Ухвала

іменем україни

22 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П., Журавель В.І.Закропивного О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 в особі ОСОБА_7 про визнання права власності на 1/4 частину житлового будинку, визнання спільною сумісною власністю 1/2 частини будинку, поновлення строку на оскарження договору дарування, визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, визнання недійсним заповіту; за зустрічним позовом ОСОБА_7, який діє в інтересах малолітнього ОСОБА_6, про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку в порядку спадкування за заповітом, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2011 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому уточнивши позовні вимоги, просила визнати спільною сумісною власністю її та ОСОБА_5 половину житлового будинку АДРЕСА_1, визнати недійсним договір дарування частини житлового будинку, укладений 12 травня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, визнати за собою право власності на 1/4 частину спірного житлового будинку, витребувати 1/2 частину житлового будинку зі складу спадкової маси за заповітом, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 27 травня 2003 року, видане ОСОБА_5 на половину спірного будинку, визнати недійсним заповіт ОСОБА_8 від 04 червня 2008 року, за яким останній заповів спірну частину ОСОБА_6

В обґрунтування позовних вимог указувала на те, що вона разом із сестрою ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_9 (фактично вступили в управління спадковим майном). З метою спрощення оформлення спадщини - 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1, право власності на 1/2 частину указаного будинку вирішили оформити на ОСОБА_5

Зазначала, що від своєї частки у спадщині вона не відмовлялася, а подані нотаріусу заява про відмову від спадщини та інші документи були підроблені, внаслідок чого її позбавлено частки у спадщині.

Також зазначала, що наявність оскаржуваного договору дарування та заповіту, про які вона випадково дізналась після смерті матері, позбавляє її можливості отримати спадщину.

Просила суд задовольнити позовні вимоги.

У березні 2011 року ОСОБА_7, який діє в інтересах ОСОБА_6, звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визнати право власності на 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1 в порядку спадкування за заповітом від 04 червня 2008 року після смерті ОСОБА_8

Свої вимоги мотивував тим, що вказана частина спірного будинку перейшла у власність заповідача законно, на підставі договору дарування, а тому наявні всі підстави для оформлення спадщини. Також зазначав, що ОСОБА_4 не підтверджено належними та допустимими доказами її право на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково.

Поновлено строк на оскарження та визнано недійсним договір дарування частини житлового будинку, укладений 12 травня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Витребувано 1/2 частину житлового будинку зі складу спадкової маси після смерті ОСОБА_8

Визнано недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 27 травня 2003 року ОСОБА_10 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1.

Визнано недійсним заповіт ОСОБА_8 від 04 червня 2008 року, за яким останній заповів 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_6

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2015 року рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2015 року скасовано.

Ухвалено у справі нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 та позовних вимог ОСОБА_7, який діє в інтересах малолітнього сина ОСОБА_6, відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2015 року, а рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 20 серпня 2015 року залишити в силі.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2015 року ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Ухвалюючи у справі нове рішення, суд апеляційної інстанції виходив із того, що обставини якими ОСОБА_4 обґрунтовувала позовні вимоги, а саме: що вона разом із сестрою ОСОБА_5 відповідно до положень ст. 549 ЦК УРСР прийняли спадщину після смерті батька ОСОБА_9 (фактично вступили в управління спадковим майном), проте, з метою спрощення оформлення спадщини - 1/2 житлового будинку АДРЕСА_1, право власності на 1/2 частину указаного будинку вирішили оформити на ОСОБА_5, не підтверджені належними та допустимими доказами та дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

При цьому судом вірно встановлено, що після смерті батька - ОСОБА_9, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та за життя її брата ОСОБА_8, ОСОБА_4 протягом дев'яти років за захистом свого порушеного права до суду не зверталась, видане на ім'я ОСОБА_5 свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частинужитлового будинку АДРЕСА_1, а також договір дарування вказаної частини будинку, укладений 12 травня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_8, не оспорювала.

Касаційна скарга не містить доводів щодо неправильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права при розгляді зустрічних позовних вимог ОСОБА_7, а тому відповідно до ст. 335 ЦПК України рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2015 року в цій частині касаційним судом не перевірялось.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Житомирської області від 19 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
В.І. Журавель
О.В. Закропивний