСОБА_4 не надавався роботодавцю для оплати, як і не проведено розрахунок втраченого середнього заробітку, виходячи з норм законодавства України про працю.

Судом першої інстанції встановлено, що ДТП мала місце з вини водія ОСОБА_3, який керував автомобілем Сitroen C4 державний номерний знак АІ 5156СО. Наслідком даної ДТП є пошкодження майна позивача підприємця ОСОБА_2, яке в результаті інфляційних процесів в державі він не може замінити іншим автомобілем в своїй підприємницькій діяльності. Крім цього, знищене майно використовувалось ним у господарській діяльності і було одним із джерел доходу сімї

Тому суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що підставними є вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про компенсацію моральних страждань, однак суму компенсації слід зменшити до 10000 грн. Відповідно, рішення в цій частині слід скасувати та ухвалити нове.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2, які зводяться до того, що суд необгрунтовано відмовив у задоволенні його вимог про стягнення із ОСОБА_3 упущеної вигоди не спростовують висновків суду першої інстанції в цій частині і не містять правових підстав для скасування рішення суду в цій частині та ухваленні нового відповідно до ст.309 ЦПК України.

Так, відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 22 ЦК України - Особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відповідно до ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Крім того, у ч. 4 ст. 60 ЦПК України визначено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів.

Крім того, для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди.

Отже, при обчисленні розміру упущеної вигоди першочергове значення має визначення реальності тих доходів, які особа передбачала отримати за звичайних умов цивільного обороту. Обов'язок щодо доведення розміру тих доходів, які особа отримала б у випадку не посягання на її право, покладається на позивача.

Суд першої інстанції дав вірну оцінку доказам та розрахункам упущеної вигоди, яке надав суду ОСОБА_2

З пояснень ОСОБА_2 в суді апеляційної інстанції вбачається, що в грудні 2015 року він отримав від ПрАТ СК Провідна біля 40 000 грн страхового відшкодування збитків, новий автомобіль ним не придбано як і не затребовано у винуватця ДТП та іншої страхової компанії різницю між спричиненими збитками та отриманим відшкодуванням та не реалізовано залишки пошкодженого автомобіля.

З наявного в справі журналу доходів та пояснень ОСОБА_2 вбачається, що в ньому зафіксовано сумарний чистий дохід від використання в підприємницькій діяльності двох автомобілів, оскільки облік за кожним автомобілем ним не ведеться, як і фіксування отриманої від водія виручки. З тих же пояснень вбачається, що витрати з утримання, експлуатації автомобілів покладено на водіїв.

Тому при вказаних обставинах, рішення суду першої інстанції в цій частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 є законним.

Оскільки вимоги позивачів апелянтів частково задовольняються судом апеляційної інстанції, відповідно в силу ст.88 ЦПК вони вправі отримати відшкодування понесених судових витрат з оплати апеляційної скарги пропорційно до розміру задоволених їх вимог

Керуючись ст.ст. 307, 308, 309, 88 ЦПК України, суд апеляційної інстанції,-

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 та ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Теребовлянського районного суду від 06 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_4 про стягнення з ПАТ Страхова компанія Провідна витрат на лікування і моральної шкоди та в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди і в цій частині ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПАТ Страхова компанія Провідна в користь ОСОБА_4 499,20 грн страхового відшкодування та 99,84 грн компенсації моральних страждань; стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 10 000 грн моральної шкоди.

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути з ПАТ Страхова компанія Провідна в користь ОСОБА_4 243,60 грн сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 243,60 грн сплаченого при подачі апеляційної скарги судового збору.

Рішення вступає в законну силу з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9