АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

Головуючого - Калиновського А.Б.

Суддів - Гайдук В.І., Єлізаренко І.А.

При секретарі - Гулієву М.І.о

розглянула у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення боргу, -

ВСТАНОВИЛА:

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову задоволено частково.

Накладено арешт на квартиру АДРЕСА_1, яка зареєстрована за ОСОБА_4 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1; РНОКПП НОМЕР_1).

У задоволенні решти заяви - відмовлено.

В апеляційній скарзі особа, яка не приймала участі у справі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а ухвала - скасуванню, з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву позивача про забезпечення позову, суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду, а також з того, що вищевказана квартира належить відповідачу.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна.

Відповідно до ч. 2 ст. 151 ЦПК України, у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: 1) причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов; 2) вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 3) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, ОСОБА_2 посилалась на те, що право власності на арештовану квартиру належить їй відповідно до наданого до суду договору купівлі-продажу від 30.11.1998 року, який зареєстровано нотаріусом, згідно відмітки(а.с. 13).

Будь-яких інших даних про право власності на вказану квартиру заявником до суду не надано.

За даними витягу з Реєстру прав власності на нерухоме майно сформованого за запитом апеляційного суду м. Дніпропетровська від 21.01.2016 року, відомості про арештовану квартиру відсутні.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд першої інстанції вказані вимоги закону не врахував, не перевірив належність на праві власності квартири відповідачу ОСОБА_4 та передчасно дійшов висновку про необхідність накладення арешту на квартиру.

Враховуючи, що судом порушено порядок, встановлений для вирішення питання, ухвала суду підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 листопада 2015 року скасувати з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає, бо не перешкоджає провадженню у справі.

Головуючий:

Судді: