Справа № 565/1631/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

заочне

12 січня 2016 року м. Кузнецовськ

Кузнецовський міський суд Рівненської області-

під головуванням судді Ковтуновича М.І.,

при секретарі судового засідання Ломазі С.О.,

з участю:

позивача ОСОБА_1,

третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору

ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Кузнецовського міського суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням,

в с т а н о в и в :

В суд звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3, яка діє у своїх інтересах та інтересах малолітнього сина ОСОБА_4, 18.10.2011р.н., про визнання їх такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №19, будинку №31, корпус №2, м-н Будівельників, м. Кузнецовськ.

Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: м. Кузнецовськ, м-н Будівельників, будинок №31, корпус №2, квартира №19 (далі квартира №19), яку придбав за договором купівлі-продажу у червні 2008р. В липні того ж року в квартирі зареєструвалися та почали проживати син позивача ОСОБА_2 зі своєю дружиною ОСОБА_3 18 жовтня 2011 року в зазначеного подружжя народився син ОСОБА_4 У серпні 2013р. ОСОБА_3 та ОСОБА_4 виселилися з квартири №19, їх речей там немає. 14.11.2013р. ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвали шлюб, а місце проживання ОСОБА_4 було визначено разом із матірю. Зазначає, що квартиру №19 відповідачі за власною ініціативою залишили більше одного року тому і більше до неї не поверталися. Факт реєстрації відповідачів у квартирі №19 порушує право позивача, як власника, на свій розсуд користуватися та розпоряджатися даною квартирою.

ОСОБА_1 посилається, що житлово-комунальні витрати нараховуються в тому числі й на ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а оплачує їх позивач.

З наведених підстав позивач вважає можливим визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою №19.

В судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги та обґрунтування позову підтримав повністю. З його пояснень слідує, що ОСОБА_3 вселилася в квартиру №19 на правах дружини сина позивача. В кінці серпня 2013р. ОСОБА_3 пішла проживати до іншого чоловіка і забрала із собою дитину ОСОБА_4 та, згодом до кінця вересня 2013р., забрала свої речі. Причиною не проживання відповідача в квартирі №19 вважає те, що розпалася сімя і відбулося розірвання шлюбу. Перешкод відповідачу та її сину в користуванні квартирою не було, а вона самостійно зробила такий вибір, залишивши житло. Де у теперішній час проживають ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позивачу не відомо, контакт із ними втрачений. Позивач припускає, що вони можуть проживати у будинку матері відповідача в Харківській області. Вважає, що права дитини таким позовом не порушуються, оскільки вони тривалий час проживають за іншим місцем проживання і не скаржаться. Необхідність заявлення позову ОСОБА_1 обгрунтовує тим, щоб усунути перешкоди для продажу квартири чи її обміну.

Відповідач ОСОБА_3, яка належно повідомлялася про час, місце та дату проведення розгляду справи (ст.74 ч.5, ст.76 ч.9 ЦПК України) в судове засідання не зявилася, причин неявки не повідомляла, тому судом ухвалено про проведення заочного розгляду справи на підставі наявних у ній доказів, оскільки позивач проти такого вирішення справи не заперечує.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні давав пояснення, що за змістом близькі до пояснень ОСОБА_1 Також пояснював, що відповідач його покинула, переселившись до іншого чоловіка. Із середини вересня 2013р. вона до квартири навіть не заходила, забрала ті речі, що вважала своїми. В кінці листопада на початку грудня 2013р. відповідач із сином виїхали із м.Кузнецовськ. Де вони проживають не відомо. З дитиною теж спілкування немає, а аліменти вираховуються із ОСОБА_2 за місцем роботи. Вважає, що таким позовом права дитини не порушуються, оскільки місце проживання дитини за рішенням суду визначене разом із матірю, тому дитина має проживати там, де проживає відповідач ОСОБА_3 ОСОБА_2 теж зазначав, що перешкод відповідачу в користуванні квартирою не чинилося.

Суд, заслухавши пояснення позивача, третьої особи, показання свідка, дослідивши та оцінивши інші докази у справі, приходить до висновку про задоволення позову ОСОБА_1

З копії договору купівлі-продажу квартири від 26.05.2008р. та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 02.06.2008р. серії ССІ №264954 вбачається, що ОСОБА_1 є власником квартири №19. Судом також встановлено, що в липні 2008р. ОСОБА_3 уклала шлюб із ОСОБА_2, мають спільного сина ОСОБА_4, 2011р.н. Шлюб між подружжям ОСОБА_4 було розірвано згідно із рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 14.11.2013р. та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_4 із матірю. У квартирі №19 зареєстроване місце проживання ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Копією акта ЖЕД-1 від 05.11.2015р. підтверждено, що під час перевірки ОСОБА_3 та ОСОБА_2 були відсутні у квартирі № 19.

Показаннями свідка ОСОБА_5 стверджено, що відповідач із дитиною у квартирі №19 не проживають із 2013р., приблизно із літа. Причина не проживання відповідача у даному житлі свідку не відома, а також не відомо щоб були якісь перешкоди для них в користуванні квартирою.

З обставин справи вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 не є ні теперішніми, ні колишніми членами сімї власника квартири №19 ОСОБА_1 Вони не мають такого ступеню споріднення, що міг би бути самостійною підставою вважати їх членами сімї власника квартири.

Відносини, що виникли між сторонами, врегульовані цивільним законодавством.

Згідно із нормами ст.ст.317 ч.1, 319, ч.1, 391 ЦК саме власникові належать право володіння, користування, розпорядження своїм майном на власний розсуд. Та власник майна вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.383 ч.1 ЦК тільки власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

В судовому засіданні не доведено доказами, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 мають речові права на чуже майно квартиру №19, належну позивачу на праві власності. Законом, договором чи іншим актом не встановлювалось право зазначених осіб на користування спірною квартирою і не визначений обовязок ОСОБА_1 надати у користування відповідачу та її сину жиле приміщення (ст.ст.401, 402 ЦК).

Та обставина, що власник квартири надавав згоду на вселення і реєстрацію місця проживання відповідача у квартирі №19 свідчить лише про законність її вселення у житло, але законом не передбачено, що такий факт породжував би право строкового чи безстрокового користування житлом. Власник квартири, діючи в межах обсягу змісту права власності, вимагає визнати вказаних осіб такими, що втратили право користування квартирою №19. Такі вимоги власника ґрунтуються на законі.

Відповідно до ст.16 ЦК суд може захистити цивільне право іншим способом, що встановлений законом. Законодавством України встановлено такий спосіб захисту порушеного права, як визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Частиною другою статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На думку суду, є підстави застосувати по аналогії закону вказану норму і до особи, яка не належить до кола членів сімї власника житла.

Вирішуючи цей спір суд вбачає, що в разі задоволення позову не відбудеться порушення прав малолітнього ОСОБА_4, адже, відповідно до рішення суду його місце проживання визначене із матірю ОСОБА_3, а не із батьком ОСОБА_2

Стягненню із відповідача підлягають документально підтверджені судові витрати позивача в сумі 487, 20 грн.

Керуючись ст.ст.8, 10, 11, 60, 88, 209, 212, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою №19 будинку №31 корпус №2 по м-ну Будівельників у м.Кузнецовськ Рівненської області.

Стягнути із ОСОБА_3 в користь ОСОБА_1 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок судових витрат.

Заочне рішення може бути переглянуте Кузнецовським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача, поданою до Кузнецовського міського суду Рівненської області протягом десятиденного строку з дня отримання копії рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі через Кузнецовський міський суд Рівненської області апеляційної скарги протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивачем заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

С у д д я :