Справа № 526/2417/15-ц
Провадження № 2/526/39/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 лютого 2016 року м. Гадяч

Гадяцький районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді Прокопєвої Ю.Б.,

за участю секретаря - Лопушняк Т.П.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача

Гадяцької міської ради ОСОБА_3,

відповідача ОСОБА_4

адвоката відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гадячі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: відділ Держгеокадарстру у Гадяцькому районі Полтавської області про скасування рішення Гадяцької міської ради та визнання держаних актів на право власності на земельну ділянку недійсними, суд, -

ВСТАНОВИВ:

До суду з позовом звернувся ОСОБА_1 в якому просив скасувати рішення Гадяцької міської ради Полтавської області 31 сесії 4 скликання від 08 липня 2005 року про передачу безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0188 га в м. Гадяч по вул. Першотравневій, 36 ОСОБА_4 та ОСОБА_6, державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ ;940687 площею 0,1000 га для будівництва і обслуговування жилого будинку за адресою м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36 виданого на імя ОСОБА_4, співвласник земельної ділянки ОСОБА_6 визнати недійсним, та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №940688 площею 0,0185 га для ведення особистого селянського господарства за адресою м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36 виданого на імя ОСОБА_4, співвласник земельної ділянки ОСОБА_6.

В обґрунтування позову посилається на те, що 07.05.2004 року його батько ОСОБА_7 подарував ОСОБА_4 та ОСОБА_6 4/5 частини будинку №36 по вул. Першотравневій в м. Гадяч Полтавської області, розташованого на земельній ділянці місцевої Ради 1188 кв. м. Земельна ділянка надавалась згідно рішення виконкому Гадяцької міської ради №220 від 06.06.1955р. 26.10.2007р. рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області договір дарування визнаний недійсним та поновлено право власності за ОСОБА_7 на 4/5 частини вказаного будинку. З незалежних від ОСОБА_7 причин, а саме тому, що відповідачі не допустили працівників підприємства технічної інвентаризації в домоволодіння для проведення інвентаризації, він не зміг зареєструвати на себе право власності на будинок в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно, що підтверджується рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 11.05.2010 року, яке рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 06.07.2010 року в частині вселення ОСОБА_1 у вказаний будинок залишено без змін. В ході розгляду даної справи в Апеляційному суді Полтавської області позивача було визнано правонаступником у звязку із смертю 30.11.2008р. його батька ОСОБА_7 Єдиним спадкоємцем всього його майна згідно Заповіту від 18.06.2008р. є ОСОБА_1 Перед зверненням до Гадяцького районного суду Полтавської області з аналогічним позовом, але в порядку адміністративного судочинства, йому стало відомо, що відповідачі приватизували земельну ділянку за вищевказаною адресою, але дана приватизація порушує його права, тому він змушений звернутися до суду з даним позовом. Зазначив, що він не може повноцінно здійснювати свої права власника будинку, тому що приватизація земельної ділянки одним із співвласників явно ущемляє законні права іншого співвласника, позбавляє його можливості належно користуватися своєю частиною будинку, фактично виключає його з числа користувачів земельної ділянки. Як співвласник будинку він має право на користування частиною земельної ділянки. Відповідачі приватизували земельну ділянку як власники будинку та користувачі земельної ділянки. Оскільки договір дарування визнаний судом недійсним та не створює юридичних наслідків, а тому державні акти на право власності не земельну ділянку повинні бути визнаними недійсними. Також зазначив, що він взагалі не знав, що відповідачі приватизували вказану земельну ділянку на підставі рішення Гадяцької міської ради Полтавської області, відповідно до якого їм було передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0188 га в м. Гадяч по вул. Першотравнева, 36, про що йому стало відомо у вересні 2011 року. Також вказав, що в вересні 2011 року він вже звертався з аналогічним позовом до Гадяцького районного суду Полтавської області в порядку адміністративного судочинства, та постановою Гадяцького районного суду Полтавської області від 12.02.2013р. його позов було задоволено та скасоване вказане рішення Гадяцької міської ради, а державні акти визнані недійсними. Вказана постанова була залишена без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 29.10.2014р., але ухвалою Вищого адміністративного суду України від 08.10.2015р. вказані судові рішення було скасовано, та закрито провадження у справі з тих підстав, що вказаний спір належить розглядати в порядку цивільного судочинства.

У судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі та надав пояснення відповідні вищенаведеному.

Представник Гадяцької міської ради ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що для виділення земельної ділянки ОСОБА_4, нею були надані всі документи і міською радою було прийнято законне рішення. У 2004 році ОСОБА_1 було надано дозвіл на продаж ОСОБА_8 цього будинку, тому що там був малолітній син. Власником даного домоволодіння є ОСОБА_8 (ОСОБА_4), бо ОСОБА_1 не зареєстрував своє право на будинок. Про скасування договору вони дізналися в 2009 році. А рішення приймалося в 2005 році і до міської ради ОСОБА_4 подала усі необхідні документи: заяву, копії паспортів, кодів, копію технічного паспорта і свідоцтво про право власності на відповідне домоволодіння. Договір з відповідачем вони не укладали, а надавали лише дозвіл на приватизацію.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні проти позову заперечувала, та вказала, що в 2004 році вона по договору дарування придбала будинок і 1/5 частину його викупила. В 2005 році вона звернулася до міської ради з проханням передати безоплатно в користування їй земельну ділянку, а потім і приватизувати її. До цього часу, земельна ділянка була дуже занедбана, вона все сама прибрала, бо до цього там був смітник і будинок був дуже занедбаний. В 2008 році пятого місяця була справа по вселенню ОСОБА_1, ОСОБА_2 брав участь по цій справі, з актом по приватизації землі він тоді ознайомився, а тому вважає, що він вводить суд в оману, що дізнався про це тільки в 2011 році, бо строки всі були пропущені, а тому прошу суд не приймати заяву до розгляду. Також вказала, що вона в будинок провела воду, водовідведення, газопостачання, сплатила всі борги, провела телефон.

Також надала письмові заперечення в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, в звязку з пропущенням строку давності звернення до суду та вказала, що 07.05.2004 року між ОСОБА_7 та ОСОБА_4 і ОСОБА_6 був укладений договір дарування, згідно якого ОСОБА_7 подарував, а ОСОБА_4 та ОСОБА_6 прийняли в дар 4/5 будинку №36 по вул. Першотравневій в м. Гадяч в рівних долях. 14.04.2005 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_9 укладений договір купівлі-продажу 1/5 частини вказаного домоволодіння, після чого вона стала єдиним власником домоволодіння по вказаній адресі. В подальшому ОСОБА_6 подарував ОСОБА_4 належних йому 2/5 частини вказаного будинку (договір дарування від 12.05.2006р.) Рішенням 35 сесії 4 скликання Гадяцької міської ради від 08.07.2005р. ОСОБА_4 та ОСОБА_6 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельні ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №940687 від 19.04.2006р.) та для ведення особистого селянського господарства площею 0,0188 га (державний акт на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №940688 від 19.04.2006р.), що розташовані в м. Гадяч по вул. Першотравневій, №36. Отримавши відповідні дозволи, ОСОБА_4 здійснила знесення ,перепланування, ремонти та добудови у зазначеному домоволодінні. Про що були внесені зміни до технічного паспорта на житловий будинок. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26.10.2007 року визнано недійсним договір дарування 4/5 частини будинку № 36 по вул. Першотравневій в м. Гадяч, укладений 07.05.2004р. та визнано за ОСОБА_7 право власності на 4/5 частини вказаного будинку. Вимог щодо земельної ділянки ОСОБА_7 не заявляв. 30.11.2008р. ОСОБА_7 помер. Після його смерті все майно, що належало померлому спадкував його син ОСОБА_1 Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. ОСОБА_1 не зареєстрував у передбаченому законодавством порядку право власності на частину вказаного домоволодіння, належну померлому ОСОБА_7 Оскільки ОСОБА_1 не зареєстрував право власності на 4/5 частини вказаного будинку, то він і не є власником даної частини будинку і не має право на набуття земельної ділянки. Також зазначила, що позивачем відповідно до ст. ст. 256, 257, 261 та 267 ЦК України пропущений строк позовної давності, а сплив позовної давності про застосування якої заявлено стороною у спорі є підставою для відмови у позові. ОСОБА_1 та його представнику відомо про перебування оспорюваних земельних ділянок у її власності з 2007 року, про що є відмітки про ознайомлення у відповідних судових справах та копії яких додаю. Таким чином, правові підстави для скасування рішення Гадяцької міської ради Полтавської області та визнання державних актів на право власності на земельні ділянки недійсними у зазначеній цивільній справі передчасні та на даний час відсутні.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що право власності ОСОБА_1 не зареєстрував на 4/5 частини будинковолодіння. А оскільки він не є власником, тому немає права звернення до суду, згідно ст. 20 Земельного Кодексу на звернення має право тільки власник, також зазначив, що даний позов є передчасним. А також, вважає, що пропущені строки на звернення до суду.

