Провадження № 22-ц/779/46/2016
Головуючий у 1 інстанції Польська М. В.
Суддя-доповідач Василишин Л.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Василишин Л.В.

суддів: Пнівчук О.В.,Беркій О.Ю.

секретаря Бойчука Л.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до ПрАТ «Автотранспортне підприємство-0928» (далі - ПрАТ «АТП-0928») про поновлення на роботі, стягнення заборгованості по заробітній платі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення суду подала апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.Представник апелянта вказала, що судом першої інстанції залишено поза увагою вимоги КЗпП України, згідно яких невиконання працівником без поважних причин обов'язків визнається систематичним тільки в тому випадку, якщо до нього раніше застосовувались заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Систематичним може бути визнано і повторне невиконання працівником без поважних обов'язків, але тільки при конкретних обставинах, з урахуванням характеру скоєного дисциплінарного проступку, попередньої роботи працівника.

Перше застосування до ОСОБА_2 дисциплінарного стягнення у вигляді догани мало місце 04.03.2015 року, про що було видано наказ №6-Д. За твердженням відповідача порушення позивачем трудової дисципліни вдруге відбулось 28.06.2015 року, про що було складено акт обстеження майна. Однак, такий акт не може бути підтвердженням порушення позивачем трудової дисципліни, що тягне за собою накладення відповідного дисциплінарного стягнення, а тільки засвідчує відсутність певного майна. Крім того, за порушення трудової дисципліни до працівника може застосовуватись лише один із заходів дисциплінарного стягнення: догана або звільнення. При цьому, за кожне порушення може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення. Якщо роботодавець вже застосовував до працівника таке дисциплінарне стягнення як догана, то він не може за цей же проступок його звільнити. Оскільки згідно наказу № 49-к від 03.07.2015 року звільнення позивача відбулось на підставі наказу № 6-Д від 04.03.2015 року про оголошення догани та акту обстеження майна від 28.06.2015 року, то має місце подвійне притягнення до дисциплінарної відповідальності за одне і те саме порушення у вигляді догани і звільнення.

В наказі № 49-к від 03.07.2015 року не вказано конкретного виду порушення трудової дисципліни, яке позивач вчинив після 04.03.2015 року.

З цих підстав представник апелянта просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді сторожа, стягнути заборгованість по заробітній платі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу а також моральну шкоду у розмірі 2000 грн.

У судовому засіданні апеляційного суду апелянт та його представник заявлені вимоги підтримали, просили скаргу задоволити.

Представник позивача апеляційну скаргу не визнала, просила відмовити в її задоволенні.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом директора ВАТ « АТП-0928» від 31.03.2008року за № 23-к ОСОБА_2 з 01.04.2008року з посади диспетчера переведено на посаду сторожа.

Наказом ПрАТ «АТП-0928» від 04.03.2015 року ОСОБА_2, оголошено догану за невиконання та халатне ставлення до своїх посадових обов'язків. Позбавлено премії (а.с.24).

Згідно акту обстеження від 28.06.2015 року комісією підприємства оглянуто автомобіль МАЗ 29-48 і встановлено, що на автомобілі немає двох акумуляторів, які були видані 02.02.2015 року водію ОСОБА_4 і встановлені на автомобіль МАЗ 29-48. Сторож ОСОБА_5 акт обстеження підписувати відмовився (а.с.28).

З доповідної записки водія ОСОБА_4 на ім'я директора ПрАТ «АТП-0928» від 28.06.2015 року вбачається, що 28.06.2015 року о 2 год.15 хв. виявлено, що у автомобілі МАЗ №29-48 відсутній акумулятор (а.с.31). 01.07.2015 року інженером Чорнієм П.І. було складено службову записку, в якій зазначив, що 27.06.2015 року сторож ОСОБА_2 заступив на зміну о 17 год. 40 хв. 28.06.2015 року о 02 год.40 хв. згідно графіку до роботи приступив водій ОСОБА_4, яким було виявлено відсутність акумуляторів. Машина, з якої було викрадено акумулятори знаходилась на стоянці підприємства навпроти КПП, де чергує сторож на відстані 15м. Зважаючи на масу викраденого акумулятора (більше 50 кг) та складність його зняття, одна людина фізично не могла його зняти. Дана крадіжка могла відбутись, коли сторож заступив на чергування - з 23 год. 30хв. до 02 год. 40 хв. до прибуття водія. Під час чергування ОСОБА_2 на підприємстві сталось дві крадіжки (а.с.32).

01.07.2015 року від ОСОБА_2 було відібрано пояснення з приводу крадіжки акумуляторів. ОСОБА_2 пояснив, що він приступив до роботи 27.06.2015 року о 18 год. За час його чергування ніяких надзвичайних подій не відбулося. О 12 год. приїжджала машина з контейнерами. Крадіжок не було також, а щодо відсутності акумуляторів автомобіля МАЗ 29-48, то такі були зняті вдень (а.с.33).

Наказом ПрАТ «АТП-0928» від 03.07.2015 року № 49-К ОСОБА_2 звільнено з роботи з посади сторожа за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором згідно з п.3 ст.40 КЗпП України. (а.с.4-6).

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що невиконання обов'язків позивачем, який працював сторожем та ніс відповідальність за збереження і охорону огородженої території підприємства носило систематичний характер, застосовувались заходи дисциплінарного впливу попередньо перед звільненням.

Проте такий висновок не можна вважати обґрунтованим та таким, що відповідає обставинам справи виходячи з наступного.

Відповідно до п.3 ст.40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення;

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.п.22,23 Постанови "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992, № 9, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Тому при звільненні працівника з підстав, передбачених цією нормою закону, роботодавець повинен навести конкретні факти допущеного ним невиконання обов'язків, зазначити, коли саме вони мали місце, які проступки вчинив працівник після застосування до нього стягнення та коли.

Як убачається з копії наказу від 03 липня 2015 р., позивача звільнено з роботи за систематичне невиконання без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором згідно зі ст.40 п.3 КЗпПУ.

У цьому випадку, відповідач при застосуванні такого крайнього заходу, як звільнення, обмежився лише загальним посиланням на систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків.

Підставою для видачі наказу вказано наказ про оголошення догани від 04.03.2015року та акт обстеження від 28.06.2015року.

Проте сам по собі акт обстеження підприємства від 28.06.2015 року не може слугувати підставою для застосування дисциплінарного стягнення, оскільки в ньому вказано про виявлення відсутності двох акумуляторів на автомобілях і не засвідчує обставин щодо встановлення вини ОСОБА_2 в їх відсутності.

Як пояснила в судовому засіданні апеляційного суду представник відповідача, посадова інструкція чи інший документ, який визначає перелік функцій та обов'язків сторожа на підприємстві відсутній.

З копії договору про повну матеріальну відповідальність від 21.11.2008року, яку представила сторона відповідача апеляційному суду не вбачається, які саме товаро-матеріальні цінності передані ОСОБА_2 та за що він несе відповідальність, зокрема і в частині , що стосується спірного випадку.

Надана суду копія Інструкції з охорони праці № 32 по ОП для сторожа території ПрАТ « АТП-0928», де викладені вимоги безпеки праці під час охорони всіх об'єктів, які розташовані на підприємстві, підписана ОСОБА_2 із застереженням, (на що роботодавець не звернув увагу), не містить переліку обов'язків сторожа. Згідно п.2.6.Правил внутрішнього трудового розпорядку (а.с.118), - коло обов'язків і роботу, які виконує кожен працівник за своїм фахом, кваліфікацією і посадою, визначається посадовими інструкціями.

В даному випадку, при виявленні факту зникнення двох акумуляторів на підприємстві, відповідач обмежився тільки документуванням такої відсутності. Проте докази, які б вказували на вину саме ОСОБА_2 в їх зникненні в силу функціональних обов'язків, в матеріалах справи відсутні. Наявні доповідні записки, записи в журналі про прийом - здачу зміни, самі по собі на таку обставину не вказують.

Згідно інвентаризаційного опису №1 товарно-матеріальних цінностей від 28.06.2015року (а.с.104) вирішено вартість акумуляторів сторнувати з витрат та віднести на рахунок недостачі та крадіжок. Проте до органів внутрішніх справ відповідач щодо факту крадіжки не звертався, що підтвердила в судовому засіданні представник відповідача.

Будь-який інший доказ, який би вказував, що на підприємстві сталася саме крадіжка та з вини позивача, в силу неналежного виконання ним службових обов'язків в матеріалах справи відсутній.

Таким чином, суд першої інстанції при вирішенні спору прийшов до помилкового висновку, що невиконання обов'язків позивачем носило систематичний характер. Факт невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку підприємством не доведено належним чином, відповідно, відповідач не довів наявність підстав для звільнення ОСОБА_2 згідно п.3 ст.40КЗпП.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення. Позивач був звільнений з посади за ініціативою адміністрації за п.З ст.40 КЗпП України без законних підстав, у зв`язку з чим повинен бути поновлений на роботі.

У відповідності до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Тому з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу на день постановлення рішення в сумі 14116,65грн.

З огляду на те, що заробіток за червень 2015 року позивачу не був виплачений через утримання із нього вартості акумуляторів, з відповідача слід стягнути 2375,25грн. нарахованого, проте не виплаченого заробітку за червень 2015 року згідно з розрахунковим листком.

Відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Проте позивач не навів доказів, які вказують на те, що порушення його законних прав призвели до моральних страждань, тому в задоволенні вимоги про стягнення моральної шкоди слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 307, 309, 313-314, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 02 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Поновити ОСОБА_2 на роботі на посаді сторожа Приватного Акціонерного товариства «Автотранспортне підприємство-0928».

Стягнути з ПрАТ «Автотранспортне підприємство-0928» на користь ОСОБА_2 невиплачену заробітну плату за червень 2015 року в сумі 2375,25 грн. та середній заробіток за час вимушеного прогулу з 03.07.2015 року по день ухвалення рішення в сумі 14116,65грн.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць в сумі 2314,2 грн. допустити до негайного виконання.

Стягнути з ПрАТ «Автотранспортне підприємство-0928» 487 грн. 20 грн. судового збору в дохід держави.

В решті позову відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуюча: Василишин Л.В.

Судді: Пнівчук О.В.

Беркій О.Ю.