Дата документу 19.02.2016
Справа № 320/9763/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Ковальової Ю.В.,

при секретарі Черемісіній О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ з розвитку підприємництва та захисту прав споживачів Мелітопольської міської ради про захист прав споживача фінансових послуг,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом про захист прав споживача фінансових послуг, в якому просить стягнути з відповідача суму не виконаного банком з 04.08.2015 р. переказу в розмірі 32 700,49 грн., проценти, що нараховані за період з 05.08.2015 р. по 30.11.2015 р., в розмірі 2515, 70 грн. та пеню в розмірі 3 270,05 грн. згідно п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні", а всього 38 486, 24 грн.

В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28 грудня 2012 року між ним та відповідачем був укладений договір приєднання про відкриття банківського рахунку. 31.07.2015 року на його рахунок №178309980 в ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_2 зараховані кошти в сумі 10 000,49 грн. 04.08.2015 р. на цей же рахунок зараховані кошти в сумі 22 700 грн. Всього на його рахунку зараз знаходиться 32 700,49 грн. 04.08.2015 р. позивач зробив спробу зняти кошти з рахунку через банкомат. Однак у здійсненні цієї операції позивачу було відмовлено. Він звернувся до каси банку. Касир також відмовив йому в знятті коштів з банківського рахунку, пояснюючи тим, що витратні операції по його рахунку обмежені. Ким встановлені такі обмеження касир не зміг пояснити і запропонував йому звернутися у центр підтримки клієнтів банку. Після цього позивач звернувся на гарячу лінію банку за телефоном 3700. Там його запевнили, що проблема буде вирішена у найкоротші строки й він зможе отримати свої кошти. До сьогодні він не може зняти кошти зі свого рахунку.

Свої вимоги про стягнення вказаної суми грошей позивач обґрунтовує наступним чином. Розпорядження банку про видачу готівки з карткового рахунку зроблено ним 04.08.2015 року. Зазначене розпорядження не виконано банком досі. Строк порушення банком розпорядження про видачу грошових коштів в сумі 32 700,49 грн. з його рахунку 117 днів. Вважає, що за 117 днів порушення банк має виплатити йому, окрім його коштів ще 2 515,70 грн. проценти за користування грошима та 3 270,05 грн. пені згідно п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні". Також вказує, що на сьогодні процента ставка за депозитним вкладами в ПАТ КБ «ПриватБанк» на 3 місяці складає 24% річних. Таким чином, проводить розрахунок процентів за наступною формулою: 32 700, 49 грн.*117 днів*24%/ (365*100%) = 2 515, 70 грн. Розмір пені розраховує наступним чином: 32 700, 49 грн.*117 днів*0,1%/100% = 3 825, 96 грн.. Оскільки, 3 825, 96 грн. перевищує 10% суми невиконаного переказу, то відповідно до положень п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відповідальність банку обмежується 10% суми переказу, що становить 3 270, 05 грн. = 32 700, 49 грн.*10%/100%.

В судових засіданнях позивач повністю підтримав свої вимоги по вказаним в позові доводам та підставам, просить стягнути з відповідача належні йому грошові кошти. Також в судовому засіданні позивач зазначив, що взагалі не знав про наявність ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.11.2014 року, на яку посилається представник відповідача в запереченнях на позов, про надання тимчасового доступу до речей і документів по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001013 від 07.10.2014, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Його ніколи не допитували з цього приводу, надав довідку про відсутність у нього судимостей та відкритих кримінальних проваджень за ст. 190 КК України відносно нього. Крім того, зазначив, що на протязі тривалого часу його карткою користувався його знайомий.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судових засіданнях заперечував проти задоволення позовних вимог, вважає їх безпідставними, необґрунтованими. Вказує, що відповідно до Умов і Правил надання банківських послуг, до яких приєднався позивач, підписавши 28.11.2012 року анкету-заяву, ПриватБанк має право: - відмовити клієнту без пояснення причин у видачі або перевипуску картки в разі надання ним в заяві неправильної інформації, нестійкого фінансового стану або наявності інших даних, що свідчать про неможливість видачі (перевипуску) картки цій особі; - призупинити дію картки, а також відмовити в продовженні строку дії картки в разі здійснення операцій, що суперечать інтересам клієнта або банку, з використанням картки або нанесеної на неї інформації; - призупинити здійснення розрахунків за карткою (заблокувати картку) і/або визнати картку недійсною в разі порушень держателем або довіреною особою вимог законодавства України, умов договору, Умов і Правил надання банківських послуг і/або в разі виникненні овердрафту; - призупинити або припинити дію картки, відмовити в продовженні, заміні або видачі нової картки чи доручити будь-якому учаснику міжнародних платіжних систем вилучити картку, якщо: 1) держатель (довірена особа) зумисно неправильно повідомив банку про себе та/або своїх відносини з іншими банками або приховав відомості, раніше невідомі банку та не враховані під час розгляду заяви на відкриття карткового рахунку; 2) держатель понад один раз допустив прострочення погашення мінімального обов'язкового платежу; 3) держатель понад один раз звертався в банк і блокував картку та при цьому за карткою до моменту її фактичного блокування в системі авторизації банку та поміщення до стоп-лиска здійснювалися операції, від яких пізніше держатель відмовився.

