Номер провадження: 22-ц/785/3665/16
Головуючий у першій інстанції Боярський О. О.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - судді Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громік Р.Д.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: позивачки ОСОБА_3 та представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Білгород-Дністровська міська державна нотаріальна контора Одеської області, про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та зміни черговості в отриманні права на спадщину,

в с т а н о в и л а:

21 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що ОСОБА_7 на праві власності належала однокімнатна квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 2005 року, право власності зареєстровано у КП "Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації" 02 листопада 2005 року, номер запису: 5586, в книзі: 191. З червня 2008 року вона стала проживати з ОСОБА_7 однією сім'єю, вели спільне господарство, проводили ремонт в квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилась спадщини у вигляді вказаної квартири. За життя ОСОБА_7 заповіт не залишив. Дочка померлого, відповідачка ОСОБА_4 звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та намагається виселити її з квартири. Протягом тривалого строку вона опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, тому вважає, що має право на зміну черговості в отриманні права на спадщину та надання їй права на прийняття спадщини разом зі спадкодавцями першої черги.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 16, 1223, 1259, 1264 ЦК України, позивачка ОСОБА_3 просила суд встановити факт її проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу з червня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, встановити факт її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини та змінити черговість в отриманні права на спадщину і визнати за нею, ОСОБА_3, спадкоємця четвертої черги за законом, право спадкувати разом із спадкоємцями першої черги (а.с. 2-6).

Представник відповідача, Білгород-Дністровської міської ради - Карпєєва Г.В.. проти позову заперечувала.

Відповідачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5, проти позову заперечували і в своїх поясненнях зазначали, що позивачка ОСОБА_3 дійсно за два роки до смерті батька, з 2013 року, стала проживати разом з ним у належні йому квартирі АДРЕСА_1, але проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для зміни черговості у спадкуванні та отримання права на спадкування разом із спадкоємцем першої черги (а.с. 105-106).

Рішенням суду першої інстанції позов ОСОБА_3 задоволено частково. Суд встановив факт того, що ОСОБА_3 та ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу на протязі семи років, а саме, з червня 2008 року по ІНФОРМАЦІЯ_2, встановив факт того, що ОСОБА_3 на час відкриття спадщини постійно проживала з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, за адресою АДРЕСА_1 й фактично прийняла спадщину після його смерті. В іншій частині позову відмовлено (а.с. 110-113).

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_3 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі, мотивуючи тим, що суд першої інстанції порушив норми процесуального і матеріального права, а саме, суд першої інстанції не врахував те, що протягом тривалого строку вона опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, тому вважає, що має право на зміну черговості в отриманні права на спадщину та надання їй права на прийняття спадщини разом зі спадкодавцями першої черги (а.с. 114-118).

Таким чином, позивачка ОСОБА_3 фактично оскаржує рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову про зміну черговості в отриманні права на спадщину, тому згідно із ч. 1 ст. 303 ЦПК України судове рішення перевіряється в апеляційному порядку лише у цій частині її вимог.

В запереченні на апеляційну скаргу представник відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5, просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги позивачки ОСОБА_3, пояснення на апеляцію позивачки ОСОБА_3 та представника відповідачки ОСОБА_4 - ОСОБА_5,перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позову та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга позивачки задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно із статтями 1216, 1217, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За змістом статей 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини (ст. 1222 ЦК України).

Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (ст. 1223 ЦК України).

У частині 3 статі 1268 ЦК України зазначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно із ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Статтею 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_7 на праві власності належала однокімнатна квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 08 серпня 2005 року, право власності зареєстровано у КП Білгород-Дністровське бюро технічної інвентаризації» 02 листопада 2005 року, номер запису: 5586, в книзі: 191, (а.с. 14-20, 21-24).

З червня 2008 року позивачка стала проживати з ОСОБА_7 однією сім'єю, вела з ним спільне господарство, приймала участь у проведенні робіт по ремонту квартири (а.с. 26,27).

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер (а.с. 64), після його смерті відкрилась спадщина у вигляді вказаної квартири.

За життя ОСОБА_7 заповіт не залишив, дочка померлого, відповідачка ОСОБА_4, яка є спадкоємцем першої черги за законом, звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

За таких обставин, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачкою ОСОБА_3 не доведено в судовому засіданні те, що вона матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані відповідач під час тяжкої хвороби матері мав можливість, тому його права не порушені відповідачкою ОСОБА_4 й у відповідності до ст. ст. 15, 16 ЦК України позивачка у даному випадку не має права на захист судом.

Таким чином, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції виконав всі вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Посилання позивача ОСОБА_3 в апеляційній скарзі на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, оскільки суд першої інстанції не врахував, що протягом тривалого строку вона опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані, тому вважає, що має право на зміну черговості в отриманні права на спадщину та надання їй права на прийняття спадщини разом зі спадкодавцями першої черги, не приймаються до уваги за таких підстав.

Поняття безпорадного стану визначено у пункті 6 постанови №7 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року.

Так, у абзацах 3 та 4 пункту 6 постанови №7 Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року Верховний Суд України роз'яснив, що безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 179 ЦПК України встановлено, що предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивачка ОСОБА_3 повинна була довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилалась як на підставу своїх вимог, а саме, те, що протягом тривалого строку вона опікувалась та матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу перебував у безпорадному стані.

Так, в матеріалах справи відсутні будь-які безспірні докази того, що позивачка ОСОБА_3 опікувалась та матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавцю ОСОБА_7, що з достовірністю встановлено судом.

Спадкодавець ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_1, помер у віці 61 років, причина смерті церебральний атеросклероз, що вбачається з актового запису про його смерть №649 від 20 травня 2015 року (а.с. 64,72).

На підтвердженні перебування спадкодавця ОСОБА_7 у безпорадному стані протягом тривалого часу позивачка ОСОБА_3 надала суду першої інстанції медичну документацію з різних лікувальних закладах, з якої вбачається, що спадкодавець дійсно був хворою людиною, з 14 травня 2009 року по 27 лютого 2014 року періодично, тривалістю у тиждень кожного разу, перебував на стаціонарному лікуванні (а.с. 22-55).

Відомостей про те, що спадкодавець визнаний у встановленому порядку інвалідом немає.

Таким чином, позивачкою ОСОБА_3 в судовому засіданні не доведено те, що спадкодавець перебував тривалий час у безпорадному стані. Зазначені обставини не підтверджують надані позивачкою суду фотознімки за 2010-2011 роки (а.с. 26-27).

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

В порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачка ОСОБА_3 не надала належних та допустимих доказів у підтвердженні сукупності обставин: те, що вона матеріально забезпечувала та надавала іншу дорогу спадкодавцю ОСОБА_7 та те, що він перебував в безпорадному стані. А сам по собі факт, що вона тривалий час проживала з однією сім'єю із спадкодавцем до його смерті не може служити підставою для зміни черговості в отриманні права на спадщину.

До апеляційної скарги позивачкою також не надано ніяких доказів, які спростовують висновки суду першої інстанції.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з достовірністю встановив, що підстав для усунення відповідача від права на спадкування після смерті матері немає.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином, наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про задоволення позову в повному обсязі немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити, рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік