У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» до ОСОБА_6, треті особи: відділ Державної виконавчої служби Полтавського районного управління юстиції, Октябрський відділ Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», публічне акціонерне товариство «ВТБ Банк», про зняття арешту з майна, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2014 року ТОВ «Вердикт Фінанс» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 24 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС» та ОСОБА_6 було укладено кредитну угоду № 277, в подальшому на підставі цієї кредитної угоди було укладено договір про надання траншу №S031/0002735.277 від 24 червня 2008 року, відповідно до умов якого останній отримав від банку кредит у сумі 130 тис. дол. США, який зобов'язався повернути у повному обсязі до 25 червня 2028 року або достроково зі сплатою 16,80 % річних за користування кредитом.

Також, 24 червня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір №277-М-1 приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А. та зареєстрований в реєстрі за № 3813. Відповідно до п.3.1 вказаного іпотечного договору, іпотекодавець передає іпотеко держателю в іпотеку нерухоме майно, а саме: нежитлову будівлю - кондитерський цех, площею 552 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю іпотекодавця. У зв'язку з посвідченням вищезазначеного іпотечного договору 24 червня 2008 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А., на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону відчуження зазначеного іпотечного майна до припинення дії іпотечного договору.

03 червня 2010 року на підставі відповідного рішенням Печерського районного суду м. Києва було видано виконавчий лист № 2-1767 про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Транс Фінанс», до якого перейшло право вимоги за спірними договорами від первісного кредитора. Постановою державного виконавця відділу ДВС Полтавського МУЮ Макаренко М.В. від 10 березня 2011 року було відкрито виконавче провадження № 25016536 з примусового виконання указаного виконавчого листа.

На підставі договору відступлення права вимоги № 240412 від 24 квітня 2012 року право вимоги, зокрема, за спірними кредитним та іпотечним договорами перейшло до ТОВ «Вердикт Фінанс». Постановою державного виконавця відділу ДВС Полтавського МУЮ Шерстюк М.О. від 06 червня 2013 року в рамках виконавчого провадження № 25016536 було замінено стягувача на ТОВ «Вердикт Фінанс».

Під час проведення виконавчих дій було призначено прилюдні торги з реалізації іпотечного майна, які не відбулись у зв'язку із відсутністю покупців, тому спірне нерухоме майно передано ТОВ «Вердикт Фінанс» шляхом заліку його ціни, що складала 55 400 грн, в рахунок забезпечення вимог останнього.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, ТОВ «Вердикт Фінанс» вказувало, що не має можливості зареєструвати за собою відповідне право власності на спірне майно, оскільки на все майно боржника ОСОБА_6 накладено арешт та заборону його відчуження згідно з відповідними постановами державних виконавців, прийнятих у виконавчих провадженнях: № 25016536 від 21 червня 2012 року, № 32611428 від 03 липня 2012 року, № 38846584 від 25 липня 2013 року та № 38846797 від 01 серпня 2008 року.

Посилаючись на зазначене, позивач просив суд задовольнити позов та зняти арешти зі спірного майна - кондитерського цеху, площею 552 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладені державними виконавцями в рамках вказаних виконавчих проваджень.

Заочним рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Знято арешт, заборону відчуження з нерухомого майна, а саме: з нежитлової будівлі - кондитерського цеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа - 552 кв.м., що належить ОСОБА_6 та є предметом іпотеки за іпотечним договором № 277-М-1 від 24 червня 2008 року, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження державного виконавця Коноз В.М. Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції ВП № 32611428 від 3 липня 2012 року, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_6

Знято арешт, заборону відчуження з нерухомого майна, а саме: з нежитлової будівлі - кондитерського цеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, загальна площа - 552 кв.м., що належить ОСОБА_6 та є предметом іпотеки за іцпотечним договором №277-М-1 від 24 червня 2008 року, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, виконавче провадження № 38846584, 25 липня 2013 року, Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_6

Знято арешт, заборону відчуження з нерухомого майна, а саме: з нежитлової будівлі - кондитерського цеху, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Загальна площа Предмету іпотеки становить 552 кв.м., що належить ОСОБА_6 та є предметом іпотеки за іпотечним договором № 277-М-1 від 24 червня 2008 року, накладеного постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, виконавче провадження № 38846797, 01 серпня 2013 року Октябрського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, накладено арешт на все нерухоме майно, що належить боржнику ОСОБА_6

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Виконання рішення доручено Октябрському відділу Державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року скасовано заочне рішення Полтавського районного суду Полтавської області від 18 грудня 2014 року.

Ухвалено нове рішення, яким у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Вердикт Фінанс», посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржене судове рішення та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що 24 червня 2008 року між ВАТ Банк «РНС» та ОСОБА_6 було укладено кредитну угоду № 277, в подальшому на підставі цієї кредитної угоди було укладено договір про надання траншу №S031/0002735.277 від 24 червня 2008 року, відповідно до умов якого останній отримав від банку кредит у сумі 130 тис. дол. США, який зобов'язався повернути у повному обсязі до 25 червня 2028 року або достроково зі сплатою 16,80 % річних за користування кредитом.

24 червня 2008 року між банком та ОСОБА_6 було укладено іпотечний договір №277-М-1, за умовами якого в іпотеку банку було передано нежитлову будівлю - кондитерський цех, площею 552 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю іпотекодавця.

24 червня 2008 року приватним нотаріусом Полтавського районного нотаріального округу Москівцем В.А., на підставі ст. 73 Закону України «Про нотаріат» накладено заборону відчуження зазначеного іпотечного майна до припинення дії іпотечного договору.

03 червня 2010 року на підставі відповідного рішенням Печерського районного суду м. Києва було видано виконавчий лист № 2-1767 про стягнення кредитної заборгованості з ОСОБА_6 на користь ТОВ «Транс Фінанс», до якого перейшло право вимоги за спірними договорами від первісного кредитора.

Постановою державного виконавця відділу ДВС Полтавського МУЮ Макаренко М.В. від 10 березня 2011 року було відкрито виконавче провадження № 25016536 з примусового виконання указаного виконавчого листа.

На підставі договору відступлення права вимоги № 240412 від 24 квітня 2012 року право вимоги, зокрема, за спірними кредитним та іпотечним договорами перейшло до ТОВ «Вердикт Фінанс».

Постановою державного виконавця відділу ДВС Полтавського МУЮ Шерстюк М.О. від 06 червня 2013 року в рамках виконавчого провадження № 25016536 було замінено стягувача на ТОВ «Вердикт Фінанс».

Згідно з протоколом № 1713119 прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки - кондитерського цеху, площею 552 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та є власністю ОСОБА_6, указані торги не відбулись у зв'язку із відсутністю покупців. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку» указаний предмет іпотеки передано ТОВ «Вердикт Фінанс» шляхом заліку його ціни, що складала 55 400 грн, в рахунок забезпечення вимог останнього (а.с. 24).

Також судами установлено і сторонами не заперечувалось, що на примусовому виконанні у державних виконавців Октябрського відділу ДВС Полтавського МУЮ знаходяться виконавчі листи з виконання інших судових рішень, в ході яких державними виконавцями на підставі ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» приймалися постанови від 03 липня 2013 року, 25 липня 2013 року та 01 серпня 2013 року про арешт всього майна боржника ОСОБА_6 та оголошення заборони на його відчуження.

Зазначені заборони внесені в Єдиний реєстр заборони відчуження об'єктів нерухомого майна та на момент розгляду справи судами першої та апеляційної інстанції були чинними.

Задовольняючи позов про зняття арешту з належного боржнику нерухомого майна - кондитерського цеху, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду із позовом про звільнення заставного майна з-під арешту у разі звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, і згідно положень ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» арешт з такого майна може бути знятий за рішенням суду.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в позові, суд апеляційної інстанції, виходив з того, що після передачі спірного предмета іпотеки у власність ТОВ «Вердикт Фінанс» та перед зверненням до суду із даним позовом останнє не зверталось до державних виконавців з вимогою про зняття арешту з цього майна, тому звернення до суду із даним позовом безпідставне у зв'язку із відсутністю спору між сторонами.

Проте, з такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Статтею 124 Конституції України закріплено принципи здійснення правосуддя в Україні виключно судами, поширення юрисдикція судів на всі правовідносини, що виникають у державі, здійснення судочинства Конституційним Судом України та судами загальної юрисдикції, а також обов'язковості до виконання на всій території України судових рішень, ухвалених судами іменем України.

Положення ст. 124 Конституції України треба розглядати у системному зв'язку з іншими положеннями Основного Закону України, які передбачають захист судом прав і свобод людини і громадянина, а також прав юридичної особи, встановлюють юридичні гарантії їх реалізації, надаючи можливість кожному захищати права і свободи будь-якими не забороненими законом засобами (ч. 5 ст. 55 Конституції України).

Тобто кожна особа має право вільно обирати не заборонений законом засіб захисту прав і свобод, у тому числі судовий захист.

Із змісту ч. 2 ст. 124 Конституції України щодо поширення юрисдикції на всі правовідносини, що виникають у державі, випливає, що кожен із суб'єктів правовідносин може звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Суб'єктами таких правовідносин можуть бути громадяни, іноземці, особи без громадянства, юридичні особи та інші суб'єкти цих правовідносин. Зазначена норма, як і інші положення Конституції України, не містить застереження щодо допустимості судового захисту тільки після досудового врегулювання спору та неприпустимості здійснення правосуддя без його застосування.

Можливість використання суб'єктами правовідносин досудового врегулювання спорів може бути додатковим засобом правового захисту, який держава надає учасникам певних правовідносин, що не суперечить принципу здійснення правосуддя виключно судом. Виходячи з необхідності підвищення рівня правового захисту держава може стимулювати вирішення правових спорів у межах досудових процедур, однак їх використання є правом, а не обов'язком особи, яка потребує такого захисту.

Тому, відсутність факту звернення ТОВ «Вердикт Фінанс» до державних виконавців з вимогою про зняття арешту зі спірного майна не може бути підставою для обмеження права особи на звернення до суду із відповідним позовом для захисту свого права та інтересу, які особа вважає порушеними, а також указане не є підставою для відмови у позові в даній справі, що помилково залишено поза увагою судом апеляційної інстанції.

З висновком суду апеляційної інстанції про безпідставність позовних вимог ТОВ «Вердикт Фінанс» колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ також погодитись не може.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника врегульовано гл. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до ч. 1 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Згідно з положеннями ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання судового рішення, може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Однак, як встановлено судами, спірне майно - кондитерський цех, є заставним майном, оскільки перебуває в іпотеці згідно з договором іпотеки від 24 червня 2008 року.

Звернення стягнення на заставлене майно, врегульовано, зокрема ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження», відповідно до ч. 1 якої звернення стягнення на таке майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя. Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (ч. 8 ст. 54 цього Закону).

При цьому, згідно з ч. 3 ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Звертаючись до суду із даним позовом, ТОВ «Вердикт Фінанс» вказувало на те, що обтяження спірного майна, яке передано йому в рахунок погашення кредитної заборгованості було зареєстроване в нотаріальному порядку 24 червня 2008 року, тобто до прийняття державними виконавцями Октябрського відділу ДВС Полтавського МУЮ спірних постанов про накладення арешту на це майно та заборону його відчуження, які позбавляють ТОВ «Вердикт Фінанс» можливості зареєструвати за собою право власності на спірне майно. Крім того, сума вартості спірного майна, яка складає 55 400 грн не перевищує розмір заборгованості боржника перед ним, як заставодержателем, що також позбавляло державних виконавців можливості задовольнити вимоги стягувачів, які не є заставодержателями, за рахунок заставлене майно боржника.

При цьому, ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право заставодержателя звернутися до суду із позовом про звільнення заставного майна з-під арешту у разі звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями.

Частиною 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Також, в ч. 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» вказано, що арешт з майна чи коштів може бути знятий за рішенням суду в інших випадках незавершеного виконавчого провадження.

З огляду на зазначене, судом апеляційної інстанції, у порушення вимог ст.ст.212-214, 303, 316 ЦПК України, не враховані вказані вимоги норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, не встановлені та не перевірені обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, зокрема, не враховано, що в рамках виконавчих проваджень, які були відкриті після реєстрації іпотечного обтяження спірного майна, накладено арешти на заставне (іпотечне) майно, у зв'язку із чим, суд апеляційної інстанції належним чином не перевірив чи не порушують такі арешти права ТОВ«Вердикт Фінанс», тому відповідно до ст. 338 ЦПК України оскаржене судове рішення підлягає скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Фінанс» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 10 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик