АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_4 на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої затопленням квартири,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_5, ОСОБА_4 про солідарне стягнення з відповідачів грошові кошти в розмірі 30 528,39 грн., в якості відшкодування завданої майнової шкоди позивачу в результаті залиття квартири та 20 000 грн. моральної шкоди.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 23.12.2015 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду у розмірі 30 528 грн. 39 коп., моральну шкоду у розмірі 3 000 грн. та судові витрати - 549 грн. 60 коп.Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі - 2 000 грн. В інших частинах позовних вимог відмовлено.

Справа № 755/8579/15
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3471/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Чех Н.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при розгляді справи по суті суд першої інстанції не врахував, що Акт про залиття від 17.02.2015 є неналежним і недопустимим доказом, оскільки його зміст не відповідає чинному законодавству. Крім того, вважає, що Звіт від 24.03.2015 №42/15, який був наданий позивачем на підтвердження розміру заподіяної шкоди, не може бути прийнятим доказом внаслідок його необґрунтованості йзавищеної суми збитку. Зазначив, що суд взяв до уваги пояснення позивача і відхилив пояснення відповідача та відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що вина ОСОБА_5 в залитті квартири позивача доведена в суді, в зв'язку з чим саме вона повинна відшкодовувати зазначену матеріальну та моральну шкоду. Стягуючи з другого відповідача моральну шкоду суд першої інстанції виходив з того, що він є власником квартири, в якій проживає ОСОБА_5

Колегія суддів вважає, що такий висновок суду першої інстанції, зроблений на підставі повного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів та в повній мірі відповідає вимогам закону.

З матеріалів справи вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 (а. с. 18). ОСОБА_5 зареєстрована та проживає в АДРЕСА_3 з 15.06.1972, яка знаходиться на 4 поверсі 5 поверхового будинку, Вказана квартира, відповідно до довідки форми 3, є двохкімнатна, загальною площею 44,50 кв. м., житлова площа 29,50 кв.м. (а. с. 39). Власником даної квартири є ОСОБА_4 відповідно до договору дарування (а. с. 36), який в ній не проживає. 12.02.2015 сталося залиття квартири позивача. З витягу з журналу реєстрації викликів аварійної служби (номер 714) слідує, що 12.02.2015 був виклик на аварію, а саме в квартирі АДРЕСА_1, де сталося залиття. На даний виклик виїжджали працівники аварійної служби Невінчаний та Стариченко, якими було встановлено причину залиття квартири ОСОБА_1, а саме - теча сифону під ванною з квртирі, в якій проживає ОСОБА_5Перекрито ГВС і ХВП на квартиру. Мешканців попередили не користуватися(а. с. 74-75). Згідно Акту від 17.02.2015, складеного спеціалістами ЖРЕО-409, залиття відбулося по причині халатного відношення до сантехнічного обладнання мешканки вище розташованої квартири №49 ОСОБА_5, а саме - теча сифону під ванну через перелив, який не працює. Зазначено, що для усунення наслідків залиття необхідно виконати наступні роботи, а саме: витравка плям - 3 кв.м., поліпшене водоемульсійне пофарбування стелі - 15 кв.м., поліпшене водоемульсійне пофарбування стін - 21,32 кв.м., улаштування декоративної плитки на стіні - 2,5 кв.м., заміна дверного полотна - 1 шт. (2,0х0,8 м), заміна кахельної плитки - 1 шт. (0,45х0,25м), заміна проводу АППВ 2х2,5 -1,5 м/п.(а. с. 7). Згідно Звіту №42/15 від 24.03.2015, складеного фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9, який має необхідні та відповідні сертифікат суб'єкта оціночної діяльності, кваліфікаційне свідоцтва оцінювача, посвідчення про підвищення кваліфікації (а. с. 16-17) - розмір матеріального збитку, який завдано позивачу в результаті залиття його квартири, станом на момент складання звіту складає 29 555,41 грн. (а. с. 9-13). Відповідно до товарного чеку від 24.03.2015 позивачем сплачено за складання вказаного звіту 900 грн. (а. с. 8). На проведення дослідження позивач викликав відповідача ОСОБА_5 шляхом направлення телеграми, за яку здійснив оплату в сумі 72 грн. 90 коп. (а. с. 19). Загальна сума майнової шкоди становить 30 528,39 грн. У зв'язку з залиттям квартири та спричинення як матеріальної, так і моральної шкоди позивач звернувсядо суду із вищевказаним позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1192 ЦК України, з врахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоду майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У силу ч. 1 ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Так, відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини.

Таким чином, цивільне законодавство в делікатних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на наведене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу саме на відповідача покладено обов'язок спростування презумпції вини шляхом доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Відповідачами до суду не було надано жодного доказу, що вказує на відсутність вини у залитті квартири позивача.

Більш того, при розгляді справи в суді апеляційної інстанції представник відповідача підтвердив факт того, що ОСОБА_5, в зазначений в позові день залиття нікого не допускала до своєї квартири.

На підставі викладеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції правильно оцінив викладені обставини справи, вимоги закону та той факт, що відповідач у добровільному порядку відмовляється відшкодувати матеріальний збиток, заподіяний позивачу та дійшов до обґрунтованого висновку, що матеріальна шкода підлягає стягненню із ОСОБА_5 (користувача кварти) у судовому порядку в розмірі 30 528,39 грн.

Також колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди з відповідачів, враховуючи наступне.

Згідно з вимогами ст. 23 ЦК України потерпіла особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала за наявності її вини.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 №4 розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості,можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності та справедливості.

Враховуючи, що у зв'язку з залиттям квартири позивач зазнав негативних наслідків пов'язаних з ремонтом останньої, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо стягнення моральної шкоди із ОСОБА_5 (користувача квартири) та ОСОБА_4 (власника квартири) правильними.

Колегія суддів звертає увагу на те, що форма заповнення акту залиття від 17.02.2015 не відповідає в повному обсязі вимогам законодавства, однак відмова від підпису складеного акту з боку винної сторони не впливає на його чинність, а тому не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Необґрунтованим на думку колегії суддів є посилання ОСОБА_4 на те, що розмір збитку зазначений в Звіті від 24.03.2015 №42/15 є завищеним, оскільки останнім на спростування вказаної суми в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не було надано будь-яких доказів.

При цьому, колегія суддів враховує, що відповідно до ст. 151 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності жилий будинок (квартиру), зобов'язані забезпечувати його схоронність, проводити за свій рахунок поточний і капітальний ремонт. Отже, відповідачі повинні були належним чином відноситися до сантехнічного обладнання, забезпечивши безпеку як своєї оселі, так і квартир своїх сусідів.

Таким чином, в апеляційній скарзі та в судовому засіданні ОСОБА_4 не надав переконливих доказів, які б спростовували правильність висновків суду першої інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук