Справа № 302/791/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

26 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі :

головуючого - Власова С.О.,

суддів - Дроботі В.В., Бисаги Т.Ю.,

при секретарі - Маринець Д.М.,

з участю: представників позивача ОСОБА_1 - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Міжгірського районного суду від 11 серпня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: Пилипецька сільська рада Міжгірського району про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_6, третя особа: Пилипецька сільська рада Міжгірського району про усунення перешкод у користуванні житловим будинком та земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди.

В мотивування позивних вимог ОСОБА_1 зазначив, що 26.12.1986 року за договором купівлі-продажу придбав у ОСОБА_7 житловий будинок за АДРЕСА_1 до якого було проведено водопостачання з спільного водозабору, який розміщений на території Пилипецької сільської ради.

У січні 2015 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 перекрили водопостачання, що веде до його будинку і з тих пір він не користується водою з водопроводу, що негативно вплинуло на нього та його сім'ю і створює додаткові труднощі та зусилля для відшукування та водозабезпечення сім'ї і господарства.

Посилаючись на зазначені обставини, просив зобов'язати відповідачів по відновленню водопостачання, не чинити йому перешкоди у користуванні водопроводом та стягнути з відповідачів солідарно 5000 грн. моральної шкоди, судові витрати в розмір 243,60 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 500 грн.

Рішенням Міжгірського районного суду від 11.08.2015 року позов задоволено частково.

Зобов'язано ОСОБА_4 відновити водопостачання (відкрити кран) на водогоні (водопроводі) загального користування, що веде до дворогосподарства АДРЕСА_1 і належного ОСОБА_1 на праві власності та не чинити ОСОБА_1 перешкод у будь-який спосіб в майбутньому у користуванні цим водопроводом (водогоном).

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 500 грн. витрат на правову допомогу та судовий збір в розмірі 243,60 грн.

Не погодившись із вказаним рішенням, представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу в якій зазначає, що рішення суду є незаконним та винесеним з порушенням норм матеріального і процесуального права. Вказує, що спірний резервуар з водою знаходиться на ділянці ОСОБА_4, яка є його приватною власністю. Крім того, ОСОБА_1 порушує умови використання води з резервуару, чим порушує права інших водокористувачів. Враховуючи вищенаведене, просив рішення скасувати і ухвалити нове, яким відмовити позивачу у задоволенні позову.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін, які з»явилися, перевіривши матеріали справи та надані в розпорядження апеляційного суду додаткові докази, які перевірено судом та долучено до матеріалів справи й обговоривши підстави апеляційної скарги та заперечення на неї, вважає за необхідне її відхилити виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 26.12.1986 року ОСОБА_1 придбав у АДРЕСА_1 у гр. ОСОБА_7, що стверджується договором купівлі-продажу. Право власності на цей будинок оформив у листопаді 2010 року, а право власності на земельну ділянку, що надана для ведення особистого підсобного господарства та обслуговування житлового будинку, оформив у травні 1997 році (а.с. 7,8,9-10).

На момент придбання вказаного будинку, до нього був проведений водопровід і водопостачання здійснювалося зі спільного водозабору (природного джерела).

Є доведеним, що позивач відкрито та безперешкодно користувався водопроводом та водою, що самостійно поступала по даному водопроводу до дворогосподарства біля 30-ти років.

Відповідач ОСОБА_4 із неприязних відносин зі своїм братом ОСОБА_1 особисто перекрив йому водопостачання, шляхом закрутки крана на водопроводі в січні 2015 року, внаслідок чого позивач не отримує воду у своєму господарстві.

Даний факт стверджується Актом комісії Пилипецької сільської ради Міжгірського району від 04.03.2015 року, а також визнано відповідачем у суді першої інстанції (а.с. 5).

Ухвалюючи рішення, місцевий суд, на підставі норм Водного кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позову/

Зокрема, відповідно до ч. 1 ст. 44 Водного кодексу України водокористувачі зобов'язані: 5) не допускати порушення прав, наданих іншим водокористувачам, а також заподіяння шкоди господарським об'єктам та об'єктам навколишнього природного середовища.

Як слідує з Акту земельної комісії Пилипецької сільської ради від 13.01.2016 року, спірний резервуар з водою знаходиться на межі земельних ділянок ОСОБА_4 та ОСОБА_8 та був збудований більше 30 років тому та на той час був розташований на території Пилипецької сільської ради.

У будуванні вказаного водозабору брали участь: ОСОБА_4, ОСОБА_8, (батько) ОСОБА_6, ОСОБА_9 та (дід) ОСОБА_10

ОСОБА_7, в якого позивач придбав домоволодіння АДРЕСА_1, особами які збудували водозабір в якому вода накопичується природним способом, було надано дозвіл на використання такого та водопостачання належного йому дворогосподарства.

Сторонами також не заперечується, що ОСОБА_1 користувався спірним водозабором до січня 2015 року і іншого джерела водопостачання свого дворогосподарства він не має. Вказаним джерелом водопостачання користуються і інші мешканці населеного пункту.

Належних та допустимих доказів того, що позивач не економно використовує воду, не дбає про її відтворення і поліпшення якості матеріали справи не містять.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що відповідач допустив порушення водного законодавства по відношенню до позивача, а тому, порушене право щодо водокористування та водопостачання підлягає захисту.

Щодо знаходження на даний час водного резервуару у відповідача ОСОБА_4 у зв'язку з приватизацією ним земельної ділянки разом з резервуаром, то ця обставина не є самостійною правовою підставою для позбавлення водопостачання дворогосподарства позивача з цих підстав.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції з достатньою повнотою з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дослідив надані сторонами докази, яким дав належну оцінку та постановив законне і обґрунтоване рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення, а тому підлягають відхиленню.

Керуючись ст. .307 ч. 1 п. 1, 308, 317, 319 ЦПК України судова колегія судової палати ,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 - відхилити.

Рішення Міжгірського районного суду від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий:

Судді :