Зазначає, що у зв'язку із здійсненням позивачем операцій, що суперечать інтересам банку та інтересам клієнтів банку, з використанням карток, обслуговування рахунків Позивача було призупинено.

Так, відповідно до ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.11.2014 року у справі № 504/3775/14-к, клопотання слідчого СВ Комінтернівського РВ ГУМВС України в Одеській області старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4, про надання тимчасового доступу до речей і документів по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001013 від 07.10.2014, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України задоволено. Зобов'язано ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надати тимчасовий доступ до речей та інформації. Із зазначеної ухвали вбачається, що ОСОБА_1, з використанням банківських карток вчиняв дії, які кваліфікуються за ч. 2 ст. 190 КК України (шахрайство). Копія ухвали додається до заперечень. З огляду на вчинення позивачем дій, які суперечать умовам та правилам надання банківських послуг та порушення умов договору, вважає, що позов є необґрунтованим та безпідставним. Жодних порушень договору з боку відповідача не відбулось. Всі дії вчинено в межах договірних правовідносин. Також вказує, що позивач просить стягнути з відповідача проценти за користування грошима в сумі 2515,70 грн. При розрахунку позивач використав процентну ставку 24% річних яка нараховується на вклад "Депозит плюс строковий" за 3 місяця користування грошима. Такий підхід суперечить діючому цивільному законодавству, зокрема нормам ч.1 ст.1070 ЦК України. Згідно доданої позивачем до позову рекламації ПАТ КБ "ПРИВАТБАНК" розмір процентної ставки за вкладом на вимогу становить 1% на рік. 32700,49 грн. * 117 днів*1%/365 днів * 100%=104,82 грн. Тому вважає, що позивач має право претендувати лише на отримання від банку 104,82 грн. за 117 днів користування його грошима.

Представник третьої особи - відділу розвитку підприємництва та захисту прав споживачів виконавчого комітету Мелітопольської міської ради в судове засідання не з»явився, надав клопотання про розгляд позову у відсутність представника, згодні з рішенням суду.

Вислухавши учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню за наступними підставами.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до положень статей 11,15,27 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд, і зобовязана добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обовязки.

Судом встановлено наступне.

28 листопада 2012 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг, що підтверджується самою заявою /а.с. 6/ та визнається сторонами.

Своїм підписом на Заяві позивач підтвердив, що ознайомлений та згодний із Умовами та Правилами надання банківських послуг (далі - Умови), а також Тарифами банку, які були йому надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Своїм підписом він підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування у ПриватБанку, а також його місцезнаходження.

Відповідно до ст.ст. 6, 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору, а у відповідності до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Таким чином, позивач приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг, шляхом підписання Заяви, та погодився, що Пам'ятка, Умови, Тарифи та Заява складають Договір про надання банківських послуг.

Як вбачається з виписки по рахунку клієнта ОСОБА_1 № 178309980 в ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 01.06.2015 року по 16.11.2015 року 31.07.2015 року рахунок поповнено на 10 000 грн. залишок після операції - 10 000, 49 грн.; 31.07.2015 року рахунок поповнено на 22 700 грн. залишок після операції 32 700, 49 грн. /а.с. 7/.

Розпорядження банку про видачу готівки у вищевказаній сумі з карткового рахунку зроблено позивачем 04.08.2015 року. Зазначене розпорядження не виконано банком по день розгляду справи в суді. Дані обставини визнаються сторонами і в силу ст.61 ЦПК України доказуванню не підлягають.

Згідно ч. 1-3 ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Згідно ч. 3 ст. 1068 ЦК України, Банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом.

Згідно ст. 1073 ЦК України, у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка банк повинен негайно після виявлення порушення зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ч. 1 ст. 1074 ЦК України, обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Представником відповідача не доведено існування жодних підстав, встановлених ст.. 1074 ЦК України для обмеження позивача у розпорядженні грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку.

Так, суд вважає неспроможними посилання представника Банку на ухвалу Комінтернівського районного суду Одеської області від 06.11.2014 року у справі № 504/3775/14-к, про надання тимчасового доступу до речей і документів по кримінальному провадженню, внесеному до ЄРДР за № 0001013 від 07.10.2014, за ознаками складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України як на підставу для встановлення обмежень у розпорядженні ОСОБА_1 грошовими коштами та блокування його картки.

Так, зі змісту ухвали вбачається, що слідчим відділенням Комінтернівського РВ ГУ МВС України в Одеській області проводиться (принаймні проводилось станом на 06 листопада 2014 року) досудове розслідування по кримінальному провадженню за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України, зазначено про причетність до злочину невідомого чоловіка, йде посилання тільки на реєстрацію банківської карти, наданої шахраєм, на ім»я ОСОБА_1

Тобто, відсутні будь-які дані ані про пред»явлення підозри чи обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні злочину, передбаченого ст. 190 КК України, ані про наявність інформації про внесення до ЄРДР повідомлень щодо вчинення ОСОБА_1 шахрайських дій, ані про наявність обвинувального вироку стосовно ОСОБА_1 по ст. 190 КК України.

