Провадження №2/485/313/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 серпня 2016 року Снігурівський районний суд Миколаївської області у складі: головуючого судді Устіченка К.І.

при секретарі Коренець Н.А.,

за участі позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду №3 м.Снігурівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до виробничого підрозділу "Локомотивне ДЕПО Миколаїв" служби локомотивного господарства регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", Публічного Акціонерного Товариства "Українська залізниця" (далі ПАТ "Українська залізниця") про стягнення заробітної плати,

ВСТАНОВИВ:

01 липня 2016 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом. В позові послався на наступне.

З 2001 року працює у ВП "Локомотивне ДЕПО Миколаїв" служби локомотивного господарства регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця" на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування.

З 31 липня 2014 року по 22 квітня 2016 рік проходив військову службу під час мобілізації у особливий період у Збройних Силах України.

На період проходження військової служби у зоні АТО відповідно до ст.119 КЗпП України за ним зберігається місце роботи і середній заробіток на час призову.

У вересні 2015 року відповідач припинив виплату заробітної плати, чим порушив його трудові права, а тому просив суд стягнути середньомісячний дохід у сумі 3696грн.67коп. за вісім місяців, що становить 29573грн. 36коп.

Ухвалою суду від 19 липня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача притягнуто ПАТ "Українська залізниця".

У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив суд про їх задоволення.

Відповідач 1 у судове засідання не з"явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином та своєчасно, у своїй заяві просив справу розглядати за відсутності представника.

Відповідач 2 також повідомлений належним чином та своєчасно про день, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.

Судом ухвалено про розгляд справи у відсутність Відповідача 1 та співвідповідача.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши докази, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ч.2 ст.39 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" громадяни України, призвані на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, або прийнятті на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про проведення мобілізації та (або) введення воєнного стану, користуються гарантіями, передбаченими частина 3 та 4 ст.119 Кодексу Законів про працю України.

В силу ч.ч.2-4 ст.119 КЗпП України працівникам, які залучаються до виконання обов"язків, передбачених Законами України "Про військовий обов"язок і військову службу" і "Про альтернативну (невійськову) службу", "Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію" надаються гарантії та пільги відповідно до цих Законів.

За працівниками, призваними на строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або прийнятими на військову службу за контрактом у разі виникнення кризової ситуації, що загрожує національній безпеці, оголошення рішення про введення мобілізації та (або) введення воєнного стану на строк до закінчення особливого періоду або до дня фактичної демобілізації, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову.

За працівниками, які були призвані під час мобілізації, на особливий період та які підлягають звільненню з військової служби, у зв"язку з оголошенням демобілізації, але продовжують військову службу, у зв"язку з прийняттям на військову службу за контрактом, але не більше, ніж на строк укладеного контракту, зберігаються місце роботи, посада і середній заробіток на підприємстві, в установі, організації, фермерському господарстві, сільськогосподарському виробничому кооперативі незалежно від підпорядкування та форми власності і у фізичних осіб-підприємців, в яких вони працювали на час призову.

Таким працівникам здійснюється виплата грошового забезпечення за рахунок коштів Державного бюджету України відповідно до Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей".

Вирішуючи спір між сторонами суд виходить із положень ст.ст.58-60, 212 ЦПК України, згідно з якими належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає у рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Як свідчить копія трудової книжки (а.с.8-9, 30-зворот), наказ про прийняття на роботу від 09 січня 2001 року №7-л, позивач перебуває у трудових відносинах з Публічним Акціонерним Товариством "Українська залізниця" і працює на посаді слюсаря з експлуатації та ремонту газового устаткування в регіональній філії "Одеська залізниця" виробничого підрозділу служби локомотивного господарства "Локомотивне ДЕПО Миколаїв".

31 липня 2014 року позивача було призвано по мобілізації на військову службу у Збройні Сили України, яку проходив по 22 квітня 2016 рік (а.с.10-15).

Таким чином, як військовослужбовець позивач користується пільгами, передбаченими ст.39 Закону України "Про військовий обов"язок і військову службу" та ч.ч.3, 4 ст.119 Кодексу Законів про працю України.

З вересня 2015 року Відповідач 1 припинив виплату заробітної плати позивачеві, мотивуючи це тим, що відсутні докази проходження ОСОБА_1 військової служби у цей період, але вказані доводи не ґрунтуються на будь-яких підставах, а факт проходження позивачем військової служби у цей період підтверджується військовим квитком (а.с.11), довідками (а.с.12-13).

Суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими, підтверджені наданими ним доказами і підлягають задоволенню частково.

Як вбачається із довідки про доходи, середня заробітна плата позивача перед призовом на військову службу складала 2914грн.59коп. і не виплачувалася ОСОБА_1 з вересня 2015 року по квітень 2016 року включно- по день демобілізації 22 квітня 2016 року (2914грн.50коп.х8 місяців =23316грн.72коп.). Вказана сума коштів підлягає стягненню з юридичної особи ПАТ "Українська залізниця".

Відповідно до ст.ст.79,88 ЦПК України з ПАТ "Українська залізниця" підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1378грн. на користь держави.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.3,15,57,60,208,209,213 215,218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до виробничого підрозділу "Локомотивне ДЕПО Миколаїв" служби локомотивного господарства регіональної філії "Одеська залізниця" ПАТ "Українська залізниця", Публічного Акціонерного Товариства "Українська залізниця" про стягнення заробітної плати задовольнити частково.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства "Українська залізниця" на користь ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 23316 (двадцять три тисячі триста шістнадцять)грн.72коп.

Стягнути з Публічного Акціонерного Товариства "Українська залізниця" на користь держави судовий збір у сумі 1378(тисяча триста сімдесят вісім)грн.

Копію рішення направити відповідачам.

На рішення суду першої інстанції може бути подано апеляційну скаргу в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Снігурівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але були відсутні при проголошені рішення, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

СУДДЯ