Відповідач ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив, надав до суду заяву в якій просив справу розглядати без його участі.

Представник третьої особи відділу Держгеокадастру у Гадяцькому районі Полтавської області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, надав до суду заяву, в якій просив справу розглядати без участі їх представника, також зазначив, що при винесенні рішення покладається на розсуд суду.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, дійшов наступного висновку.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до договору дарування від 07 травня 2004 року, посвідченого державним нотаріусом Гадяцької ДНК та зареєстрованого в реєстрі № 906, ОСОБА_7 подарував ОСОБА_8, яка після одруження, 03.12.2003 року змінила своє прізвище на прізвище чоловіка ОСОБА_6, та її чоловіку ОСОБА_6 4/5 частини будинку, розташованого в м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36.

Згідно ст. 120 ЗК України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди.

Рішенням Гадяцької міської ради Полтавської області від 08.07.2005 року ОСОБА_8 та ОСОБА_6 передано безоплатно у спільну сумісну власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га та для ведення особистого селянського господарства 0,0185 га в м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36.

Згідно Держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №940687, виданого 19.04.2006 року, ОСОБА_8 є власником земельної ділянки площею 0,1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, а на підставі Держаного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №940688, виданого 19.04.2006 року, також є власником земельної ділянки площею 0,0185 га для ведення особистого селянського господарства, розташованих в м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 жовтня 2007 року, яке набрало законної сили 11 лютого 2008 року, визнано недійсним договір дарування 4/5 частини будинку за адресою м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36, укладений 07 травня 2004 року, між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, ОСОБА_6, а також визнано за ОСОБА_7 право власності на 4/5 частини будинку за адресою м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, оскільки матеріально-правовою підставою виникнення юридичних передумов для винесення оскаржуваного рішення Гадяцької міської ради Полтавської області 31 сесії 4 скликання від 08 липня 2005 року про передачу безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель в споруд площею 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0.0188 га в м. Гадяч, по вул. Першотравневій, 36 гр. ОСОБА_4 (ОСОБА_8) та ОСОБА_6, та в подальшому набуття ОСОБА_4 права власності на цю земельну ділянку на підставі Державних актів, був вищезазначений договір дарування від 7 травня 2004 року, який 11 лютого 2008 року визнаний судом недійсним, оскільки був укладений без відповідного дозволу органу опіки та піклування, що суперечило правам та інтересам неповнолітнього на той час ОСОБА_1, який був зареєстрований та проживав в цьому будинку разом з своїм батьком ОСОБА_7, то суд приходить до висновку, що до відповідачів із недійсного договору дарування не перейшло право користування вказаною земельною ділянкою.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається (ч. 2 ст. 215 ЦК України).

Правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (стаття 71 цього Кодексу), є нікчемним (ч. 1 ст. 224 ЦК України).

Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК).

Враховуючи, що вищевказаний договір дарування 4/5 житлового будинку був недійсним за законом (нікчемним) вже на момент його укладання та не потребував додаткового визнання його недійсним в судовому порядку, то такий договір не міг бути законною підставою для набуття права власності на об'єкт дарування ОСОБА_4 (ОСОБА_8) та ОСОБА_6 та в подальшому не створював законних підстав для прийняття рішення органом місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у спільну сумісну власність ОСОБА_4 (ОСОБА_8) та ОСОБА_6 під об'єктом такої нерухомості.

30 листопада 2008 року ОСОБА_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія І-КЕ №120661 від 03.12.2008р.

