Ухвала

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про стягнення суми коштів за договором банківського вкладу та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 28 вересня 2012 року між нею та Публічним акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») було укладено договір банківського вкладу (депозит) № SAMDN6497, відповідно до якого на її ім'я у регіональному відділенні філії Кримського РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», яке знаходиться у м. Сімферополь, було відкрито рахунок НОМЕР_1, на який вона внесла грошові кошти у сумі 42 тис. доларів США строком на 12 місяців. Після закінчення строку дії договору вона звернулася до ПАТ КБ «ПриватБанк» із вимогою про повернення їй вказаної суми вкладу, але зазначена вимога банком не виконана. Відмовою банку повернути депозит їй було завдано моральної шкоди у зв'язку із чим вона понесла певні витрати. Просила стягнути з відповідача на свою користь 663 180 грн депозитного вкладу за вказаним договором із нарахованими згідно з умовами цього договору процентами та стягнути з відповідача на свою користь 10 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 15 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції у частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення суми коштів за договором банківського вкладу.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 у рахунок повернення коштів за договором від 28 вересня 2012 року № SAMDN6497 суму депозитного вкладу у розмірі 663 180 грн та нараховані проценти у сумі 86 032 грн 80 коп. за період із 28 вересня 2012 року до 28 вересня 2013 року.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції, залишити в силі рішення суду першої інстанції, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Таким чином, у судовому рішенні апеляційний суд зобов'язаний дати відповіді на всі доводи апеляційної скарги, оскільки інакше буде порушено вимоги ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду в такому його елементі, як мотивування судового рішення судом, який має право на дослідження нових доказів і переоцінку доказів.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або інший дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За приписами ст. 1058 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Стягуючи на користь позивача грошові кошти в якості повернення суми вкладу, апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що відповідач порушив взяті за договором банківського вкладу від 28 вересня 2012 року № SAMDN6497 зобов'язання щодо своєчасного повернення вкладу.

Разом із тим суд дійшов правильного висновку про доведеність позивачем відповідно до вимог ст. ст. 10, 58, 59, 60 ЦПК України факту укладення між сторонами у справі договору банківського вкладу (депозиту) належними і допустимими доказами, а саме: оригіналом квитанції від 28 вересня 2012 року про внесення позивачем на рахунок НОМЕР_1 грошової суми у розмірі 42 тис. доларів США; оригіналом договору банківського вкладу (депозиту) від 28 вересня 2012 року № SAMDN649.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. 212, 303, 304 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи, а саме: порушення апеляційним судом ст. ст. 303, 309 ЦПК України та неправильне застосування ст. 1059 ЦК України висновків суду не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, ухваленим із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України воно підлягає залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова