У х в а л а

іменем україни

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути на свою користь з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») грошові кошти у розмірі 4 303 грн 62 коп. та 26 008,12 доларів США.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 11 вересня 2013 року між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців», за яким банк прийняв від нього грошові кошти у розмірі 25 тис. доларів США строком на 366 днів з процентною ставкою 8% річних. Станом на 16 травня 2014 року залишок на його рахунку становив 26 008,12 доларів США. Зазначав, що він звертався до відповідача 20 липня 2014 року про дострокове повернення суми вкладу, проте отримав пропозицію щодо реструктуризації вкладу. Вказував, що банком були заблоковані його рахунки: «Стандарт на 12 місяців» та «Голд для виплат», оскільки вони були відкриті у Севастопольській філії ПАТ КБ «ПриватБанк», а банк відмовляється повернути йому грошові кошти, які залишились на них.

Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 14 травня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року рішення суду першої інстанції змінено, скасовано в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 26 008 доларів США, та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 до ПАТ КБ «ПриватБанк» про захист прав споживачів та стягнення грошових коштів задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти за депозитним договором № SAMDN5181 від 11 вересня 2013 року в сумі 26 008,12 доларів США.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати, рішення суду першої інстанції залишити в силі.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 про стягнення з ПАТ КБ «ПриватБанк» на його користь 26 008 доларів США та задовольняючи позовні вимоги в цій частині, виходив із того, що позивач належними доказами підтвердив свої позовні вимоги щодо договору банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців», а тому банк зобов'язаний виплатити вкладнику депозит і проценти на вклад на умовах і в порядку, встановлених цим договором.

Проте повністю погодитись з висновком апеляційного суду не можна.

Судами установлено, що 11 вересня 2013 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців», за яким банк прийняв грошові кошти у розмірі 25 тис. доларів США строком на 366 днів з процентною ставкою 8% річних.

Станом на 16 травня 2014 року залишок на рахунку ОСОБА_1 становив 26 008,12 доларів США.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Згідно із частиною першою ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про банки і банківську діяльність" вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, - банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8. Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9. Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10. Інструкції).

Пункт 10.1. Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 29 січня 2014 року № 6-149цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57-60 ЦПК України. При цьому ч. 4 цієї статті на суд покладено обов'язок сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи.

Відповідно до ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяг з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

З матеріалів справи убачається, що предметом даного спору є договір банківського вкладу від 11 вересня 2013 року.

Позивач, на підтвердження своїх вимог, надав суду копію зазначеного договору та довідку про залишок на рахунку, належним чином не посвідчені. Будь - яких документів на підтвердження внесення ним коштів на депозитний рахунок у сумі 25 тис. доларів США позивач не надав.

Суд апеляційної інстанції, приймаючи зазначені довідки як належні докази, не надав їм належної оцінки.

Також не звернув уваги на те, що відповідачем було надано копію Витягу з протоколу № 18 засідання Правління Банку від 15 травня 2014 року про припинення діяльності відокремлених підрозділів Філії Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк».

Відповідно до ст. 214 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Суд апеляційної інстанції, ухвалюючи рішення, у порушення статей 213, 214, 303, 315 ЦПК України, на вищезазначене уваги не звернув, не в повній мірі визначився з характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, зокрема, не перевірив належним чином чи підтверджені відповідними доказами позовні вимоги позивача, не врахував, що позивач не скористався своїм правом, передбаченим ст. ст. 133, 137 ЦПК України щодо витребування доказів, а саме не надав суду оригінал договору від 11 вересня 2013року.

Також суд апеляційної інстанції не надав оцінки доводам ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо відсутності оригіналів договору та документів, що підтверджують внесення готівки позивачем в рахунок виконання договору банківського вкладу «Стандарт на 12 місяців», та дійшов передчасного висновку про часткове задоволення позову.

Апеляційний суд, у порушення вимог ч. 4 ст. 10 ЦПК України, яка зобов'язує суд сприяти всебічному й повному з'ясуванню обставин справи, не встановив фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи. Зазначені порушення вимог матеріального та процесуального права призвело до ухвалення судового рішення, яке не відповідає вимогам ст. ст. 212-214 ЦПК України щодо законності і обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 30 червня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик