Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом політичної партії Всеукраїнське об'єднання «Свобода» до народного тижневика «Субота» в особі засновника ОСОБА_3, газети «Експрес» в особі засновника товариства з обмеженою відповідальністю «Експрес Мультимедіа Груп», третя особа - ОСОБА_5, про захист ділової репутації, за касаційною скаргою політичної партії Всеукраїнське об'єднання «Свобода» на рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2013 року політична партія Всеукраїнське об'єднання «Свобода» (далі - об'єднання «Свобода») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, в якому просиловизнати недостовірними, такими, що не відповідають дійсності, порушують права і свободи, ганьблять ділову репутацію політичної партії, відомості, опубліковані у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» та поширені відносно позивача ІНФОРМАЦІЯ_2 газетою «Експрес» у НОМЕР_1 та ІНФОРМАЦІЯ_3 народним тижневиком «Субота» у НОМЕР_2, визнати наклепом дії відповідачів із виготовлення та поширення інформації відносно позивача у вказаній статті та поширеної вищевказаними виданнями, зобов'язати відповідачів спростувати відомості у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» та поширені відносно об'єднання «Свобода» газетою «Експрес» та народним тижневиком «Субота» у спосіб, найбільш близький до способу їх поширення, шляхом публікації офіційного вибачення перед позивачем керівника газети «Експрес», народного тижневика «Субота» про те, що ними поширена недостовірна та така, що не відповідає дійсності, порушує права, ганьбить ділову репутацію об'єднання «Свобода» інформація, не пізніше п'ятнадцяти днів з дня набрання рішенням законної сили.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у народному тижневику «Субота» за ІНФОРМАЦІЯ_3 надрукована стаття «ІНФОРМАЦІЯ_1» з підписом «відділ розслідувань газети «Експрес», у якій інформація у статті стосується об'єднання «Свобода», оскільки у її заголовку є посилання на голову об'єднання. Стаття побудована у формі «іронічних» звинувачень щодо професійної діяльності народного депутата ОСОБА_6, що підтверджують відповідні тези в абзацах 10, 13, 20, 23, 24, 27, 2 статті. У статті шляхом наклепу порушуються права та особисті інтереси лідера парті, зокрема бездоказовими фразами, викладеними у абзацах 13, 31, 72 статті. Газети бездоказово поширюють відомості про якісь, так би мовити, цитати - «на наш погляд, найбільш вірогідні...», джерела фінансування партії, про що вказано вабзацах 37, 38, 39, 40, 42, 52 статті.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2014 року позов об'єднання «Свобода» задоволено частково. Визнано недостовірною інформацію, поширену ІНФОРМАЦІЯ_4 народним тижневиком «Субота» в НОМЕР_2 та опубліковану у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» в наступних її абзацах: десятому тринадцятому, двадцятому, двадцять третьому, двадцять четвертому, двадцять сьомому, двадцять дев'ятому, тридцятому, тридцять першому, тридцять сьомому тридцять восьмому, тридцять дев'ятому, сороковому, сорок другому, п'ятдесят другому та сімдесят другому. Зобов'язано народний тижневик «Субота» спростувати відомості у статті «ІНФОРМАЦІЯ_1» та поширені народним тижневиком «Субота» в НОМЕР_2 від ІНФОРМАЦІЯ_3 шляхом зазначення, що не відповідають дійсності відомості в наступних абзацах опублікованої статті: десятому, тринадцятому, двадцятому, двадцять третьому, двадцять четвертому, двадцять сьомому, двадцять дев'ятому, тридцятому, тридцять першому, тридцять сьомому, тридцять восьмому, тридцять дев'ятому, сороковому, сорок другому, п'ятдесят другому та сімдесят другому. У задоволенні решти вимог відмовлено. Стягнуто із засновника народного тижневика «Субота» ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати в розмірі 114 грн 71 коп.

Рішенням апеляційного суду Житомирської області від 13 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі об'єднання «Свобода», посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення місцевого суду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судові рішення судів попередніх інстанцій зазначеним вимогам закону не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 народним тижневиком «Субота» в НОМЕР_2 опублікована стаття під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_1», у якій йдеться про членів партії ВО «Свобода», деякі, як зазначено в статті, особливості їх біографії та діяльності партії загалом.

Задовольняючи частково позовні вимоги об'єднання «Свобода», суд першої інстанції дійшов висновку про те, що наведена вище й поширена відповідачами інформація не відповідає дійсності, є недостовірною, порочить честь, гідність, ділову репутацію позивача як політичної партії.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове, апеляційний суд виходив із того, що позов подано до неналежної особи.