Натомість, згідно довідки № 77-26112015/23011 від 26 листопада 2015 року, виданої Мелітопольським ВП ГУ НП, відсутні відомості щодо притягнення ОСОБА_1 до кримінальної відповідальності за ст. 190 КК України, в наявності інформація щодо направлення до суду відносно нього обвинувального акту по ст.. 125 КК України (а.с.9)

Вироком Мелітопольського міськрайонного суду від 14.01.2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України (нанесення умисного легкого тілесного ушкодження), у вступній частині вироку зазначено, що ОСОБА_1 раніше не судимий.

Отже, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що Банком не доведено наявність підстав, передбачених ст.1074 ЦК України для обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами та підстав, передбачених Умовами і Правилами надання банківських послуг, на які банк посилається у запереченнях (в наданому суду витягу з Умов взагалі не вбачаються такі підстави) щодо здійснення ОСОБА_1 операцій, що суперечать інтересам клієнта або банку, порушень держателем картки вимог законодавства України.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про неправомірність дій банку щодо невиконання розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунку і, відповідно, задоволення вимог позивача про стягнення з банку грошових коштів в розмірі 32 700,49 грн.

Крім того, п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» передбачено, що у разі порушення банком, що обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0,1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. За положеннями п. 1.24 ст. 1 даного Закону, під терміном переказ слід розуміти рух певної суми коштів з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому у готівковій формі. Ініціатор та отримувач можуть бути однією

і тією ж особою. Згідно п. 8.2 Закону, Банк зобов'язаний виконати доручення клієнта, яке

міститься в документі на переказ готівки, протягом операційного часу в день надходження цього документа до банку.

Як встановлено вище, розпорядження про видачу готівки з карткового рахунку зроблено позивачем 04.серпня 2015 року. Зазначене розпорядження не виконано Банком досі. Строк порушення банком розпорядження про видачу грошових коштів в сумі 32 700,49 грн. з його рахунку 117 днів. Так, 32 700, 49 грн.*117 днів*0,1%/100% = 3 825, 96 грн.. Оскільки, 3 825, 96 грн. перевищує 10% суми невиконаного переказу, то відповідно до положень п. 32.2. ст. 32 Закону України "Про платіжні системи та переказ коштів в Україні" відповідальність банку обмежується 10% суми переказу, що становить 3 270, 05 грн. = 32 700, 49 грн.*10%/100%., що й підлягають стягненню з Банку.

Разом з тим, позивач просить стягнути з Банку 2 515,70 грн. процентів за користування грошима, вказуючи, що на сьогодні процентна ставка за депозитними вкладами в ПАТ КБ «ПриватБанк» на 3 місяці складає 24% річних, надаючи відповідну рекламацію Банку. Таким чином, проводить розрахунок процентів за наступною формулою: 32 700, 49 грн.*117 днів*24%/ (365*100%) = 2 515, 70 грн., при цьому не обґрунтовуючи прийняття до уваги процентної ставки саме у 24 % , враховуючи досить широкий діапазон процентних ставок у рекламації.

Суд приходить до висновку про часткове задоволення даної вимоги виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Проценти сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу.

Згідно наданої позивачем до позову рекламації ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», зміст якої не заперечується представником відповідача, розмір процентної ставки за вкладом на вимогу становить 1% на рік. Тобто, 32700,49 грн. * 117 днів* 1%/365 днів*100%=104,82 грн. Тобто, саме такий розмір процентів підлягає стягненню з Банку за користування грошовими коштами позивача в період невиконання Банком розпорядження про видачу грошових коштів.

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача також слід стягнути судовий збір у розмірі 487 грн. 20 коп.

Враховуючи вищенаведене, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 74, 88, 110,212, 214, 215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: відділ з розвитку підприємництва та захисту прав споживачів Мелітопольської міської ради про захист прав споживача фінансових послуг - задовольнити частково.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», розташованого за адресою: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094 (к/р 0 в управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області, , МФО 305299) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 суму грошових коштів в розмірі 32 700 /тридцяти двох тисяч семиста/ гривень 49 копійок; відсотків, нарахованих за період з 05.08.2015 року по 30.11.2015 року в розмірі 104 /ста чотирьох/ гривень 82 копійок; пені в розмірі 3 270 /трьох тисяч двохсот сімдесяти/ гривень 05 копійок, а всього- 36 075 /тридцять шість тисяч сімдесят пять/ гривень 36 копійок.

В решті позову відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк», розташованого за адресою: вул. Набережна Перемоги, буд. 50, м. Дніпропетровськ, 49094 (к/р 0 в управлінні Національного банку України в Дніпропетровській області, , МФО 305299) судовий збір на користь держави в розмірі 487 /чотирьохсот вісімдесяти семи/ гривень 20 копійок.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СУДДЯ: Ю.В. Ковальова