Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І., Карпенко С.О.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк» (далі - ПАТ «ВТБ Банк») звернулось до суду з указаним позовом, просило стягнути з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 солідарно заборгованість за кредитним договором від 22 травня 2008 року у розмірі 4 481 794 грн 96 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 22 травня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір (із внесеними змінами від 26 лютого 2009 року та 2 лютого 2010 року), за умовами якого останній надано кредит у розмірі 400 000 доларів США до 22 травня 2028 року зі сплатою 13 % річних за користування грошовими коштами.

У забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 22 травня 2008 року між ПАТ «ВТБ Банк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

У зв'язку з неналежним невиконанням ОСОБА_4 зобов'язань за кредитним договором утворилась заборгованість, розмір якої на 18 березня 2015 року становить 4 481 794 грн 96 коп., яка підлягає стягненню з відповідачів солідарно.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року, позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «ВТБ Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 481 794 грн 96 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_4, не погоджуючись із зазначеними судовими рішеннями, подала касаційну скаргу, в якій просить їх скасувати, посилаючись на порушення судами норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що ОСОБА_4 не виконує зобов'язань за кредитним договором, що є підставою для стягнення з неї та поручителя ОСОБА_5 заборгованості у визначеному банком станом на 18 березня 2015 року розмірі.

Такі висновки судів відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також встановленим обставинам справи.

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що судом першої інстанції її не було повідомлено про час та місце розгляду справи є необґрунтованими, оскільки представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 брав участь під час розгляду справи апеляційним судом.

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги ОСОБА_4 про те, що судами безпідставно взято до уваги неправильний розрахунок заборгованості за кредитним договором, який було надано банком, а також про те, що апеляційний суд необґрунтовано відмовив у задоволенні її клопотання про призначення судової економічної експертизи, оскільки одна лише незгода заявника із розміром заборгованості не може бути підставою для скасування ухвалених судами рішень про стягнення заборгованості, а власного розрахунку розміру заборгованості відповідач ОСОБА_4 не надала.

Посилання заявника на те, що судами стягнуто заборгованість, яка утворилась з 2009 року, та не застосовано строк позовної давності є необґрунтованим, оскільки матеріали справи не містять відповідного клопотання відповідача (в тому числі й до вимог банку про стягнення пені).

Доводи касаційної скарги ОСОБА_4 не спростовують висновків судів, що є підставою для відхилення касаційної скарги та залишення оскаржуваних судових рішень без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
Г.І. Мостова
С.О. Карпенко