Проте погодитися з висновками судів не можна.

Як роз'яснено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова Пленуму), відповідачами у справі про захист гідності, честі чи ділової репутації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, також автор цієї інформації. Якщо позов пред'явлено про спростування інформації, опублікованої в засобах масової інформації, то належними відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації чи інша установа, що виконує її функції, оскільки згідно зі ст. 21 Закону України «Про пресу» редакція або інша установа, яка виконує її функції, здійснює підготовку та випуск у світ друкованого засобу масової інформації.

Суди, вирішуючи спір, не встановили, чи мають відповідачі статус юридичної особи, чи є вони структурним підрозділом юридичної особи, чи повинен нести відповідальність засновник засобу масової інформації за інформацію, опубліковану в ній.

Як роз'яснено у п. 15 Постанови Пленуму, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.

Крім того, згідно із роз'ясненнями, викладеними в абзацах 3-5 п. 19 Постанови Пленуму, відповідно до ст. 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст. 10 Конвенції.

Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй ч. 1 ст. 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (ст. 37 Закону України «Про пресу», ст. 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Якщо суб'єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов'язок відшкодувати моральну шкоду.

Таким чином, вирішуючи питання про визнання інформації недостовірною, суди повинні визначитися з характером такої інформації, та з'ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.

Суд першої інстанції, визнаючи неправдивою інформацію, зазначену, зокрема, в абзацах 27, 29, 23, 12, 13, 10, у яких йдеться про «ІНФОРМАЦІЯ_5», не визначився, чи ця інформація стосується саме позивача, чи ця інформація, як і інша, є фактичним твердженням чи оціночним судженням.

Нормами ст. 47 Закону України «Про інформацію», ст. ст. 33, 34 Закону України «Про інформаційні агентства», ст. ст. 37, 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» передбачені підстави для відповідальності та звільнення від неї засобів масової інформації та інформаційних агентств за поширення недостовірної інформації.

Відповідно до ст. 42 Закону України «Про друковані засоби масової інформації (пресу) в Україні» редакція, журналіст не несуть відповідальності за публікацію відомостей, які не відповідають дійсності, принижують честь і гідність громадян і організацій, порушують права і законні інтереси громадян або являють собою зловживання свободою діяльності друкованих засобів масової інформації і правами журналіста, якщо:

1) ці відомості одержано від інформаційних агентств або від засновника (співзасновників);

2) вони містяться у відповіді на інформаційний запит щодо доступу до офіційних документів і запит щодо надання письмової або усної інформації, наданої відповідно до вимог Закону України «Про інформацію»;

3) вони є дослівним відтворенням офіційних виступів посадових осіб державних органів, організацій і об'єднань громадян;

4) вони є дослівним відтворенням матеріалів, опублікованих іншим друкованим засобом масової інформації з посиланням на нього;

5) в них розголошується таємниця, яка спеціально охороняється законом, проте ці відомості не було отримано журналістом незаконним шляхом.

Проте суд на зазначене уваги не звернув, визнавши інформацію недостовірною, не з'ясував, чим саме вона порочить честь і гідність позивача, чи завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам та не надав оцінки кожному вислову із вищезгаданої публікації. Судом також не з'ясовано і джерело інформації, яка опублікована відповідачами, та чи є стаття в народному тижневику «Субота» дослівним відтворенням інформації, опублікованої у газеті «Експрес».

Як роз'яснив Верховний Суд України у п. 13 постанови Пленуму від 18 грудня 2009 року № 4 «Про судове рішення в цивільній справі», резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

Проте, резолютивна частина рішення суду першої інстанції зазначеним вище вимогам не відповідає. Крім того, у ній не зазначено, чи було порушено особисте немайнове право особи, яка саме інформація визнана недостовірною та порочить гідність, честь чи ділову репутацію позивача. У судовому рішенні також не зазначено строк, у межах якого відповідь чи спростування повинно бути оприлюднене (п. 24 Постанови Пленуму).

Зазначені порушення вимог закону залишилися і поза увагою апеляційного суду.

Частиною 3 ст. 335 ЦПК України встановлено, що суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Наведене свідчить, що як суд першої інстанції, так і апеляційний суд не встановили фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

За таких обставин судові рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції, у процесі якого суду слід урахувати наведене.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу політичної партії Всеукраїнське об'єднання «Свобода» задовольнити частково.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 12 вересня 2014 року та рішення апеляційного суду Житомирської області від 13 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П.Штелик