Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі

суддів: Гончара В.П., Касьяна О.П., Попович О.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_3, мале підприємство «Турія», про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою шляхом її звільнення, за касаційною скаргою ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2015 року та на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з указаним позовом.

Зазначала, що згідно із рішенням Луцької міської ради № 2/47 від 26 липня 2002 року їй та ОСОБА_3 надано земельну ділянку по АДРЕСА_2 площею 0,0474 га на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку.

11 червня 2002 року міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва двоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2

Згідно із декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 17 квітня 2012 року № ВЛ 5 будівництво семиквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 закінчено 30 грудня 2008 року, строк введення об'єкта в експлуатацію - квітень 2012 року.

Позивач зазначала, що відповідач порушує її права як власника житлового будинку АДРЕСА_2 в цілому та квартири № 6, що розташована у ньому, оскільки самовільно без належним правових підстав зайняла приміщення квартири.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року, у позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на невідповідність висновків судів обставинам справи, неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення, ухвалити нове рішення.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що рішенням Луцької міської ради № 2/47 від 26 липня 2002 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надано земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0474 га на умовах оренди терміном на 25 років для будівництва та обслуговування житлового будинку.

06 вересня 2002 року між Луцькою міською радою та ОСОБА_3, ОСОБА_1 укладено договір оренди земельної ділянки, що була передана останнім в оренду строком на 25 років на підставі рішення Луцької міської ради № 2/47 від 26 липня 2002 року.

11 червня 2002 року міською інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 надано дозвіл на виконання будівельних робіт з будівництва двоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2

07 листопада 2002 року між малим підприємством «Турія» (далі - МП «Турія») та ОСОБА_2 укладено договір про дольову участь (інвестування) у будівництві житла, предметом якого є спільна діяльність у будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_1, МП «Турія» зобов'язалось побудувати з власних матеріалів та матеріалів, придбаних ОСОБА_2, житло - трикімнатну квартиру № 6, площею 78 м.кв у зазначеному будинку.

Судами встановлено та підтверджується довідкою, виданою МП «Турія», що ОСОБА_2, як замовник квартири АДРЕСА_1, повністю сплатила дольові внески на будівництво квартири згідно умов договору від 07 листопада 2002 року.

Рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради № 371 від 31 жовтня 2005 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надано дозвіл для проведення коригування проектної документації будівництва двоквартирного житлового будинку на шестиквартирний та завершення будівництва шестиквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2

Згідно із декларацією про готовність об'єкта до експлуатації від 17 квітня 2012 року № ВЛ 5 будівництво семиквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 закінчено 30 грудня 2008 року, строк введення об'єкта в експлуатацію - квітень 2012 року.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, правильно визначився із характером спірних правовідносин та нормою закону, яка підлягає застосуванню та дійшов обґрунтованого висновку про те, що на час ухваленнярішення позивач не надала належних та допустимих доказів того, що вона є власником новоствореного нерухомого майна - житлового будинку в цілому та квартири № 6 у цьому будинку, дозволи на виконання будівельних робіт, договір про оренду земельної ділянки без відмітки про його державну реєстрацію у встановленому законом порядку, декларація інспекції державного архітектурно-будівельного контролю про закінчення будівництва не породжує у позивача права власності на новостворене нерухоме майно, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 у відповідності до вимог ст. 391 ЦК України.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків суду не спростовують.

Враховуючи наведене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення касаційної скарги і залишення оскаржуваних рішень без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_1, відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31 липня 2015 року та на ухвалу апеляційного суду Волинської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.П. Гончар

О.П. Касьян

О.В. Попович