18 червня 2008 року, на випадок своєї смерті, ОСОБА_7 зробив заповітне розпорядження, яким заповів належне йому майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося і взагалі все те, що йому належить та на що він за законом матиме право на день своєї смерті своєму синові ОСОБА_1 Цей заповіт посвідчено секретарем Ціпківської сільської ради Гадяцького району Полтавської області та зареєстровано у реєстрі за № 198.

Відповідно до ч. 4 ст. 1268 ЦК України малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу.

Таким чином, оскільки ОСОБА_1 на момент смерті був неповнолітнім, та враховуючи, що він від спадщини не відмовлявся, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 є таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_7, що помер 30.11.2008 року.

Відповідно до ч.5 ст.1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Таким чином, оскільки вищезазначений договір дарування 4/5 частини будинку був визнаний рішенням суду не дійсним, та враховуючи, що вказаним рішенням суду було визнано право власності на 4/5 частини будинку за ОСОБА_7, то суд приходить до висновку, що 4/5 частини зазначеного будинку входить до складу спадкового майна після смерті ОСОБА_7 та належить спадкоємцеві ОСОБА_1 з часу відкриття спадщини.

Згідно з ч. 2 ст. 152 ЗК України, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Пунктом «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України передбачено, що захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування.

Відповідальність органу місцевого самоврядування за видачу актів, які порушують права власників земельних ділянок передбачена ст.155 ЗК України і відповідно до ч.1 цієї статті у разі видачі органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Тобто, рішення суб'єкта владних повноважень може бути скасовано виключно у випадку порушення ним прав власника або землекористувача земельної ділянки.

Таким чином, суд приходить до висновку, що передання у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0188 га в м. Гадяч по вул. Першотравневій, 36 ОСОБА_4 та ОСОБА_6, згідно оспорюваного рішення Гадяцької міської ради Полтавської області 31сесії 4 скликання від 08.07.2005р., яка належала ОСОБА_7 є незаконним, та має наслідком скасування такого рішення та визнання недійсними державних актів на право власності на земельну ділянку серія ЯБ №940687 та серія ЯБ № 940688, які були видані на підставі зазначеного рішення.

При цьому, суд вважає безпідставними доводи відповідача ОСОБА_4 про те, що звернення позивача до суду є передчасним, оскільки він належним чином не зареєстрував право власності на спадкове майно, так як позовні вимоги позивача стосуються лише відновлення права власника майна, права якого було порушені, тому він як спадкоємець і звернувся до суду з даним позовом, який передбачає повернення земельної ділянки до стану, який існував до порушення права власності на нерухомість його батька.

Щодо посилання відповідача ОСОБА_4 та її представника на пропуск позивачем строку давності звернення до суду, то суд вважає такі доводи безпідставними, оскільки позивач в 2011 році звертався з вказаним позовом до одного з боржників, а саме Гадяцької міської ради Полтавської області, та враховуючи, що ухвалою ВАСУ від 08.10.2015 року судові рішення суду першої та апеляційної інстанції, які були ухвалені на користь позивача, було скасовано та закрите провадження у справі, то суд вважає, що перебіг строку позовної давності в даному випадку переривався, а з 08.10.2015 року почався заново.

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 209, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позовну заяву ОСОБА_1 до Гадяцької міської ради Полтавської області, ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: відділ Держгеокадарстру у Гадяцькому районі Полтавської області про скасування рішення Гадяцької міської ради та визнання держаних актів на право власності на земельну ділянку недійсними - задовольнити.

Скасувати рішення Гадяцької міської ради Полтавської області 31 сесії 4 скликання від 08 липня 2005 року про передачу безоплатно у спільну сумісну власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1000 га, для ведення особистого селянського господарства 0,0188 га в м. Гадяч по вул. Першотравневій, 36 ОСОБА_4 та ОСОБА_6.

Визнати Держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 940687, площею 0, 1000 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, за адресою: м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36, виданого 19.04.2006 року на імя ОСОБА_4, співвласник земельної ділянки ОСОБА_6 недійсним.

Визнати Держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 940688, площею 0, 0185 га ведення особистого селянського господарства за адресою: м. Гадяч, вул. Першотравнева, 36, виданого 19.04.2006 року на імя ОСОБА_4, співвласник земельної ділянки ОСОБА_6 недійсним.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Гадяцький районний суд Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення, особи які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя - Ю. Б. Прокоп'єва