АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/177/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 19,27 Суходольський О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоВініченка Б. Б.
суддівХрапка В. Д. , Новікова О. М.
при секретаріДемченко Н. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_8 на рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року у цивільній справі за первісним позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу за договором позики (розпискою) та зустрічним позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_9, третя особа без самостійних вимог: КП «ЧООБТІ», про визнання недійсним фіктивного правочину позики з моменту йог вчинення, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

В обгрунтування своїх позовних вимог вказував, що 13 травня 2015 року ОСОБА_6 взяла в борг у позивача ОСОБА_9 кошти в сумі 10 000 грн. для оформлення документів на спадщину, про що надала письмову розписку, засвідчену двома свідками. Строк повернення боргу у розписці не вказаний, однак сторони усно домовилися, що ОСОБА_6 поверне кошти за першою вимогою позивача.

15 травня 2015 року позивач звернувся до відповідачки з усною вимогою повернути заборгованість, на що остання повідомила, що не збирається повертати борг. Таким чином, у зв'язку з невиконанням відповідачкою своїх зобов'язань за договором позики позивач звернувся до суду та після збільшення позовних вимог просив суд стягнути з відповідачки заборгованість за договором позики у розмірі 10 000 грн., 1 610,96 грн. пені, 80,54 грн. 3 відсотків річних, 167, 74 грн. інфляційних витрат, 600 грн. витрат на правову допомогу та судові витрати.

18 серпня 2015 року ОСОБА_6 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому після уточнення позовних вимог просила у порядку ст. 234 ЦК України визнати договір позики від 13 травня 2015 року недійсним з моменту його вчинення, як такий, що вчинено без наміру створення правових наслідків, обгрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що вона звернулась до ОСОБА_9 з приводу надання їй юридичної допомоги з метою оформлення права власності на спадкове домоволодіння, що розташоване по АДРЕСА_1. ОСОБА_9 погодився надати таку допомогу, запросивши за свою роботу 10 000грн. Проте, оскільки ОСОБА_6 не мала грошей, ОСОБА_9 запропонував оформити фіктивний правочин позики на суму 10 000грн. з умовою, що вказану суму йому передасть ОСОБА_6 після продажу спадкового домоволодіння. Натомість, отримавши від ОСОБА_6 нотаріальну довіреність на право її представництва, став на шлях махінацій, а саме 24 лютого 2015 року оформив по довіреності технічний паспорт на спадкове домоволодіння позивачки, у якому вказав себе, як власника цього домоволодіння. Хоча розписку від 13 травня 2015 року ОСОБА_6 дійсно написала, однак грошей у сумі 10 000 грн. вона насправді ніколи не отримувала від ОСОБА_9

Рішенням Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року первісний позов ОСОБА_9 задоволено. У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_6 ОСОБА_10, посилаючись на незаконність рішення суду першої інстанції, просить його скасувати та ухвалити нове рішення, яким зустрічний позов ОСОБА_6 задовольнити, а у задоволенні первісного позову ОСОБА_9 відмовити повністю.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову та стягнення суми боргу, пені, інфляційних та трьох відсотків річних, суд першої інстанції виходив з того, що між сторонами виникли правовідносини позики, відповідачка свої зобов'язання щодо повернення суми позики не виконала та повинна нести відповідальність за порушення грошового зобов'язання.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, 13 травня 2015 року ОСОБА_6 склала розписку про те, що 13 травня 2015 року вона отримав від ОСОБА_9 10 000 грн. для оформлення документів на спадщину за адресою: АДРЕСА_1. (а.с. 28)

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти їх справжню правову природу, незалежно від найменування документа, незважаючи на найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Такий правовий висновик викладений ВСУ у постанові від 11 листопада 2015 року за результатами розгляду справи № 6-1967цс15 та постанові ВСУ від 13 травня 2015 року за результатами розгляду справи № 6-144цс15.

З розписки, складеної 13 травня 2015 року, вбачається, що 13 травня 2015 року ОСОБА_6 отримано від ОСОБА_9 10 000 грн. для оформлення документів на спадкове майно.

Отже, розписка про отримання грошових коштів не містить зобов'язання про їх повернення, а лише засвідчує отримання відповідачкою від ОСОБА_9 певної грошової суми, а тому не є доказом укладення сторонами договору позики.

Вказані обставини суд першої інстанції не врахував в зв'язку із чим дійшов до помилкового висновку про укладення між сторонами договору позики та покладення на відповідачку зобов'язань із повернення боргу та застосування наслідків неналежного виконання грошових зобов'язань, передбачених ст. 625 ЦК України.

Перевіряючи доводи зустрічного позову про визнання правочину недійсним (фіктивним), колегія суддів враховує слідуюче.

Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином.

Для визнання правочину фіктивним необхідно встановити наявність умислу всіх сторін правочину. У разі, якщо на виконання правочину було передано майно, такий правочин не може бути кваліфікований як фіктивний.

Отже, фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знаючи заздалегідь, що він не буде виконаним; вчиняючи фіктивний правочин, сторони мають інші цілі, ніж ті, що передбачені правочином. Фіктивним може бути визнаний будь-який правочин, якщо він не має на меті встановлення правових наслідків.

Ознака вчинення його лише для вигляду повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша - намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути фіктивним.

Позивач, який звертається до суду з позовом про визнання правочину фіктивним, повинен довести суду відсутність в учасників правочину наміру створити юридичні наслідки.

За матеріалами справи встановлено і це підтверджується розпискою від 13 травня 2015 року, ОСОБА_6 отримала від ОСОБА_9 10 000 грн. для оформлення документів на спадкове майно.

Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ч.ч. 2,3 ст. 58 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 59 ЦПК України).

Обгрунтовуючи підстави зустрічного позову, позивачем не спростований факт отримання ОСОБА_6 грошових коштів, про що остання склала розписку; такий документ свідчить про отримання від ОСОБА_9 коштів; зі змісту вказаного документу вбачається мета отримання відповідачкою коштів - для оформлення документів на спадкове майно, що свідчить про існування між сторонами договірних відносин із надання послуг.

Частиною першою ст. 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Колегією суддів встановлена відсутність між сторонами договірних зобов'язань позики, про фіктивність яких заявляє ОСОБА_6, проте правочин, який не було вчинено сторонами, не може бути визнаний судом нікчемним, в зв'язку із чим зустрічний позов ОСОБА_6 не підлягає задоволнню.

Оскільки судом ухвалено рішення на основі висновків, які не відповідають обставинам справи, рішення суду в частині задоволення первісного позову ОСОБА_9 підлягає до скасування на підставі п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України, із ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 ОСОБА_8 задовольнити частково.

Рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_9 скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення про залишення позовних вимог ОСОБА_9 до ОСОБА_6 про стягнення боргу без задоволення.

В решті рішення Черкаського районного суду Черкаської області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :