РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/12783/15-ц

Провадження № 2/643/412/16

19.02.2016 року Московський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Сиротникова Р.Є.,

при секретарі Новаковій Т.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання розписки дійсною, визнання права власності на нерухоме майно,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про визнання розписки дійсною, визнання права власності на нерухоме майно, вказавши в обґрунтування наступне.

01 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, відповідно до якого ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4, а ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_3 у власність частку 58/100 квартири, взамін чого ОСОБА_1 зобовязався забезпечувати ОСОБА_3 утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених даним договором.

03 жовтня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 фактично укладений договір купівлі продажу. Позивачем передано ОСОБА_3 100 000 грн. 00 коп. за купівлю частки 58/100 в квартирі, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належала ОСОБА_3 на праві власності, що підтверджується розпискою ОСОБА_3

ОСОБА_3 уповноважив ОСОБА_2 довіреністю, приватизувати належну йому, ОСОБА_3, частку 58/100 в квартирі та продати на умовах ОСОБА_4 належне ОСОБА_3 на праві приватної власності нерухоме майно, а саме: продати частку 58/100 в квартирі № 92 в будинку під № 50, що розташована по вулиці Героїв Праці в місті Харкові.

Відповідач приватизував належну ОСОБА_3 частку 58/100 в квартирі, однак так і не виконав жодних дій, щодо оформлення частки 58/100 в квартирі № 92 в будинку № 50, що розташована по вулиці Героїв Праці в місті Харкові у володіння Позивачу.

Крім того, позивач стверджує, що від дня укладення договору довічного утримання постійно забезпечував ОСОБА_3 харчуванням, необхідним одягом, сплачував комунальні послуги за частку 58/100 квартири АДРЕСА_2.

Позивач важає, що ним були виконані умови розписки, що за своєю природою є договором купівлі-продажу, а відповідачем умови виконані частково, тому позивач просить визнати дійсною розписку, що за своєю природою є договором купівлі продажу укладеною між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частки 58/100 квартири, а також визнати за ним право власності на частку 58/100 в квартири, що належала ОСОБА_3.

Представник позивача в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутністю, вимоги, викладені в позовній заяві, підтримує в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з'явився, до його початку звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, заявлені позивачем вимоги визнав повністю.

Суд, ознайомившись із заявами представника позивача та відповідача, дослідивши надані докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 13.01.2009 року реєстраційний № 5-09-300289, копія якого є в матеріалах справи, частка 58/100 в квартирі № 92 в будинку під № 50, що розташована по вулиці Героїв Праці в місті Харкові загальною площею 39,9 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_3.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

01 червня 2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 укладено договір довічного утримання, відповідно до даного договору ОСОБА_3 передав у власність ОСОБА_4, а ОСОБА_1 прийняв від ОСОБА_3 у власність частку 58/100 квартиру АДРЕСА_2, в Управлінні комунального майна та приватизації Харківської міської Ради Харківської області, взамін чого ОСОБА_1 зобовязується забезпечувати ОСОБА_3 утриманням та доглядом довічно на умовах, встановлених даним договором.

Відповідно до розписки від 03.10.2012 року, копія якої є в матеріалах справи, ОСОБА_3 підтвердив той факт, що ОСОБА_1 передав грошові кошти в розмірі 100 000 грн. 00 коп. за купівлю частки квартири ОСОБА_3, а він в свою чергу прийняв грошові кошти та зобовязався видати довіреність на імя ОСОБА_2 для приватизації цієї частки та для подальшого оформлення цієї частки ОСОБА_4.

04 жовтня 2012 року ОСОБА_3 видав довіреність № 1164, копія якої є в матеріалах справи, якою уповноважив ОСОБА_2 бути представником ОСОБА_3 та представляти його інтереси в державних, громадських, господарських та інших підприємствах та установах, організаціях при вирішенні питань, а саме з питань приватизації належну ОСОБА_3 частки 58/100 в квартирі № 92 в будинку № 50, що розташована по вулиці Героїв Праці в місті Харкові, а також продати на умовах та на свій розсуд належне ОСОБА_3 на праві приватної власності нерухоме майно, а саме частку 58/100 в квартирі АДРЕСА_2.

Відповідно до ч.1 ст.4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» №1952-ІV від 01.07.2004р. обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб.

Як встановлено судом, відповідач зареєстрував право власності на нерухоме майно - частку 58/100 в квартирі АДРЕСА_2, в Реєстраційній службі Харківського міського управління юстиції Харківської області, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності копія якого є в матеріалах справи.

З копії свідоцтва про смерть від 07.08.2014 року, яка є в матеріалах цивільної справи, вбачається, що ОСОБА_3 помер 05 серпня 2014 року.

На виконання домовленостей до теперішнього часу Відповідач так і не виконав жодних дій, щодо оформлення частки 58/100 в квартирі № 92 в будинку під № 50, що розташована по вулиці Героїв Праці в місті Харкові у володіння Позивачу.

Згідно ст. ст. 202-205, 207, 208 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.

Відповідно до ст.11, ст. 12 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може відмовитися від свого майнового права. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Ст. ст. 626, 627, 628, 629 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст.209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст.655 ЦК за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму.

Статтею 334 ЦК встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.220 ЦК України - якщо сторони домовилися що до істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним.

Таким чином, послідовність дій Позивача та ОСОБА_3 по укладенню договору довічного утримання, укладенню розписки та надання Відповідачеві довіреності на продаж частки в квартирі підтверджує намір померлого на відчуження своєї частки, а тому суд приходить до висновку, що позивач фактично став власником частки в квартирі після передачі грошей за неї та виконання покладених зобовязань за договором довічного утримання.

З урахуванням вищевикладеного, керуючись ст.ст.4,5,10,11,60,61,209,212,213,214,215 ЦПК України, ст.ст.210,220,316,334,638,655 ЦК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

Визнати дійсною розписку, що за своєю природою є договором купівлі продажу укладеною між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 частки 58/100 квартири № 92 (девяноста два) розташованої в будинку № 50 (пятдесят), по вулиці Героїв Праці в місті Харкові.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на частку 58/100 квартири № 92 (девяноста два) розташованої в будинку № 50 (пятдесят), по вулиці Героїв Праці в місті Харкові, загальною площею 39,9 кв.м., що належала ОСОБА_3

Апеляційна скарга на рішення суду подається через районний суд до апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Сиротников Р.Є.