Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1528/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Суржик М. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

26.07.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретарі Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи приватний нотаріус Компаніївського нотаріального округу ОСОБА_5, орган опіки і піклування служби у справах дітей Компаніївської районної державної адміністрації Кіровоградської області про визнання дійсними договори позики.

Зазначив, що він та ОСОБА_6 уклали договори позики, предметом яких є готівкові кошти, передані ним, як позикодавцем, позичальниці ОСОБА_6 на підставі розписок на загальну суму 25830 грн..

26.04.2016 року позичальник ОСОБА_6 померла, і на час відкриття спадщини мали місце борги спадкодавця за договорами позики.

Тому для предявлення вимог до спадкоємців ОСОБА_4 та ОСОБА_3, які прийняли спадщину, йому необхідно у судовому порядку визнати дійсними договори позики грошових коштів на суму 25830 грн.

Рішенням суду в позові відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Просив рішення суду скасувати, позов задовольнити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим ; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом ; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції порушені зазначені вимоги ЦПК України.

Так, колегією суддів на підставі досліджених доказів встановлено, що у позивача маються розписки, з тексту яких вбачається, що позивач передав, а ОСОБА_6 отримала 11.09.2014 року кошти в сумі 200 грн.; 11.11.2014 року кошти в сумі 300 грн.; 01.11.2014 року кошти в сумі 200 грн.; 06.01.2016 року кошти в сумі 600 грн.; 15.12.2015 року кошти в сумі 8270 грн.; 24.08. кошти в сумі 600 грн.; 09.10.2014 року кошти в сумі 200 грн.; 07.06.2014 року кошти в сумі 400 грн.; 23.01.2015 року кошти в сумі 200 грн.; 12.02.2015 року кошти в сумі 300 грн.; 31.12.2014 року кошти в сумі 200 грн.; 24.07.2015 року кошти в сумі 9750 грн.; 26.05.2015 року кошти в сумі 1770 грн. та 200 грн.; 26.04.2014 року кошти в сумі 2440 грн.; 11.03.2015 року кошти в сумі 200 грн., а всього на суму 25830 грн.

26.01.2016 року ОСОБА_6 померла.

Відповідачі є дітьми померлої ОСОБА_6 і відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем за законом першої черги.

Відповідно до спадкової справи № 20/2016, наданої суду завідувачем Компаніївською державною нотаріальною конторою, після смерті ОСОБА_6 із заявою про прийняття спадщини звернувся ОСОБА_3.

Відмовляючи в позові суд 1-ої інстанції дійшов наступного висновку.

Посилаючись на положення ст.ст.1046,1047 ЦК України, суд зазначив, що документом, який підтверджує укладення договору позики і фіксуючим передачу грошових коштів може виступати розписка, яка повинна бути оформлена також у письмовій формі. Однак такий доказ повинен містити в собі визначені законом і сторонами істотні умови правочину.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зокрема, у розписці повинно бути зазначено, що грошові кошти передаються саме в якості позики з обов'язком наступного повернення. Відсутність такої умови є підставою для відмови у позові до позичальника про стягнення отриманих коштів.

Таким чином, з аналізу норм матеріального права, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів.

Відмовляючи в позові суд дійшов висновку, що розписки не містять такої умови, як отримання коштів саме в борг.

Однак колегія суддів вважає, що суд 1-ої інстанції помилково піддав аналізу форму та зміст наданих розписок, не звернувши уваги на наступне.

Частиною першою статті 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У відповідності до вимог ст.15 ЦПК України, суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Як вбачається із позову, права позивача ніким порушені не були, оскільки розписки є доказом (належним чи неналежним), який дає підстави позивачу у випадку невизнання спадкоємцями цих розписок для звернення до суду з позовом про стягнення з них коштів. І лише в цьому випадку суд повинен надати оцінку наданим позивачем розпискам та визначити їх належність.

В даному ж випадку позивач просить, як позовну вимогу, визнати належними докази, що, на переконання колегії суддів, в розумінні ст.3 ЦПК України, ст.15 ЦПК України є неприпустимим.

Колегія суддів вважає, що в задоволенні позову належить відмовити, однак не із зазначених судом підстав, а у звязку з тим, що позивач обрав невірний спосіб захисту.

Відмова в позові не позбавляє позивача у випадку наявності спору між ним та спадкоємцями стосовно коштів звернутись із позовом до суду.

Відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України, підставами для скасування рішення першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду підлягає скасуванню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України судові витрати колегія суддів покладає на позивача.

Керуючись ст.ст.303,307, 309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Компаніївського районного суду Кіровоградської області від 17 травня 2016 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання дійсними договору позики відмовити.

Рішення набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржено протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді