Провадження № 2/344/1805/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 р. м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Бородовського С.О.

за участі секретаря Прокопів С.Р.

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2, його представника ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ПАТ Приватбанк до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

в позові вказано, що 19/03/2007 р. сторони уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 21200 доларів США до 19/03/2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, шляхом сплати щомісяця заборгованості по кредиту, процентам, комісії, інших витратах. Відповідач належним чином не виконав свої зобов`язання за договором позики, а тому позивач на підставі умов договору нарахував йому 16514,56 доларів США заборгованості по кредиту, 1286 доларів США заборгованості з процентів, 84,80 доларів США заборгованості з комісії, 48,31 доларів США пені, які просив суд стягнути з відповідача.

В судовому засіданні представник позивача підтримав позов з підстав, що в ньому зазначені та надав суду пояснення про те, що відповідач отримав суму позики готівкою у відділенні банку та протягом періоду з моменту укладення договору сплачував грошові кошти на виконання зобов`язань за вказаним договором, звертався до позивача за реструктуризацією боргу, не заперечував в судовому засіданні підписання договору.

В судовому засіданні відповідач та його представник не подавали клопотань про застосування позовної давності ні, в усній, ні в письмовій формах, на запитання суду повідомили про те, що будь-яких клопотань про призначення експертизи у їх сторони немає. Відповідач надав суду пояснення про те, що після отримання позики від позивача він здійснював платежі на виконання договірних зобов`язань та має намір і надалі сплачувати платежі на виконання умов договору, але у бажаній ним сумі, а не у сумі, яка вказана в договорі. Також позивач надав пояснення про те, що раніше сплачував суму, визначену договором, але на даний час самостійно для себе вирішив, суму платежу, яку має намір сплачувати.

В судовому засіданні відповідач та його представник надавали суду взаємно суперечливі пояснення, які полягали в тому, що на думку представника відповідача позивач не довів отримання відповідачем позики, яку той не отримував. В свою чергу відповідач надав пояснення про те, що отримав позику, здійснював платежі щодо її повернення та маєв майбутньому намір здійснювати платежі на погашення позики, але в менших розмірах.

Судом встановлено наступні обставини.

19/03/2007 р. сторони уклали кредитний договір, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу 21200 доларів США до 19/03/2027 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти, шлях сплати щомісяця заборгованості по кредиту, процентам, комісії, інших витратах.

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість відповідача за спірним договором складає 16514,56 доларів США заборгованості по кредиту, 1286 доларів США заборгованості з процентів, 84,80 доларів США заборгованості з комісії, 48,31 доларів США пені.

Жодного обґрунтованого розрахунку на заперечення позову відповідач та його представник суду не надали.

В судовому засіданні відповідач та його представник надали пояснення про ненадання позивачем відповідачу інформації про сукупну вартість позики. Однак, відповідачем не доведено існування у позивача відповідного обов`язку на час укладення договору позики, а відповідно до ст. 626 ЦК України договір є домовленістю двох сторін і відповідач самостійно обрав для себе кредитора до якого він звернувся із проханням надати кредит, на умовах, які визначили сторони. При цьому ні відповідач, ні його представник не подали суду зустрічного позову щодо визнання спірного правочину недійсним. В свою чергу суд наділений компетенцією на вирішення спору виключно в межах підстав та предмету звернення, що міститься в позовній заяві, поданій у формі та в порядку, що визначені процесуальним законом в ст. ст. 118, 119 ЦПК України.

Кірм цього в п. 2.1. Правління Національного Банку України від 10.05.2007 № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту» передбачено надання споживачу інформації про орієнтовну сукупну вартість кредиту, а не абсолютну вартість такого кредиту.

При цьому договір позивача та відповідача було укладено 19/03/2007 р. В той час як зазначену постанову ухвалено 10.05.2007 р.

Так само в ст. 203 ЦК України ненадання відповідачу інформації про орієнтовну вартість позики не встановлено в якості підстави для нікчемності правочину

В свою чергу в ст. 204 ЦК України проголошено презумпцію правомірності правочину. Відповідач та його представник не спростували відповідну презумпцію.

Разом з цим в судовому засіданні відповідач надав суду пояснення про те, що він отримав позику, сплачував платежі на виконання умов договору та має намір надалі сплачувати платежі у бажаній ним сумі.

Відповідно до п. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до п. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Відповідно до п. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до п. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Отже відповідач зобов`язаний виконувати положення договору, який ним було укладено. В свою чергу неналежне виконання відповідачем умов договору є порушенням ним прав позивача.

В ст. 10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

В п. 3 ст. 27 ЦПК України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до п. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

В п. 2 ст. 13 ЦК України зазначено, що при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах (п. 3 ст. 13 ЦК України).

В п. 6 ст. 13 ЦК України у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами другою - п'ятою цієї статті, суд може зобов'язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом.

Таким чином відповідач зобов`язаний виконувати добровільно прийняті на себе зобов`язання, а за обставин неналежного виконання зобов`язань, зобов`язаний повернути позивачу позику, проценти та інші платежі щодо сплати яких зобов`язався перед позивачем.

Усі інші пояснення сторін, їх докази і арґументи не спростовують висновків суду, зазначених в цьому судовому рішенні, їх дослідження та оцінка судом не надало можливості встановити обставини, які б були підставою для ухвалення будь-якого іншого судового рішення.

Відповідно до зазначеного, суд, -

УХВАЛИВ:

позов задовольнити;

стягнути з ОСОБА_2 (ІПН) на користь ПАТ Приватбанк 394361,40 гривень заборгованості за кредитним договором, 5915,42 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Івано-Франківської області протягом 10 днів з моменту його проголошення. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Головуючий суддя С.О. Бородовський