У х в а л а

4 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Сеніна Ю.Л.,Охрімчук Л.І.,Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю та виселення і за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним,

в с т а н о в и л а:

4 грудня 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Верховного Суду України через Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ із зазначеною заявою про перегляд судових рішень на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

У заяві ОСОБА_4 зазначає, що рішенням Южного міського суду Одеської області від 19 грудня 2014 року в задоволенні позову ОСОБА_5 відмовлено, позов ОСОБА_4 задоволено, постановлено визнати договір купівлі-продажу квартири недійсним. Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 28 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_5 задоволено, постановлено зобов'язати ОСОБА_6 та ОСОБА_4 не перешкоджати ОСОБА_5 у здійсненні права власності та виселити ОСОБА_6 та ОСОБА_4 з спірної квартири. У задоволенні позову ОСОБА_4 відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 вересня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_4 на рішення суду апеляційної інстанції відхилено.

ОСОБА_4 просить скасувати ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 17 вересня 2015 року, а справу направити на новий розгляд до суду касаційної інстанції, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права.

На підтвердження своїх доводів ОСОБА_4 наводить ухвали Верховного Суду України від 21 червня та 13 вересня 2006 року,

10 квітня 2008 року, 21 січня та 17 червня 2009 року, а також ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 14 вересня, 6 жовтня, 14 грудня 2011 року, 31 жовтня 2012 року, 3 квітня,

10 та 25 вересня 2013 року, 22 січня, 25 березня, 12 травня та 18 червня

2014 року,4 лютого, 25 березня, 27 травня, 8, 24 червня та 22 липня 2015 року.

Перевіривши наведені у заяві доводи, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що підстави для відкриття провадження у справі відсутні.

Відповідно до пункту 1 статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстав неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_5 та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився й суд касаційної інстанцій, виходив з того, що з припиненням у особи права власності втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї та інших осіб, яке є похідним від права власника житла.

У наданих для порівняння судових рішеннях зроблені такі висновки:

- в ухвалі від 21 червня 2006 року Верховний Суд України зазначив, що заінтересована особа вправі в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом порушеного або оспорюваного права чи охоронюваного законом інтересу;

- в ухвалі від 13 вересня 2006 року Верховний Суд України дійшов до висновку, що ухвала про забезпечення позову не перешкоджає провадженню у справі, а тому не може бути предметом касаційного оскарження;

- в ухвалі Верховного Суду України від 21 січня 2009 року суд касаційної інстанції, скасовуючи ухвалені судові рішення та передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції зазначив, що судами не встановлені дійсні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалі Верховного Суду України від 17 червня 2009 року суд касаційної інстанції, передаючи справу на новий розгляд до суду першої інстанції, керувався тим, що порушення норм матеріального та процесуального права призвело до неправильного вирішення справи;

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 вересня 2011 року, 31 жовтня 2012 року, 22 січня,

26 березня та 18 червня 2014 року, 25 березня, 27 травня, 24 червня 2015 року суд, скасовуючи ухвалені судові рішення та направляючи справи на новий розгляд, виходив з того, що порушення норм процесуального права унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи;

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 6 жовтня 2011 року, 10 вересня 2013 року та 12 травня 2014 року суд, відмовляючи у відкритті касаційного провадження зазначив, що з матеріалів касаційних скарг та оскаржуваних судових рішень вбачається, що касаційні скарги є необґрунтованими, а наведені в них доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності оскаржуваних судових рішень;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 14 грудня 2011 року суд дійшов висновку, що обставини, які свідчили б про порушення вимог, додержання яких є необхідним для чинності правочину при проведенні прилюдних торгів, позивачем не доведено;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 квітня 2013 року суд касаційної інстанції виходив з того, що між позивачем і відповідачем відсутній спір стосовно зняття відповідача з реєстраційного обліку та порушення з боку органу внутрішніх справ її прав , свобод чи інтересів;

- в ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2013 року та 4 лютого 2015 зазначено, що викладені в касаційній скарзі доводи про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права потребують перевірки із витребуванням матеріалів справи;

- в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 липня 2015 року суд дійшов до висновку, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215 та 216 ЦК України. Такий спосіб захисту можливий лише шляхом подання індикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно.

Порівняння вищенаведених судових рішень із судовим рішенням, про перегляд якого подана заява, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції при розгляді двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених позовних вимог.

Ухвала Верховного Суду України від 10 квітня 2008 року, яка постановлена за результатами розгляду скарги про перегляд судового рішення у зв'язку з винятковими обставинами, та ухвала Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2015 року, яка постановлена за результатами розгляду заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 січня 2015 року, не відносяться до судових рішень, на які можуть здійснюватись посилання при зверненні до Верховного Суду України із заявою про перегляд на підставі пункту 1 статті 355 ЦПК України.

Керуючись статтею 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні власністю й виселення та за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, третя особа - ОСОБА_8, про визнання договору купівлі-продажу недійсним за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

від 17 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Л. Сенін
Л.І. Охрімчук
Я.М. Романюк