Справа № 447/1173/14 Головуючий у 1 інстанції: Карбовнік І.М.
Провадження № 22-ц/783/440/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 А. В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Львів

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого Федоришина А.В.,

суддів: Приколоти Т.І., Тропак О.В.

секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року у справі за позовом публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_3 про стягнення боргу,-

в с т а н о в и л а:

ПАТ «Державний ощадний банк України» звернулося до суду з указаним позовом. Зазначало, що 30.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2203-310, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 47400 доларів США зі сплатою 15,5 % річних. На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між банком та відповідачем укладено договір іпотеки, предметом якого є нежиле приміщення літ. «А-1», загальною площею 368,4 кв. м по вул. Залізничній, 43 у м. Миколаєві Львівської області. Посилаючись на те, що останній належним чином не виконує зобовязання за договором, просило задовольнити позов.

Оскаржуваним рішенням позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість у розмірі 33858,21 доларів США, що еквівалентно 534245,31 грн.

У рахунок часткового погашення заборгованості звернуто стягнення на предмет іпотеки - нежиле приміщення з цегли літ. «А-1», загальною площею 368,4 кв.м, по вул. Залізничній, 43 у м. Миколаєві Львівської області, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_3, установлено початкову ціну реалізації предмета іпотеки 129500 грн. без урахування ПДВ. Визначено спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішення оскаржив ОСОБА_3 Просить його скасувати і ухвалити нове рішення про відмову в позові. Зазначає, що суд невірно встановив фактичні обставини справи, його висновки не відповідають дійсним обставинам справи, суд неправильно застосував норми матеріального права і порушив норми процесуального права. Зокрема вказує, що суд, стягнувши з нього заборгованість і звернувши стягнення на предмет іпотеки, допустив подвійну відповідальність. Крім цього, позивач не надсилав йому письмову вимогу про усунення порушення зобовязання, як це передбачено ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку».

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника позивача ОСОБА_2 на заперечення доводів скарги, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги колегія суддів знаходить підстави для часткового її задоволення з наступних мотивів.

Встановлено, що 30.08.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України», правонаступником якого є ПАТ «Державний ощадний банк України», та ОСОБА_3 укладено договір відновлювальної кредитної лінії № 2203-310, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 47400 доларів США зі сплатою 15,5 % річних.

На забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ВАТ «Державний ощадний банк України» та відповідачем укладено договір іпотеки, предметом якого є нежиле приміщення літ. «А-1», загальною площею 368,4 кв. м по вул. Залізничній, 43 у м. Миколаєві Львівської області.

У звязку з неналежним виконанням ОСОБА_3 зобовязань за кредитним договором станом на 05.11.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 33858,21 доларів США.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обовязковим для виконання сторонами.

Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Оскільки іпотека є видом забезпечення виконання зобовязання, то кредитор у грошовому зобовязанні, при його порушенні боржником, має право вимагати як стягнення боргу, так і звернення стягнення на предмет іпотеки на погашення такого боргу.

Звернення стягнення на передане в іпотеку майно не позбавляє кредитора права на стягнення заборгованості.

Таким чином, рішення суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу за грошовим зобовязанням і звернення стягнення на предмет іпотеки, яким було забезпечене це грошове зобовязання, не є подвійною відповідальністю.

В цій частині рішення суду є правильним, а доводи апеляційної скарги безпідставними.

До того ж слід зазначити, що вартість предмета іпотеки, не покриває суму заборгованості за грошовим зобовязанням ОСОБА_3 перед ПАТ «Державний ощадний банк України». Тому суд, стягнувши суму заборгованості, одночасно ухвалив про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок часткового погашення заборгованості відповідача перед банком.

Не відповідають доводи апеляційної скарги матеріалам справи в частині порушення позивачем вимог ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», адже ПАТ «Державний ощадний банк України» неодноразово предявляв ОСОБА_3 вимоги про усунення порушень зобовязання (а.с. 23 - 26). Так як відповідач проігнорував ці вимоги, то 23.01.2014 року він висунув вимогу про дострокове повернення кредиту у повному обсязі, а 13.05.2014 року звернувся з позовом до суду.

Разом із цим слід зазначити, що відповідно до ч. 2 ст. 35 Закону України «Про іпотеку» положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутися у будь який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку.

Отже, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Разом із цим, колегія суддів приходить до висновку про необхідність часткової зміни рішення суду першої інстанції, так як місцевий суд визначив лише загальну суму заборгованості, не зазначивши її складових, як це передбачено у ст. 39 Закону України «Про іпотеку», а також в частині визначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації з урахуванням втрати дійсності попередньої оцінки, визначеної на час розгляду справи місцевим судом.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 307, п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 317 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 17 грудня 2014 року змінити.

Абзац другий рішення викласти в такій редакції.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі територіально відділеного безбалансового відділення №10013/081 філії Львівського обласного управління акціонерного товариства «Ощадбанк України» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії № 2203-310 від 30 вересня 2008 року, що станом на 5 листопада 2014 року складає: 29820,59 доларів США прострочення основного зобовязання; 1536,24 доларів США прострочення відсотків (еквівалентно: 386176,64 грн. і 19909,67 грн. відповідно); 767,68 грн. 3 проценти річних; 31625,2 грн. неустойка.

В частині звернення стягнення на предмет іпотеки рішення змінити, встановити початкову ціну реалізації предмета іпотеки 342511 (триста сорок дві тисячі пятсот одинадцять) грн. без врахування податку на додану вартість.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий :

Судді: