АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/293/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6, що дії за довіреністю ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до Селянського (фермерського) господарства «Промінь», третя особа: реєстраційна служба Тальнівського районного управління юстиції Черкаської області про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року ОСОБА_7 предявила позов до СФГ «Промінь» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. В обґрунтування свої вимог вказувала, що вона являється власником земельної ділянки площею 2.68 га, розташованої в адміністративних межах Глибочівської сільської ради Тальнівського району. Позивач вказує, що в серпні 2013 року звернулася до керівництва СФГ «Промінь» з вимогою виплатити їй кошти за користування її земельною ділянкою, на що їй було запропоновано підписати чистий (незаповнений) бланк договору оренди землі, який був нею підписаний. Пізніше їй стало відомо, що 05 грудня 2014 року між нею та СФГ «Промінь» було укладено договір оренди земельної ділянки площею 2,68 га строком на 15 років. ОСОБА_7 вважає, що договір оренди землі укладений з порушенням чинного законодавства та не відповідає її волевиявленню і не відповідає її внутрішній волі. Тому з таких підстав ОСОБА_7 просила суд визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 301 від 05.12.2014 року укладений між нею та СФГ «Промінь» та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки, яка була проведена на підставі договору оренди № 301 від 05.12.2014 року.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_7 до СФГ «Промінь» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним залишено без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_6, що діє за довіреністю ОСОБА_7 просить рішення суду скасувати, як незаконне, необґрунтоване, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи та постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а по справі ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, судова колегія проходить до висновку про відхилення апеляційної скарги по наступних підстава:

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Частиною 1 ст. 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належним є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування ( ч. 1 ст. 58 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У ч. 3 ст. 203 ЦК України зазначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною ( сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про оренду землі» укладення договору оренди земельної ділянки із земель приватної власності здійснюється за згодою орендодавця та особи, яка згідно із законом вправі набувати право оренди на таку земельну ділянку.

Судом встановлено, що позивач на підставі державного акта на право приватної власності на землю є власником земельної ділянки площею 2.68 га, що розташована на території Глибочівської сільської ради Тальнівського району.

05 грудня 2014 року між позивачем та відповідачем був підписаний договір оренди землі, відповідно до якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку для сільськогосподарських потреб, яка знаходиться в адмінмежах Глибочівської сільської ради.

05 травня 2015 року позивач подала до Реєстраційної служби Тальнівського районного управління юстиції заяву, в якій просила не реєструвати вказаний договір оренди землі.

Відповідно до частини третьої статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Як вольова дія, правочин являє собою поєднання волі та волевиявлення. Воля сторін полягає в їхній згоді взяти на себе певні обовязки, вона повинна бути взаємною, двосторонньою і спрямованою на досягнення певної мети.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

На підставі статті 20 Закону України «Про оренду землі» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення правовідносин) укладений договір оренди землі підлягає державній реєстрації. Право оренди земельної ділянки виникає з дня державної реєстрації цього права відповідно до закону, що регулює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру, тобто реєстрацією є запис, фіксація фактів або явищ з метою обліку та надання їм статусу офіційно визнаних актів, внесення до списку або книги обліку.

Аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що при вирішенні судом спору про визнання договору недійсним з підстав відсутності у сторони волі на його укладення правове значення має наявність такої волі на момент досягнення сторонами договору згоди в належній формі з усіх істотних умов договору, а не на момент його державної реєстрації, вчинення правочину слід вважати момент, коли сторони свого часу досягли згоди з усіх істотних умов.

Одностороння незгода сторони з реєстрацією раніше підписаного нею договору не може визначатися обставиною для визнання його недійсним із підстав, передбачених частиною третьою статті 203 та частиною першою статті 215 ЦК України.

Така правова позиція викладена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2015 року по справі № 6- 118цс13.

Позивач не надав жодного доказу про відсутність у неї волі на укладення договору оренди землі.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Із позовної заяви вбачається, що позивач оспорює договір оренди землі на підставі відсутності волевиявлення на час укладення договору. Інші підстави для визнання договору недійсним в позовній заяві не вказувалась.

Під час розгляду справи позивачем не збільшувалися позовні вимоги.

Пояснення від представника позивача в порядку ст. 27 ЦПК України не є збільшення позовних вимог, право на яке передбачено ст. 31 ЦПК України.

Тому апеляційна скарга в частині, що виходить за межі вимог, заявлених в суді першої інстанції задоволенню не підлягає.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6, що дії за довіреністю ОСОБА_7 на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 25 листопада 2015 року відхилити, а рішення залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції.

Головуючий :

Судді :