ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 4-с/753/40/16
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"19" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді: ЛЕОНТЮК Л.К.

за участю секретаря: ДРАГА О.А.

сторін:

представника скаржника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві МАКАРЕНКО СЕРГІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА , заінтересовані особи: боржник ОСОБА_5 , суд

ВСТАНОВИВ:

Скаржник ОСОБА_3 звернувся до суду з скаргою на бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренко С.В., залучивши в якості заінтересованої особи - боржника ОСОБА_5 , в обгрунтування своїх вимог посилається на те, що 18.12. 2014 року Дарницьким районним судом м. Києва постановлено рішення у цивільній справі № 753/11050/14-ц за його позовом до ОСОБА_5. ПАТ „Страхова компанія ,,1нкомстарх", третя особа - Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення суми страхового відшкодування, майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яким позовні вимоги задоволені частково, стягнуто з ОСОБА_5 на його користь 12 816 грн. 37 коп.

На виконання вказаного рішення 31.03.2015 Дарницьким районним судом м. Києва видано виконавчий лист

31.07.2015 головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренком С.В. винесено постанову ВП № 48323322 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/753/4775/14 виданого 31.03.2015 Дарницьким районним судом м. Києва..

Рішення в примусовому порядку до сьогодні не виконано, сума заподіяної шкоди не стягнута.

Станом на 15.12.2015. згідно з інформацією з Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень по провадженню ВГІ № 48323322 державним виконавцем не вчинено жодної дії щодо примусового виконання виконавчого документу В реєстрі наявні лише постанови про відкриття виконавчого провадження від 31.07.2015.

Через бездіяльність державного виконавця йому не сплачено 12 816 грн. 37 коп. визначених рішенням суду, він є інвалідом 2 групи і йому важко пересуватися, у зв'язку з цим він вимушений звернутися за допомогою та укласти договір на своє представництво.

16.09.2015 року його представник адвокат ОСОБА_2 звернувся до виконавчої служби із заявами про накладення арешту на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_5; на кошти боржника та оголошення заборони на відчуження майна та коштів ОСОБА_5; звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5

Зазначені заяви залишені без розгляду, відповіді про результати їх розгляду не надані.

19.10.2015 року він звернувся до начальника відділу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ у м. Києві зі скаргою на бездіяльність державного виконавця, яка отримана 21.10.2015, офіційної відповіді про результати розгляду скарги йому не надані, а тому просить визнати неправомірною бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренка Сергія Володимировича по виконанню виконавчого листа виданого 31.03.2015 Дарницьким районним судом м. Києва у цивільній справі № 753/11050/14-ц,

Зобов'язати головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренка Сергія Володимировича здійснити примусове виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18.12.2014 у цивільній справі № 753/11050/14-ц та сплатити йому 12 816 грн. 37 коп.

В судовому засіданні представник скаржника - адвокат ОСОБА_2, який діє за договором про надання правової допомоги від 11.03. 2015 року ( а.с. 15-17) вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав викладених у скарзі, при цьому надав суду ксерокопії з ВП № /14, а саме: відповіді на запити на трьох аркушах; запити державного виконавця до УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області; інформаційну довідку № 43171632; акт державного виконавця від 22.10. 2015 року; лист-відповідь ВДВС Дніпровського РУЮ в м. Києві № 37436.

Представник відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві , в судове засідання не з"явився про дату та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про що свідчить зворотне поштове повідомлення про вручення судової повістки, яке повернулося на адресу суду після вручення.

Суд, заслухавши пояснення представника скаржника - адвоката ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи у їх сукупності , приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов'язків має право на справедливий судовий розгляд. Виконання судового рішення є складовою частиною судового розгляду.

Відповідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Стаття 384 ЦПК України передбачає, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом.

Відповідно до ст. 1 Закону України „Про виконавче провадження" завершальною стадією судового провадження є виконавче провадження, тобто сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів у разі невиконання їх у добровільному порядку

Згідно зі ст. 2 цього Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яке здійснюють державні виконавці, визначені Законом України „Про державну виконавчу службу''.

Статтею 11 Закону України „Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до ст. 27 Закону у разі ненадання боржником у строки, встановлені для самостійного виконання рішення, документального підтвердження повного виконання рішення державний виконавець на наступний день після закінчення відповідних строків розпочинає примусове виконання рішення.

Згідно зі ст. 82 Закону України „Про виконавче провадження" рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби можуть бути оскаржені стягувачем та іншими учасниками виконавчого провадження (крім боржника) до начальника відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або до керівника відповідного органу державної виконавчої служби вищого рівня чи до суду.

Як слідує із матеріалів справи та встановлено у судовому засіданні 31.07. 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренком С.В. винесено постанову ВП № 48323322 про відкриття виконавчого провадження про примусове виконання виконавчого листа № 2/753/4775/14 виданого 31.03.2015 Дарницьким районним судом м. Києва ( а.с. 4), про що було занесено до Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень ( а.с. 5).

02.09. 2015 року головним державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві Макаренком С.В направлені запити про повідомлення про джерела отримання доходів боржників- фізичних осіб, про номери рахунків, відкритих юридичними особами та/або фізичними особами- підприємцями, про осіб- боржників, які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, про останнє місце роботи, УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, ВРЕВ, Державний реєєстр речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Як вбачається з відомостей Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником ОСОБА_5 зареєстрована 1/2 спільної сумісної приватної власності квартири АДРЕСА_1, загальною площею 63,9 кв. метри, житловою площею 46,3 кв. метри, а також у власності боржника ОСОБА_5 на праві власності зареєстрована трикімнатна квартира АДРЕСА_2, яка перебуває під арештом та іпотекою.

Разом з тим державним виконавцем здійснено вихід за місцем проживання та реєстрації боржника ОСОБА_5, згідно акту від 22.10. 2015 року, майна, яке підлягає описку не виявлено.

Згідно відповіді УДАІ УМВС України в Дніпропетровській області, УДАІ м. Києва, транспортних засобів , належних боржнику на праві приватної власності не зареєстровано.

Згідно відповіді ДПС та УПФУ України про відкриті номери рахунків у банківських установах , про осіб які працюють за трудовими та цивільно-правовими договорами, які отримують пенсію, про джерела отримання доходів боржника фізичної особи, інформація відсутня.

Посилання представника скаржника на той факт , що державним виконавцем не накладено арешт на все рухоме і нерухоме майно ОСОБА_5 , звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_5, судом не може бути прийнято до уваги, оскільки згідно ст. 52 Закону України " Про виконавче провадження", у разі якщо сума, що підлягає стягненню за виконавчим документом не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, звернення стягнення на єдине житло боржника та земельну ділянку, на якій розташоване житло не здійснюється, про що повідомлено стягувача листом № 37436 на звернення стягувача від 19.10. 2015 року.

Виходом державного виконавця за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що за вказаною адресою майна за рахунок якого можливо звернути стягнення на момент перевірки не виявлено, про що складено відповідний акт державного виконавця від 22. 10. 2015 року

Разом з тим, статтею 33 Конституції України встановлено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

З огляду на дану норму Конституції України, слід прийти до висновку, що обмеження особи права вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, є обмеження її конституційного права на свободу пересування, гарантованого державою.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров"я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути об"єктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоров"я чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними в цьому Пакті.

В силу статті 13 Загальної декларації прав людини, кожна людина має право вільно пересуватися й обирати собі місце проживання в межах любої держави. Кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну, і повертатися у свою країну.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України " Про виконавче провадження ", державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Як визначено у ч. 2 ст. 6 Закону України " Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України ", громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених пунктами 1 - 9 частини першої цієї статті, зокрема, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу ( посадової особи ), - до виконання зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається, що доказів, які б давали підстави вважати, що боржник ОСОБА_5 має намір ухилятись від виконання судового рішення шляхом залишення території України, скаржник та його представник не надали.

Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Згідно ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд вважає, що вищеназвані дії державного виконавця узгоджувались з вимогами діючого на час їх вчинення законодавства.

Таким чином, суд дійшов висновку, що оскаржувана бездіяльність державного виконавця відділу державної виконавчої служби здійснені ним на підставах, у спосіб та в межах визначених Законом повноважень, без порушення прав заявника, а тому скарга є безпідставною, необґрунтованою і не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст, 383 - 389 ЦПК України ст. 82 Закону України „Про виконавче провадження", суд

У Х В А Л И В:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Дніпровського районного управління юстиції у місті Києві МАКАРЕНКО СЕРГІЯ ВОЛОДИМИРОВИЧА , заінтересовані особи: боржник ОСОБА_5 , відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Повний текст ухвали виготовлено 22 лютого 2016 року.

СУДДЯ Л.К. ЛЕОНТЮК