Справа №489/5234/15-ц 21.01.2016 21.01.2016 21.01.2016
Справа 489/5234/15-ц
Провадження № 22ц/784/84/16 Головуючий у 1-й інстанції Спінчевська Н.А.
Категорія 27 Суддя - доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

21 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Мурлигіної О.Я.,

суддів: Довжук Т.С., Козаченка В.І.,

при секретарі судового засідання Харитоновій І.В.,

за участю:

позивача ОСОБА_2,

представника третьої особи ПАТ «Дельта Банк» - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою

ОСОБА_2

на рішення

Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року

за позовом

ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» про визнання договору частково недійсним, зобовязання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до публічного акціонерного товариства «Кредитпромбанк» (ПАТ «Кредитпромбанк») про визнання договору частково недійсним, зобовязання вчинити певні дії.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначав, що 21 травня 2008 року між ним та ВАТ «Кредитпромбанк» було укладено кредитний договір, за яким він отримав кредит на споживчі цілі. 23 травня 2008 року між ним та Банком для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та акціонерним товариством закритого типу «Экспониколаев» укладено іпотечний договір, відповідно до якого поручитель передав в іпотеку Банку нежитлові приміщення виставочного центру по вул. Суднобудівників, 3-б в м. Миколаєві.

В рахунок погашення його заборгованості за кредитним договором, рішенням господарського суду Миколаївської області від 18 жовтня 2011 року було звернуто стягнення на предмет іпотеки. 8 липня 2013 року проведено прилюдні торги з реалізації іпотечного нерухомого майна, яке продано за 8801000 грн. Однак, вказана сума не була направлена відповідачем на погашення його зобовязання за кредитним договором від 21 травня 2008 року.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, за яким ПАТ «Кредитпромбанк» відступило ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за вказаним кредитним договором.

На думку позивача, договір відступлення прав вимоги у вказаній частині є незаконним та порушує його права, оскільки відповідачем відступлено право вимоги за кредитним договором без врахування коштів, отриманих від продажу нерухомого майна з прилюдних торгів.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив визнати недійсним п.2.1 договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк», зобовязати відповідача виручені кошти з прилюдних торгів по реалізації іпотечного майна в сумі 8801000 грн. направити на погашення кредитного зобовязання за кредитним договором.

Ухвалою суду в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору до участі у справі залучено ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову відмолено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення. На думку апелянта, висновки суду про недоведеність порушення його прав спірним договором суперечить доказам у справі, оскільки за договором він повинен сплатити неіснуючу суму боргу, яка відступлена первісним кредитором. Також судом не враховано його право на вибір способу захисту прав, передбачених ст. 16 ЦК України та не враховані шахрайські дії представників відповідача, не відкрито кримінального провадження відносно посадових осіб відповідача, не виділені та не направлені матеріали для проведення досудового розслідування правоохоронним органам, не взято до уваги та не досліджено всі надані ним докази, не застосовані належні норми матеріального права.

Представник третьої особи, заперечуючи проти задоволення апеляційної скарги вважає, що рішення суду не підлягає скасуванню.

Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що 21 травня 2008 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредитпромбанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 03.1/099/08-Z, за умовами якого вказаний банк надав позичальнику кредит на споживчі цілі у розмірі 15000000 грн. строком до 20 травня 2023 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 за договором між Банком та АТЗТ «Экспониколаев» 23 травня 2008 року укладено іпотечний договір, відповідно до якого поручитель передав в іпотеку банку нежитлові приміщення виставочного центру по вул. Суднобудівників, 3-б в м. Миколаєві. На підставі рішення господарського суду Миколаївської області від 18 жовтня 2011 року на іпотечне майно звернуто стягнення 8 липня 2013 року.

27 вересня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» і ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого ПАТ «Кредитпромбанк» відступив, а ПАТ «Дельта Банк» набув право вимоги до боржників за кредитними договорами, в тому числі й за кредитним договором укладеним позивачем. Пунктом 2.1 договору купівлі продажу, передбачалося, що продавець погоджується продати права вимоги та передати їх покупцю, а покупець цим погоджується купити право вимоги, прийняти їх сплатити загальну купівельну ціну.

До договору додавався Додаток № 1, в якому малися відомості про фактичний розмір заборгованості за кредитом на 27 вересня 2013 року (а.с. 96).

Як пояснив в апеляційному суді представник ПАТ «Дельта Банк» сума, яка отримана від продажу іпотечного майна не врахована при передачі прав вимоги за спірним договором.

10 квітня 2015 року ПАТ «Дельта банк» направив позивачу вимогу про погашення заборгованості за кредитним договором. Проте, позивач фактично оспорює нараховану суму заборгованості, оскільки вважає, що отримані від продажу іпотечного майна гроші не зараховані в рахунок його заборгованості.

Встановивши, що вчиненням оспорюваного правочину безпосередньо не порушені права та законні інтереси позивача, який не є стороною договору, суд обґрунтовано відмовив в задоволенні позову.

Доводи апелянта безпідставні, а суд в рішенні дав належну правову оцінку обставинам справи, спираючись на вимоги матеріального права та правові висновки в Постановах Верховного Суду України.

Законодавством передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов'язанні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).

У ч. 1 ст. 516 ЦК України зазначено, що заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.

За загальним правилом наявність згоди боржника на заміну кредитора в зобов'язанні не вимагається, якщо інше не встановлено договором або законом.

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 514 ЦК України).

Ні законом, ні кредитним договором не передбачено наявності згоди позивача як боржника за кредитним договором на заміну кредитора в зобов'язанні. Тому, сама по собі передача прав і обовязків кредитора за спірним договором не порушує прав позивача як боржника, оскільки не має наслідків безумовного та безспірного обовязку сплатити борг в нарахованому кредитором розмірі. У разі незгоди із сумою заборгованості за кредитним договором, яку нарахував йому ПАТ «Дельта Банк», позивач не позбавлений права на доведення в судовому порядку розміру боргу або його відсутності, з врахуванням отриманих грошей ПАТ «Кредитпромбанк» під час реалізації іпотечного майна.

Доводи щодо необхідності проведення перевірок відносно посадових осіб ПАТ «Кредитпромбанк» в порядку кримінального судочинства безпідставні, так як суд, розглядаючи цивільну справу, діяв у спосіб, передбачений ЦПК України. Щодо притягнення осіб, які на думку позивача, скоїли відносно нього кримінальні злочини, то це питання вирішується в установленому кримінально процесуальному порядку. Позивач може звернутися з відповідною заявою до органів досудового слідства.

За викладеного, колегія суддів вважає, що рішення не підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: О.Я.Мурлигіна

Судді: Т.С. Довжук

ОСОБА_4