Справа № 462/985/16-ц
УХВАЛА

24 лютого 2016 року лютого 2016 року , Суддя Залізничного районного суду м. Львова Боровков Д.О., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 ( заінтересована особа: Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції) про звільнення майна з-під арешту,

встановив:

Заявник звернувся до суду зі заявою в порядку, передбаченому ст. 368 КПК України, в якій просить зобовязати Залізничний ВДВС ЛМУЮ винести постанову про звільнення з-під арешту належної йому на праві власності 1/5 частки квартири № 100 на вул. Виговського,89 в м. Львові. Сої вимоги мотивує тим, що вироком судової колегії в кримінальних справах Львівського обласного суду від 14 березня 2000 року він був визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст.168, ч. 1 ст.165, ст.42 КК України на два роки і шість місяців позбавлення волі у виправно-трудових колоніях посиленого режиму з конфіскацією половини майна, яке є моєю особистою власністю, з позбавленням права займати посади, повязані з наділенням службово-адміністративними повноваженнями по забезпеченню порядку керування та експлуатації автотранспортних засобів і забезпечення руху строком на пять років. 24 серпня 2000 року він був звільнений від відбуття покарання по амністії. У 1996 році ним та членами його сімї було приватизовано чотирьохкімнатну квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 75 кв.м., його частка в зазначеній квартирі складає 1/5. На даний час він звернувся для переоформлення належної йому частки в квартирі до нотаріуса і йому стало відомо, що на належну йому 1/5 частину квартири Залізничним ВДВС ЛМУЮ 26.08.2000 року накладено арешт. Постановою державного виконавця від 13 травня 2004 року виконавчий документ, виданий на виконання вироку суду, був повернутий до Львівського обласного суду і більше до виконання не предявлявся, строк повторного предявлення його закінчився в травні 2007 року. Таким чином з 2007 року його частка в квартирі АДРЕСА_2 безпідставно перебуває під арештом, що створює йому перешкоди у здійсненні права на вільне розпорядження нею на свій розсуд. Він звертався до державної виконавчої служби для прийняття рішення про зняття арешту з належної йому частки в квартирі, проте йому було розяснено право звернутися до суду.

Оглянувши матеріали заяви, прийшов до наступних висновків.

Як убачається з матеріалів заяви, ОСОБА_1 просить звільнити з під-арешту майно, який був накладений державним виконавцем з метою примусового виконання вироку судової колегії в кримінальних справах Львівського обласного суду від 14 березня 2000 року, яким заявник був визнаний винним та засуджений за ч. 3 ст.168, ч. 1 ст.165, ст.42 КК України на два роки і шість місяців позбавлення волі у виправно-трудових колоніях посиленого режим, в частині конфіскації половини майна, яке є його особистою власністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27.08.1976 року № 6 розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване.

У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція.

Заяви боржників про неправильність включення майна в опис розглядаються в порядку, передбаченому ст.409 КПК, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі або в порядку, передбаченому ст.373 ЦПК, якщо опис проводився судовим виконавцем.

Статтею 368 ЦПК України передбачено, що питання, повязанні зі зверненням судового рішення до виконання, вирішує місцевий суд, який розглянув справу. З аналізу зазначеної статті ЦПК України слідує, що вказаною нормою регулюються питання, повязанні лише зі зверненням судового рішення до виконання, яке постановлено відповідно до вимог ЦПК України, а не в порядку іншого судочинства.

За таких обставин, враховуючи вищевказані норми чинного законодавства, ОСОБА_1 повинен був звернутися до суду за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, тобто в порядку позовного провадження.

Враховуючи наведене, вважаю, що у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 слід відмовити, оскільки дана категорія справ підлягає розгляду в прядку позовного провадження, і тому заявнику розяснюються, що йому слід звернутися до суду з позовною заявою про звільнення майна з-під арешту та виключення з акту опису, а не зі заявою в порядку ст. 368 або ст. 383 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України,

ухвалив:

У відкритті провадження за заявою ОСОБА_1 ( заінтересована особа: Залізничний відділ державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції) про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в 5- денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали.