РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року Київський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Якуші Н.В.

при секретарі Пічугіної А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом про визнання за ним права власності на 16/100 житлового будинку №99 по вулиці Якіра у м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті його батька ОСОБА_4, який помер 04 грудня 2013 року.

В обґрунтування своїх вимог зазначив, що після смерті його батька вдкрилась спадщина у вигляді 16/100 частин індивідуального житлового будинку №99 по вул. Якріа у м. Харків, що належало померлому на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.06.1987 року. Вказував, що єдиним спадкоємцем за заповітом, що був посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ХМУЮ ОСОБА_5 від 13.01.2007 року, був саме позивач. Зазначив, що у встановлений законом шестимісячний строк він звернувся до 12-ї ОСОБА_3 державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через те, що надані правовстановлюючі документи на 16/100 частин будинку не були зареєстровані згідно діючого на той час законодавства та було рекомендовано звернутися до суду.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Його представник ОСОБА_6, який діє на підставі довіреності від 29.08.2015 року (а.с.21), вказував на обставини, які були викладені в позовній заяві та наполягав на задоволенні позову.

Представник відповідача ОСОБА_3 міська рада в судове засідання не зявився, про час, дату і місце судового засідання був повідомлений належним чином, 17.12.2015 року надав через канцелярію суду письмові пояснення по справі, в яких просив суд прийняти по справі законне та обґрунтоване рішення, справу розглянути без участі представника Хакрівської міської ради (а.с.61-62).

Відповідач ОСОБА_2, яка ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 10 лютого 2016 року була залучена до справи в якості співвідповідача (а.с.73) в судове засідання не зявилась, про час, дату і місце судового засідання була повідомлена шляхом надсилання їй судової повістки на адресу, яку вона самостійно вказала у заяві, яка адресувала нотаріусу (а.с.37), а також шляхом її виклику через уповноваженого представника житлово-комунальної організації за місцем її проживання (а.с.69), заяв та клопотань до суду не надала.

З урахуванням цього та необхідності дотриманням судом розумних строків розгляду справи, що є вимогою ст.157 ЦПК України та ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, суд розглянув справу на підставі всіх письмових доказів, які були долучені до матеріалів справи.

Вислухавши пояснення позивача, його представника, дослідивши надані позивачем документи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні встановлено, що 04 грудня 2013 року помер ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ВЛ №423216 (а.с.37 зворотна сторона).

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадщина, в тому числі і на 16/100 частин індивідуального житлового будинку №99 по вул. Якріа у м. Харків, що належало померлому на підставі рішення Київського районного суду м. Харкова від 03.06.1987 року (а.с.16-17).

Як вбачається з матеріалів справи, після смерті ОСОБА_4 була заведена спакова справа №924/2013 у Дванадцятій ОСОБА_3 державній нотаріальній конторі (а.с.43) за заявиою позивача та відповідача ОСОБА_2 (а.с.36-37).

Відповідно до отриманої відповіді на запит №5061/02-14 від 14.12.2013 року, було встановлено, що від імені ОСОБА_4 було складено та посвідчено заповіт від 13.01.2007 року за реєстровим №25, який в подальшому до дня його смерті не змінювався та не скасовувався (а.с.47-48).

Як вбачається з копії вищевказаного заповіту, ОСОБА_4 на випадко своєї смерті заповів ОСОБА_1, позивачу у справі, належні йому 16/100 частин домоволодіння №99 з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у місті Харкові, вулиця Якіра (а.с.47 зворотна сторона).

Матеріалами справи було підтверджено, що нотаріусом було відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на 16/100 частин домоволодіння №99 з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходиться у місті Харкові, вулиця Якіра в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4П, який помер 04.12.2013 року, оскільки в матеріалах спадкової справи №924/2013 маються правовстановлюючи документи, право власності на які не зареєстроване згідно діючого на той час законодавства (а.с.49).

Відповідно до Інформації з реєстру прав власності на нерухоме майно від 19.11.2015 року судом вбачається, що право власності на житловий будинок з надвірними побудовами №99 по вул. Якіра у м. Харків не зареєстровано (а.с.30).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

Відповідно до ст.ст. 1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Як вбачається з матеріалів справи ОСОБА_4 отримав рішення Київського народного суду м. Харкова від 03.06.1987 року, яким за ним було визнано 16/100 частин житлового будинку по вул. Якіра, 99 у м. Харкові (а.с.16-17), проте право власності за даним рішенням суду у КП «ОСОБА_3 міське бюро технічної інвентаризації» не зареєстрував.

У цей час оформити право власності відповідно до вимог діючого законодавства на ОСОБА_4 неможливо у звязку з його смертю.

Відповідно п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30 травня 2008 року № 7 Про судову практику у справах про спадкування, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду у порядку позовного провадження.

Частина 1 ст. 55 Конституції України, яка передбачає, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом, містить загальну норму, яка означає право кожного звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені чи порушуються, створені чи створюються перешкоди для їх реалізації чи мають місце інші обмеження прав і свобод.

Згідно ч. 1 ст. 64 Основного Закону, конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті, в звязку з чим в даний час неможливо належним чином оформити право власності на 16/100 частин індивідуального житлового будинку №99 по вул. Якріа у м. Харків, належних померлому, що дало б можливість позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину після смерті батька в нотаріальній конторі.

Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності виникає на підставах, не заборонених законом, і вважається придбаним правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність придбання права власності не встановлена судом.

Згідно ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності.

Враховуючи викладене і відсутність іншого способу захисту, позивач обґрунтовано звернувся з позовом до суду за захистом порушеного права шляхом визнання за ним права власності на 16/100 частин індивідуального житлового будинку №99 по вул. Якріа у м. Харків в порядку спадкування за заповітом після смерті батька ОСОБА_4 в судовому порядку.

Таким чином, оскільки судом встановлено, що позивач своєчасно звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька, спадкоємці, які мають право на обовязкову частку у спадщини позивачем не наведені, а судом не встановлені, а належні померлому на праві власності обєкти нерухомого майна не були належним чином ним зареєстровані відповідно до законодавства, що діяло на момент його виникнення, то суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню.

Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, повязані із зверненням до суду і розглядом цивільної справи.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.3,10,11,25, 182, 209,212,214-215,218, 256 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 міської ради, про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1) право власності на 16/100 частин індивідуального житлового будинку №99 по вул. Якріа у м. Харків в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_4, який помер 04.12.2013 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга може бути подана протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення виготовлено в нарадчий кімнаті в єдиному екземплярі.

Суддя Н.В. Якуша