АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 756/279/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2258/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевчук А.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції:Семенюк Т.А.

24 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А

Суддів - Кравець В.А., Шиманського В.Й.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_4, треті особи: Оболонська районна у м. Києві державна адміністрація, Оболонське районне управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, ОСОБА_5, ОСОБА_6, яка діє в своїх інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 про виселення без надання іншого житлового приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року позов задоволено.

Виселено ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове відмову у задоволенні позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

ОСОБА_2 та її представник в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у лютому 2015 року позивач звернувся до суду із позовом до відповідача, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, про виселення з квартири АДРЕСА_1, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що він перебуває на службі в органах внутрішніх справ.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 грудня 2014 року №675 «Про включення квартир до числа службових та надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 працівникам Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в тому числі ОСОБА_3. та членам його сім'ї.

На підставі вказаного розпорядження Оболонська районна в м. Києві державна адміністрація 19 грудня 2014 року видала ОСОБА_3. ордер серії НОМЕР_1 на вселення з сім'єю в квартиру АДРЕСА_1.

20 грудня 2014 року ОСОБА_3 в Оболонському районному відділі ГУ ДМС України в м. Києві разом з сім'єю здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира АДРЕСА_1) та уклав договір найму житлової площі з балансоутримувачем будинку - КП «Житлосервіс «Приозерне».

Зазначив, що не зміг поселитися до вказаного помешкання з огляду на те, що квартира була безпідставно та самовільно зайнята ОСОБА_2 разом з дітьми ОСОБА_2. та ОСОБА_5

Оскільки відповідач добровільно не звільняє квартиру АДРЕСА_1, позивач просив суд виселити ОСОБА_2 з квартири АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до рішення Міськвиконкому від 13.12.1975 року кімната готельного типу АДРЕСА_1 рахувалася службовим житлом Мінського райвідділу внутрішніх справ м. Києва та на підставі рішення виконкому Мінської районної ради депутатів трудящих м. Києва №52 «Про надання службової житлової площі» від 23 лютого 1976 року використовувалась під гуртожиток для особового складу Мінського РВВС.

На підставі розпорядження Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації № 675 від 19 грудня 2014 року ОСОБА_3. видано ордер серії НОМЕР_1 на вселення з сім'єю в квартиру АДРЕСА_1.

Судом встановлено, що з 1992 року в ОВС на посаді оперуповноваженого групи карного розшуку 23 МВМ Мінського РУ ГУ МВС України в м. Києві проходив службу ОСОБА_5, який був зареєстрований разом з дружиною ОСОБА_2 в гуртожитку по АДРЕСА_1 без визначення квартири чи кімнати для проживання.

В 2001 році ОСОБА_5 був звільнений зі служби в органах внутрішніх справ та виселився з гуртожитку.

З копії паспорта громадянина України ОСОБА_2 вбачається, що вона дійсно 15 серпня 1996 року була зареєстрована по АДРЕСА_1, в гуртожитку без визначення квартири.

З довідки Форми № 3 без дати та номеру видачі, вбачається, що ОСОБА_2 разом з сином ОСОБА_5 та донькою ОСОБА_2. зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1.

Згідно журналів реєстрації вхідної кореспонденції Оболонського районного управління ГУ МВС України в м. Києві відповідач про видачу такої довідки не зверталася, відбиток печатки який використовується у службовій діяльності в Оболонському РУ з 2012 року не співпадає з відбитком печатки та підписом керівника на вказаній довідці.

Розпорядженням Оболонської районної в м. Києві державної адміністрації від 18 грудня 2014 року №675 «Про включення квартир до числа службових та надання житлової площі працівникам підприємств, організацій та установ м. Києва», затверджено спільне рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві про надання житлових приміщень в будинку АДРЕСА_1 працівникам Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві, в тому числі ОСОБА_3. та членам його сім'ї ОСОБА_6 - дружині, ОСОБА_7 - доньці.

З матеріалів справи вбачається, що 20.12.2014 року ОСОБА_3 в Оболонському районному відділі ГУ ДМС України в м. Києві разом з сім'єю здійснив реєстрацію за новим місцем проживання (квартира АДРЕСА_1) та уклав договір найму вказаної житлової площі з балансоутримувачем будинку - КП «Житлосервіс «Приозерне».

Згідно копій квитанцій ОСОБА_3 з січня 2015 року здійснює оплату комунальних послуг за квартиру АДРЕСА_1.

Судом також встановлено та підтверджується рапортом старшого дільничного інспектора Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві по обслуговуванню адміністративної дільниці №96, поясненнями сусідів та орендарів, що ОСОБА_2. самовільно займає квартиру АДРЕСА_1, здає вказане помешкання в оренду та не бажає його добровільно звільнити.

Порядок надання та користування жилою площею в гуртожитках визначено ст.ст. 128, 129, 130, Глави 4 ЖК України.

За положенням ст. 127 ЖК України та «Примірного положення про гуртожитки» затверджених Постановою Ради Міністрів Української PCP від 3 червня 1986 p. N 208 вбачається, що гуртожитки призначаються для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання і термін їх проживання у гуртожитку визначається саме тривалістю роботи або навчання.

Згідно ст. 132 ЖК України, працівники підприємств, установ, організацій, які поселилися в гуртожитку в зв'язку з роботою, може бути виселено без надання іншого житлового приміщення, крім іншого, в разі звільнення за власним бажанням без поважних причин.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЖК України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер на жиле приміщення виданий на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Виселення згідно ст. 109 ЖК України проводиться добровільно або в судовому порядку.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем порушуються права позивача на житло, у добровільному порядку ОСОБА_2 помешкання не звільняє.

Колегія суддів не може погодитись з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не прийнято до уваги, що ОСОБА_2 вселилась у спірну квартиру як дружина співпрацівника міліції, зареєстрована у спірному гуртожитку у передбаченому законом порядку, оскільки як встановлено судом, ОСОБА_5 був зареєстрований у гуртожитку по АДРЕСА_1 без визначення квартири, при цьому спеціального ордеру на вселення у квартиру АДРЕСА_1 та будь-якого рішення адміністрації та житлово-побутової комісії Оболонського районного управління ГУМУС України в м. Києві щодо поселення ОСОБА_5 в гуртожитку по АДРЕСА_1 разом з членами сім'ї не видавалося.

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_5 звільнився з органів внутрішніх справ у 2001 року, ОСОБА_2 у трудових відносинах з Оболонським районним управлінням ГУМВС України в м. Києві не перебувала і не перебуває.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що відповідачка самовільно зайняла квартиру АДРЕСА_1 та перебувала в ній без законних підстав.

Також колегія суддів не може погодитись і з доводами апеляційної скарги, що судом не враховано тривалість проживання ОСОБА_2 у спірному гуртожитку (з 1996 року), оскільки тривалість проживання особи у самовільно зайнятому жилому приміщенні не є підставою для визнання за такою особою права користування цим приміщенням.

Із матеріалів справи вбачається, що спірна квартира АДРЕСА_1 відповідачці не надавалась, зайняла вона її самовільно, без правовстановлюючих документів.

Враховуючи, що спірна квартира надана позивачу разом з родиною з додержанням вимог закону, а відповідачка перешкоджає йому у користуванні цією квартирою, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позову ОСОБА_3 про виселення ОСОБА_2 зі спірної квартири.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм чинного законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - представника ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді