Справа № 456/2483/11 Головуючий у 1 інстанції: Сас С.С.
Провадження № 22-ц/783/140/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області у складі:

головуючого судді Гірник Т.А.

суддів Бакуса В.Я., Левика Я.А.

секретар Симець В.І.

з участю позивачки ОСОБА_2

представника позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 - ОСОБА_5

відповідача ОСОБА_6 та його представника ОСОБА_7

представника третьої особи ОСОБА_8 ОСОБА_7 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2 до ОСОБА_6 з участю третіх осіб: ОСОБА_10, ОСОБА_8 про витребування майна від добросовісного набувача,-

в с т а н о в и л а:

27 вересня 2011 року ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9 і ОСОБА_2 звернулися з позовом про витребування у спільну часткову власність по ? частці з володіння ОСОБА_6 квартири №23 у будинку №3 на вулиці Озерній у місті Моршині Стрийського району Львівської області, набутої відповідачем за договором дарування від 7 травня 2009 року, укладеним з ОСОБА_8 В обґрунтування позовних вимог посилаються на те, що дана квартира належала їм на праві спільної часткової власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 21 травня 1997 року. 26 березня 2004 року між ОСОБА_2, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 укладений договір купівлі-продажу спірної квартири, який рішенням Стрийського міькрайонного суду від 24.03.2011 року за визнано недійсним, як фіктивний правочин, оскільки слугував гарантією повернення ОСОБА_2 ОСОБА_10 грошей в сумі 7 000 доларів США отриманих останнім за кредитним договором для ОСОБА_2, яка повністю сплатила банку «Фінанси та кредит» цю позику. ОСОБА_10 поза їхньою волею відчужив спірну квартиру ОСОБА_8, а останній віддарував відповідачу ОСОБА_6 за договором 07.05.2009 року. Тому просять витребувати спірну квартиру в останнього на їх користь. В зв»язку з заявленням відповідача про застосування строку позовної давності, заявою 27.02.2014 року просять поновити строк звернення до суду та позов задовольнити.

Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2014 року відмовлено у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності та за безпідставністю вимог.

Рішення оскаржили позивачі. Вважають його незаконним та несправедливим, ухваленим на підставі неповно зясованих обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справ, ухваленням з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В апеляційній скарзі вказують на те, що строк на звернення до суду не вважають пропущеним. З позовом про витребування майна від особи, яка набула це майно за безвідплатним договором у особи звернулись на підставі ст. 388 ЦК України, оскільки їх права у цьому випадку не можуть бути захищені шляхом визнання недійсними договорів та застосування реституції, що підтверджено рішенням апеляційного суду Львівської області від 21.12.2011 року. Рішенням суду, яке набрало чинності, визнано недійсним договір від 26.03.2004 року купівлі-продажу спірної квартири, укладений між ними та ОСОБА_10 та встановлено обставини щодо фіктивності даного правочину. У спірній квартирі їх сімя проживає з 1993 року і по даний час. ОСОБА_2 не отримувала коштів за спірну квартиру від ОСОБА_8, ОСОБА_6Д і ОСОБА_10

За наведених обставин просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення їх позову в повному обємі.

При розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2І та представник ОСОБА_4та ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримали.

Відповідач ОСОБА_6 та його представник ОСОБА_7, як і представник третьої особи ОСОБА_8 підтримали письмові заперечення на апеляційну скаргу та вважають, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Вважає, що в процесі розгляду справи судом першої інстанції не допущено порушень норм матеріального та процесуального права. Судом вірно встановлено, що по перше, позивачами пропущено без поважних причин строк звернення до суду з позовом, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 знала про оформлення продажу квартири ОСОБА_10 ОСОБА_8 в жовтні 2005 року, оскільки в той час була присутня в нотаріальній конторі разом з продавцем при укладенні договору купівлі-продажу, відповідно про всі обставини був обізнаний її чоловік ОСОБА_9 До ОСОБА_10 з приводу повернення квартири у власність позивачів після погашення боргу перед банком з 11.09.2005 року не зверталась. По досягненні повноліття в 2005 році ОСОБА_3 та в 2011 році ОСОБА_4 у встановлений строк не звертались з вимогами до відповідача з приводу спірного житла, забезпечені таким по місцю реєстрації у власному будинку ОСОБА_2 У випадку порушення їх прав діями їх матері ОСОБА_2 повинні саме до неї заявляти вимоги про захист порушених прав. Просять рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Інші учасники в судове засідання не з»явились, належно повідомлені про розгляд справи, про що до справи долучені відповідні розписки, причини своєї неявки суду не повідомили, а тому з врахуванням вимог ч.2 ст. 305 ЦПК України колегія суддів вважає можливим продовжувати розгляд справи у відсутності учасників, які не з»явились.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників процесу, перевіривши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за таких мотивів.

Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобов"язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У відповідності до вимог ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає.

Матеріалами справи встановлено, що згідно Свідоцтва про право власності на квартиру у АДРЕСА_1 від 21 травня 1997 року, зазначена квартира приватизована на умовах спільної часткової власності у рівних долях на ОСОБА_2, ОСОБА_9 та неповнолітніх на той час ОСОБА_3 і ОСОБА_4 /а.с. 11 том. 1/

26 березня 2004 року ОСОБА_9 і ОСОБА_2, які діяли від свого імені та від імені неповнолітніх на той час ОСОБА_3 і ОСОБА_4, уклали нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_2 з ОСОБА_10 Продаж квартири вчинено за 19 700 грн. /а.с. 14 том. 1/

11 жовтня 2005 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири /а.с. 13 том.1/. Вказаний договір посвідчений нотаріально. Цього ж дня між ОСОБА_10 і ОСОБА_8 укладено додатковий договір про проживання у спірній квартирі ОСОБА_9 до 1 квітня 2009 року - до завершення будівництва приватного будинку у с.Довге Стрийського району. Згідно з матеріалами справи - при купівлі спірної квартири ОСОБА_8 його мати - ОСОБА_7 сплатила за квартиру 34 000 доларів США, що стверджується листом прокуратури від 25 червня 2010 року, та не заперечувалося ОСОБА_2 при розгляді справи в суді першої інстанції.

7 травня 2009 року ОСОБА_8 відповідно до нотаріально посвідченого договору подарував спірну квартиру ОСОБА_6Д./а.с. 10 том.1/. Останній провів державну реєстрацію права власності на спірну квартиру та сплатив податки у звязку із отриманням майна за цим договором. З цього вбачається, що обдарований прийняв дарунок, як передбачено ст. 722 ЦК України.

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 зверталися з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання недійсними вказаних вище договорів. За наслідками розгляду цього спору Стрийським міськрайонним судом Львівської області ухвалено рішення від 24 березня 2011 року, яким визнано недійсним, як фіктивний договір купівлі-продажу спірної квартири, укладений 26 березня 2004 року між ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10, посвідчений приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу ОСОБА_11 Визнано недійсним договір купівлі-продажу вказаної квартири, укладений 11 жовтня 2005 року між ОСОБА_10 та ОСОБА_8, посвідчений Стрийською держнотконторою. Визнано недійсним договір дарування спірної квартири, укладений 7 травня 2009 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6, посвідчений Стрийською держнотконторою.

Рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2011 року рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2011 року в частині визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири № 23 в будинку № 3 на вулиці Озерній у місті Моршині Стрийського району Львівської області, укладеного 11 жовтня 2005 року між ОСОБА_10 і ОСОБА_8, та визнання недійсним договору дарування цієї квартири, укладеного 7 травня 2009 року між ОСОБА_8 і ОСОБА_6,- скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову в позові. В частині визнання недійсним договору купівлі-продажу спірної квартири, укладеного 26 березня 2004 року між ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10 з підстав його фіктивності, рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Ще до перегляду рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.03.2011 року судом апеляційної інстанції, а саме 27 вересня 2011 року позивачі звернулися до суду з даним позовом про витребування майна у ОСОБА_6

На час постановлення рішення у даній справі рішенням Апеляційного суду Львівської області від 21 грудня 2011 року, ухваленим у справі за позовом ОСОБА_3 і ОСОБА_4 до ОСОБА_2 та ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_6 про визнання недійсними договорів, укладених щодо спірної квартири, встановлені обставини, які необхідно було врахувати при вирішенні даного спору, оскільки у відповідності до вимог ч.3 ст.61 ЦПК України - обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На зазначену норму процесуального права при постановленні оскаржуваного рішення суд першої інстанції уваги не звернув.

Зазначеним рішенням апеляційного суду Львівської області від 21.12. 2011 року залишено без змін рішення суду першої інстанції від 24.03.2011 року в частині визнання недійним договору купівлі-продажу квартири ОСОБА_2 та О.В. ОСОБА_10 з підстав фіктивності такого правочину.

У відповідності до вимог ч.1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов»язані з його недійсністю. За змістом рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24.03.2011 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 21.12.2011 року укладений між ОСОБА_10 та ОСОБА_2 договір купівлі-продажу квартири від 26.03.2004 року був гарантією повернення взятого ОСОБА_10 кредиту в користь ОСОБА_2. Спірна квартира була предметом іпотечного договору, що був майновою гарантією повернення такого кредиту.

Мотиви заперечень відповідача та його представника проти апеляційної скарги в частині того, що Апеляційний суд при перегляді рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 24 березня 2011 року прийшов до висновку, що висновки суду в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу від 11 жовтня 2005 року та дарування від 7 травня 2009 року не відповідають вимогам закону є необґрунтованими, а тому вимоги даного позову безпідставні, не спростовують мотивів апеляційної скарги позивачів про незаконність оскаржуваного рішення.

Договір купівлі-продажу від 11 жовтня 2005 року укладений в письмовій формі і посвідчений нотаріально згідно вимог ст. 745 ЦК України. Після укладення договору проведено його державну реєстрацію відповідно до ч.3 ст. 640 ЦК України. За умовами цього договору відчуженню підлягало нерухоме майно. До набувача перейшло право власності на спірну квартиру з моменту державної реєстрації договору (ч.4 ст. 334 ЦК України).

За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність (ст. 717 ЦК України). Договір дарування є двостороннім правочином, що заснований на взаємному узгодженні. Будь-які причини, мотиви дарувальника не мають значення. ОСОБА_8, як власник спірної квартири, відповідно до договору дарування від 7 травня 2009 року подарував, а ОСОБА_6 прийняв квартиру в дар. Договір вчинений в письмовій формі та посвідчений нотаріально відповідно до вимог ст. 719 ЦК України.

Чинність таких договорів не є перешкодою для заявлення позивачами віндикаційного позову.

Згідно з вимогами статті 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Пунктом 3 частини першої статті 388 ЦК України передбачено, що в разі придбання майна за відплатним договором у особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у випадку, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. На час укладення договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2005 року ОСОБА_10 був власником спірної квартири на підставі договору від 26 березня 2004 року, /визнаного недійсним зазначеним судовим рішенням з моменту його укладення/ зареєстрованого у Стрийському міжрайонному бюро технічної інвентаризації за № 722 в реєстрову книгу №3, а відповідач ОСОБА_8, як покупець, діяв добросовісно, відповідно до вимог закону. Матеріалами справи стверджується, що обдарований ОСОБА_6 прийняв дарунок у відповідності до ч.2 ст. 722 ЦК України, є добросовісним набувачем спірної квартири, у якого в даному випадку може бути витребувано майно колишніми власниками .

Рішення апеляційного суду Львівської області від 10.02.2015 року /а.с.166 том. 4/ за апеляційною скаргою позивачів на рішення суду першої інстанції від 25.07.2014 року ухвалою колегії судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 року скасоване із передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. /а.с. 163 том. 5/

У відповідності до вимог ч.4 ст. 338 ЦПК України - висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов»язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Незважаючи на добросісність набувачів за договорами купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2005 року ОСОБА_8 та договором дарування від 7 травня 2009 року відповідачем ОСОБА_6 майно підлягає витребуванню в останнюго, оскільки вибуло з володіння власників на підставі договору купівлі-продажу від 26 березня 2004 року, укладеного між ОСОБА_9, ОСОБА_2 та ОСОБА_10, який в подальшому було визнано недійсним рішенням суду, слід вважати таким, що вибуло з володіння власників поза їх волею і вони мають право витребувати його від добросовісного набувача за правилами ст. 388 ЦК України.

Щодо мотивів заперечення на апеляційну скаргу про сплив строку позовної давності на заявлення такої вимоги, то колегія суддів з такою не може погодитись з огляду на наступні обставини.

Вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння обумовлена порушенням прав колишнього власника / власників/ і свідчить про тривалість таких порушень прав власника на володіння майном, котре вибуло з його володіння поза його волею, тому підлягає захисту.

Наявні у матеріалах справи докази про реєстрацію прав як власника на спіну квартиру відповідачем ОСОБА_6 на підставі договору дарування від 07.05.2009 року свідчать про неможливість здійснення позивачами права власності у розумінні ч.1 ст. 317 ЦК України за якою власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а тому позивачі на підставі статті 387 ЦК України мають правові підстави для витребування свого майна у добросовісного набувача.

Отримання ОСОБА_2 коштів в певній сумі, що встановлено відповідним судовим рішення може бути підставою для заявлення до неї певних вимог особами, котрі у перелічених правовідносинах діяли добросовісно і не знали і не могли знати про набуття прав на майно без відповідної правової підстави.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги позивачів, скасування рішення суду першої інстанції з ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.3 ч.1.ст. 309, ст. 313, ч.2 ст.314, ст.316, 317,319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 25 липня 2014 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_9, ОСОБА_2 задовольнити.

Витребувати на їх користь у спільну часткову власність по ? частці кожному квартиру № 23 по буд. №3 по вул. Озерній у м. Моршині Стрийського району Львівської області у добросовісного набувача ОСОБА_6 набутої за договором дарування від 07.05. 2009 року посвідченого державним нотаріусом Стрийської державної нотаріальної контори ОСОБА_12 реєстровий № 1981, за яким ОСОБА_8 подарував, а ОСОБА_6 прийняв у дар АДРЕСА_3.

Стягнути з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_2 121 гр. 80 коп. за подачу апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя

Судді: