Головуючий суду 1 інстанції - Москаленко В.В.
Доповідач - Коротенко Є.В.
Справа № 425/3206/14-ц
Провадження № 22ц/782/856/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого - судді Коротенка Є.В.,

суддів: Гаврилюка В.К., Фарятьєва С.О.

за участю секретаря Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області в м. Сєвєродонецьку апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, на рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

26 грудня 2014 року ОСОБА_4 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн. з кожного щомісячно.

Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4були задоволені.

Суд вирішив стягнути з відповідачів на користь позивачки аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 350 грн. з кожного щомісячно, починаючи з 26.12.2014 року, та на користь держави - судовий збір по 121 грн. 80 коп. з кожного.

Не погодившись з вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, звернулась з апеляційною скаргою на нього, в якій просила рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2015 року скасувати.

При цьому апелянт посилалась на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Співвідповідачем ОСОБА_5 рішення суду першої інстанції не оскаржувалось.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг, судова колегія вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При апеляційному розгляді вказаної цивільної справи колегія суддів приймає до уваги положення ч.1 ст.303 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до якого під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Згідно із ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

Частина ж 4 цієї правової норми встановлює, що до осіб, які втратили працездатність, відносяться особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку, особи, які досягли

пенсійного віку, що дає право на призначення пенсії на пільгових умовах, та непрацюючі особи, визнані інвалідами в установленому порядку.

Із матеріалів справи вбачається, що позивачка відноситься саме до осіб, що втратили працездатність, і розмір її пенсії в 2014 році (на час розгляду справи в суді першої інстанції) становив 999 грн. (а.с.6).

Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», установлено у 2014 році прожитковий мінімум на одну особу, яка втратила працездатність, в розрахунку на місяць - 949 грн.

Таким чином, розмір доходів ОСОБА_4 на час розгляду судового спору у суді першої інстанції перевищував встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність.

Приймаючи до уваги викладене, з огляду на положення ч.1 ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум», ОСОБА_4 є особою, що отримує дохід, достатній для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.

При таких обставинах, на думку колегії суддів Апеляційного суду Луганської області, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення у справі в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, дійшов неправильного висновку стосовно того, що позивачка є особою, що потребує матеріальної допомоги в контексті положень ч.1 ст.202 СК України та у сенсі виникнення її права щодо стягнення аліментів на своє утримання від повнолітньої доньки.

Крім того, колегія суддів зауважує, що в матеріалах справи взагалі відсутні будь-які докази наявності родинних зв'язків між позивачкою та ОСОБА_3

Щодо додаткових витрат позивачки, зокрема, пов'язаних із лікуванням, то можливість стягнення з повнолітньої дитини таких витрат за певних умов дійсно передбачена ст.203 та ст.206 СК України, але закон пов'язує її із обов'язковим зверненням до суду з відповідними позовними вимогами, підтвердженими необхідними доказами. Із матеріалів справи ж вбачається, що позивачка до суду з позовними вимогами щодо стягнення з повнолітньої дитини додаткових витрат не зверталась.

Таким чином колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання.

Також, розглядаючи апеляційну скаргу ОСОБА_3, колегія суддів приймає до уваги, що співвідповідач у справі ОСОБА_5 позовні вимоги ОСОБА_4 до себе про стягнення аліментів визнав у повному обсязі, в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції не оскаржив (а.с.55).

Згідно з п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, а відповідно до п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України - порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на наведені обставини, а також з урахуванням положень п.п.3, 4 ч.1 ст. 309 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2015 рокузмінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно і на користь держави судового збору в сумі 121 грн. 80 коп. Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання відмовити. В іншій частині рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, яка діє за довіреністю в інтересах ОСОБА_3, задовольнити частково.

Рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2015 рокузмінити, скасувавши його в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів та стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 350 грн. щомісячно і на користь держави судового збору в сумі 121 грн. 80 коп.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на її утримання відмовити.

В іншій частині рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його оголошення, однак його може бути оскаржено шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції: Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: