Справа № 461/7359/15 Головуючий у 1 інстанції: Фролова Л.Д.
Провадження № 22-ц/783/6212/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді Приколоти Т.І.

суддів Мікуш Ю.Р., Ніткевича А.В.,

з участю секретаря Іванової О.О.,

з участю ОСОБА_2,

ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 5 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки», ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10; з участю третьої особи на стороні позивачів - ОСОБА_11, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_12; третьої особи на стороні відповідача - Відділу державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про скасування державної реєстрації, -

в с т а н о в и л а:

26 червня 2015 року позивач звернулася з позовом до Обласного комунального підприємства Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» про скасування державної реєстрації права власності на квартиру № 6 у будинку № 3 на вулиці Катедральній у м.Львові, проведеної на підставі свідоцтва про право власності № Г-28399 від 19 лютого 2009 року, виданого Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради згідно наказу №435-Ж-Г від 19 лютого 2009 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 19 лютого 2009 року згідно з наказом Управління комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради №435-Ж-Г, було видано свідоцтво про право власності № Г-28399 на квартиру за адресою: м. Львів, пл. Катедральна, 3/6. Власниками цієї квартири зазначені ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_10 19 березня 2009 року обласним комунальним підприємством Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» було прийнято рішення про державну реєстрацію права власності на цю квартиру. 6 червня 2014 року Галицьким районним судом міста Львова, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області та ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ухвалено рішення про визнання незаконним та скасування наказу Управління комунальної власності департаменту економічної політики Львівської міської раді №435-Ж-Г від 19 лютого 2009 року в частині, що стосується приватизації квартири №6 в будинку №3 на площі Катедральній у м. Львові (п. 10 додатку до Наказу №435-Ж-Г) та визнано недійсним Свідоцтво про право власності №Г-28399, видане 19 лютого 2009 року Управлінням комунальної власності Департаменту економічної політики Львівської міської ради, на спірну квартиру. У звязку із прийняттям вказаних судових рішень, просить скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру.

Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 5 серпня 2015 року позов задоволено. Ухвалено скасувати державну реєстрацію права власності на квартиру № 6 у будинку № 3 на площі Катедральній у м.Львові.

Рішення оскаржили ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, посилаючись на незаконність рішення, яке ухвалено з порушенням норм процесуального права. Зазначають, що питання скасування державної реєстрації вже було предметом розгляду. Рішенням Галицького районного суду м.львова від 6 червня 2014 року у цій частині відмовлено у задоволенні позову. Просять скасувати оскаржуване рішення та закрити провадження у справі з підстав, передбачених п.2 ч.1 ст.205 ЦПК України.

Згідно зі ст. 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі ст.ст.3,4 ЦПК України, ст.ст.15,16 ЦК України Кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Рішення вважається обґрунтованим, якщо воно ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення цим вимогам не відповідає.

Статтею ст. 214 ЦПК України визначено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Згідно із ст. 124 Конституції України юрисдикція загальних судів поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Відповідно до ч. 1 і ч. 2 ст. 15 ЦПК України у порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових, відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства (господарського, адміністративного). Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зп. 41 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України №1141 від 26 жовтня 2011 року, для скасування реєстраційного запису особа повинна надати рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 2.6 Порядку передбачено, що прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає, що для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, скасування записів Державного реєстру прав, заявник подає рішення суду про скасування рішення державного реєстратора, що набрало законної сили.

Порядок закріпив, що державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

Відтак, для скасування запису про реєстрацію права власності в будь-якому випадку необхідно звертатися з окремим позовом до суду.

При цьому належить враховувати положення частини 1 статті 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» з урахуванням Закону № 1404-VШ від 2 червня 2016 року.

Державний реєстратор бере участь у справі на виконання своїх владних повноважень, здійснення владних управлінських функцій. Управлінські дії субєкта владних повноважень не спрямовані на виникнення, зміну чи припинення цивільних прав фізичних осіб. Спір про право цивільне відсутній.

Такий позов підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства за правилами відповідного Кодексу адміністративного судочинства України.

Частиною 1 статті 17 КАС України встановлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, які виникають у звязку із здійсненням субєктом владних повноважень владних управлінських функцій.

У частині 1 статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції - переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший субєкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Згідно абзацу 7 частин 1 статті 3 КАС України субєкт владних повноважень - орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа, інший субєкт при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з, в тому числі, іншим субєктом при здійсненні ним владних управлінських функцій на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих осіб, відповідно, прийнятих або вчинених ними при здійсненні владних управлінських функцій. Такими і є функції щодо здійснення державної реєстрації прав на нерухоме майно.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Європейський суд з прав людини у рішенні від 12 жовтня 1978 року у справі «Zand v. Austria» вказав, що словосполучення «встановлений законом» поширюється не лише на правову основу самого існування «суду», але й на дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність. Поняття «суд, встановлений законом» у частині першій статті 6 Конвенції передбачає «усю організаційну структуру судів, включно з <…> питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів <…>». З огляду на це не вважається «судом, встановленим законом» орган, котрий, не маючи юрисдикції, судить осіб на підставі практики, яка не передбачена законом.

Колегія суддів прийшла до висновку, що відповідно до ч.1 ст.310 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

У даному випадку відсутні підстави для закриття провадження у справі відповідно до п.2 ч.1 ст. 205 ЦПК України, оскільки рішення Галицького районного суду м.Львова від 6 червня 2014 року у справі 461/1207/14ц ухвалене з приводу спору не між тими самими сторонами (Обласне комунальне підприємство Львівської обласної ради «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки» не було стороною у справі).

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.205, ч.1 ст.310, ст. ст. 313, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 5 серпня 2015 року скасувати, провадження у справі закрити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: