АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 539/2580/15-ц Номер провадження 22-ц/786/45/16Головуючий у 1-й інстанції Жага Е.Г. Доповідач ап. інст. Бутенко С. Б.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Бутенко С.Б.

Суддів: Обідіної О.І., Пікуля В.П.

при секретарі: Кальник А.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши суддю-доповідача апеляційного суду, дослідивши матеріали справи, колегія суддів

В С Т А Н О В И Л А:

В липні 2015 року представник Публічного акціонерного товариства Комерційний банк (далі - ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернувся до суду із вказаним позовом та посилаючись на неналежне виконання позичальником ОСОБА_2 своїх зобов'язань за кредитним договором № б/н від 10.07.2006 року, просив про стягнення з останнього заборгованості, що виникла станом на 31.03.2015 р., у розмірі 29 744 грн. 36 коп. та понесених судових витрат в розмірі 297 грн. 44 коп.

Рішенням Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 10.07.2006 року в сумі 29 744 грн. 36 коп., яка складається з наступного: 10 503 грн. 32 коп. - заборгованість за кредитом, 17 348 грн. 45 коп. - заборгованість по процентах за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1392 грн. 59 коп. штраф (процентна складова).

Вирішено питання судових витрат. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 297 грн. 44 коп. судових витрат.

З вказаним рішенням суду не погодився відповідач ОСОБА_2 та подав на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк». Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що зобов'язання повернути кредитні кошти, які знято з його кредитної картки невстановленими особами і ним не отримувалися, не ґрунтуються на вимогах договору та закону.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги також вказує на пропуск позивачем строку позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача апеляційного суду, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції вірно встановлено, вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що 10 липня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого останній отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку в розмірі 10 000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 3% на місяць або 36,00% річних на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

На виконання вказаного кредитного договору відповідач отримав кредитну картку № НОМЕР_2, яку після закінчення строку її дії продовжено банком на новий строк шляхом надання картки № НОМЕР_1 з новим строком дії - до ІНФОРМАЦІЯ_1.

05.03.2012 р. та 06.03.2012 р. внаслідок вчинення 10 несанкціонованих операцій по картці № НОМЕР_1 згідно послуги «Екстрені гроші» в м. Маріуполь, м. Луганськ та м. Алчевськ з кредитної картки відповідача було знято по 1000 грн. на загальну суму 10 000 грн. При цьому всі 10 заявок сумою по 1000 грн. кожна були замовлені та авторизовані з номера телефону ОСОБА_2 НОМЕР_3.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 вказаних кредитних коштів, процентів за користування кредитом та неустойки, суд першої інстанції правомірно виходив з того, що несанкціоноване отримання третіми особами грошових коштів з карткового рахунку відповідача відбулось внаслідок неналежного виконання ним Умов надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою, які є невід'ємною частиною договору сторін, та повідомлення третім особам інформації, що надала змогу ініціювати платіжні операції без фізичного пред'явлення карти.

Відповідно до п.п. 14.12., 14.16. ст. 14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач зобов'язаний використовувати електронний платіжний засіб відповідно до вимог законодавства України та умов договору, укладеного з емітентом, і не допускати використання електронного платіжного засобу особами, які не мають на це права або повноважень.

Користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов'язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк.

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Оскільки ОСОБА_2 допустив неправомірне використання третіми особами реквізитів кредитної картки та номеру телефону, за якими відбувається електронна ідентифікація самого спеціального платіжного засобу та його держателя, своїми діями сприяв втраті електронного платіжного засобу, не здійснював контроль руху коштів за своїм рахунком, не виконав обов'язку підтримувати в актуальному стані номер мобільного телефону та інші контактні дані, що маються в розпорядженні банку, та вчасно не повідомив банк про втрату електронного платіжного засобу та операції, які ним не виконувалися, цивільно-правова відповідальність за всі операції, що супроводжувалися авторизацією до моменту звернення в банк і повідомлення про блокування засобів на картрахунку покладається на відповідача.

З огляду на викладене доводи апеляційної скарги відповідача щодо відсутності підстав покладення на нього відповідальності за зняття 10 000 грн. кредитних коштів не ґрунтуються на обставинах справи та нормах права, що регулюють спірні правовідносини.

Доводи апеляційної скарги щодо пропуску позивачем строку позовної давності колегія суддів також находить безпідставними.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). До окремих вимог, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується спеціальна позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч.ч. 1, 5 ст. 261 ЦК України).

Згідно Правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту, який співпадає з терміном дії картки, перебіг позовної давності щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України).

Проте, як вбачається із заяви позичальника SAMD № 4789 від 10.07.2006 р., розмір обов'язкових щомісячних платежів погашення кредиту, що є істотною умовою договору, сторонами не визначався, тому перебіг позовної давності за вимогами банку до ОСОБА_2 щодо кредитних коштів, одержаних з кредитної картки № НОМЕР_1 зі строком дії до ІНФОРМАЦІЯ_1, почався з 01.08.2012 р. Із вказаним позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду 16.07.2015 р. - в межах позовної давності.

Неустойку у вигляді штрафу в розмірі 500 грн. (фіксована частина) та 1392 грн. 59 коп. - 5% від суми позову стягнуто судом у відповідності до умов укладеного між сторонами кредитного договору та ч. 2 ст. 549, п. 3 ч. 1 ст. 611, ч. 1 ст. 612 ЦК України, і підстав для застосування до цих вимог спеціальної позовної давності колегією суддів не вбачається.

Виходячи з наведеного, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін, як такого, що відповідає нормам матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 17 вересня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий: підпис

Судді: підписи

З оригіналом згідно. Суддя