Справа № 577/5788/15-ц
Провадження № 2/577/86/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Буток Т.А.

при секретарі Лошкарьовій Н.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Конотоп справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, треті особи: Конотопський міський відділ управління державної міграційної служби України в Сумській області, Дубов'язівська селищна рада Конотопського району про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та скасування реєстрації,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням: будинком № 53 по вул. Пархоменко в с. Сім'янівка Конотопського району Сумської області та скасувати його реєстрацію. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку № 53 по вул. Пархоменко в с. Сім'янівка Конотопського району Сумської області. Її син, ОСОБА_3, є військовослужбовцем та на даний час перебуває в зоні АТО. Син перебував у шлюбі, від якого має сина, її онука ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1. Онук з дня народження зареєстрований в її будинку, проживав в ньому, навчався в Сім'янівський школі. В 2011 році ОСОБА_2 одружився з ОСОБА_4 та став проживати разом з нею в с. Попівка Конотопського району Сумської області по вул. Польовій, 32. Вони кожного року садять город, держать домашню птицю, козу, свиней та іншу живність. Від спільного життя в них народилися діти: донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 та донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Таким чином відповідач на протязі 4 років в будинку № 53 по вул. Пархоменко в с. Сім'янівка Конотопського району Сумської області не проживає, особистих речей не має, отже втратив право користування вказаним житловим приміщенням. На даний час реєстрація відповідача у вказаному будинку створює їй перешкоди в користуванні та розпорядженні своєю власністю. Вирішити питання мирним шляхом з відповідачем не вдається, тому вона вимушена звернутися до суду.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Водночас пояснив, що дійсно у спірному будинку не проживає більше року, особистих речей не має.

Третя особа: Конотопський міський відділ управління державної міграційної служби України в Сумській області, в судове засідання не з'явилася, надали заяву, в якій просять розглядати справу без участі їх представника, заперечень не має ( а.с. 12).

Третя особа: Дубов'язівська селищна рада Конотопського району в судове засідання не з'явилася, надали заяву, в якій просять розглядати справу без участі їх представника ( а.с. 13).

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.1996 року спадкоємцем майна ОСОБА_5, який помер 29.07.1995 року, є його дружина ОСОБА_1; спадкове майно складається з : житлового будинку з надвірними будівлями, який знаходиться в с. Сім'янівка Конотопського району Сумської області по вул. Пархоменко № 53 на земельній ділянці Дубов'язівської селищної ради ( а.с. 6).

З копії технічного паспорту від 17.03.1988 року вбачається, що ОСОБА_1 записана власником будинку № 53 по вул. Пархоменко в с. Сім'янівка Конотопського району ( а.с. 7).

Відповідно до довідки виконкому Дубов'язівської селищної ради № 2201 від 10.12.2015 року ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, є постійною жителькою с. Сім'янівка Конотопського району, вул. Пархоменко, 53; її онук ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, за вищевказаною адресою зареєстрований, але не проживає з 2011 року по теперішній час ( а.с. 18).

Згідно повідомлення Конотопського МВ УДМС України в Сумській області ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_5 ( а.с. 17 зв.).

Свідок ОСОБА_6 пояснила, що вона сусідка позивача та проживає в ІНФОРМАЦІЯ_6. ОСОБА_1 зараз проживає одна, а внук ОСОБА_2 чотири роки не проживає з бабусею.

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що вона сусідка позивача, її онук ОСОБА_2 більше трьох років з нею не проживає.

Свідок ОСОБА_8 пояснила, що відповідач проживає в її будинку в с. Попівка Конотопського району, його дружина є її падчіркою. ОСОБА_2 чотири роки не проживає за місцем реєстрації.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що відповідач є чоловіком її племінниці та не проживає за місцем реєстрації більше трьох років.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що відповідач є її сином та за місцем реєстрації не проживає більше двох років, десь до трьох.

У суду немає підстав ставити під сумнів достовірність і правдивість фактів, про які повідомили свідки. Даних про їх заінтересованість в результаті розгляду справи відсутні, їх показання підтверджуються і доповнюються іншими зібраними по справі доказами.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач більше трьох років не проживає у ІНФОРМАЦІЯ_7, але не знімається з реєстрації за місцем проживання, проти чого не заперечує і сам відповідач ОСОБА_2

Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні, у матеріалах справи відсутні.

Таким чином, судом встановлений факт не проживання відповідача в спірному приміщенні більше року без поважних причин.

Оскільки вказаний будинок відноситься до приватного житлового фонду, то спірні правовідносини регулюються главою 6 ЖК України та главами 28, 32 ЦК України.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Згідно ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що право позивача порушене і підлягає захисту. Вимоги позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, законні та обґрунтовані і знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню.

Разом з тим відповідно до Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні від 11.12.2003 року зняття з реєстрації місця проживання особи належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб.

Зокрема, згідно зі ст. 7 цього Закону зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється вищевказаними органами на підставі:

- заяви особи або її законного представника;

-судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення померлою;

- свідоцтва про смерть;

- паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

- інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

- підстав на право користування житловим приміщенням.

Це означає, що належним способом захисту цивільних прав у такому разі, тобто для зняття особи з реєстрації місця проживання, є пред'явлення позову про позбавлення права власності або визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що має бути самостійною підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання відповідними уповноваженими органами.

Така правова позиція підтверджується висновками Верховного Суду України, викладеними в постанові від 16 січня 2012 року у справі № 6-57цс11. Зокрема, у тексті постанови зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпоряджання своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом із тим одну з таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньої; 4) про оголошення фізичної особи померлою.

Таким чином, усунення перешкоди у реалізації права власності шляхом зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування тієї особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України).

Отже, дійшовши висновку про визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком, суд вважає, що в задоволенні позовної вимоги про зняття його з реєстраційного обліку місця проживання слід відмовити, оскільки це є неналежним способом захисту цивільного права, так як вирішення вказаного питання про зняття з реєстраційного обліку належить до компетенції органів реєстрації місця проживання та місця перебування осіб і підставою для цього є відповідне рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Крім того, Конотопський міський відділ управління державної міграційної служби України в Сумській області, як уповноважений орган реєстрації місця проживання та місця перебування осіб, залучено у даній справі в якості третьої особи, а не відповідачем, у зв'язку з чим відсутні підстави для покладання на цей орган певних обовязків.

Керуючись ст. 391, 405 ЦК України, Законjv України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, ст. 10, 60, 209, 212, 214, 215, 218, 224-256 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8, уродженця ІНФОРМАЦІЯ_9, таким, що втратив право користування будинком № 53 по вул. Пархоменко в с. Сім'янівка Конотопського району Сумської області.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Сумської області шляхом подання апеляційної скарги до Конотопського міськрайонного суду протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя Буток Т. А.