_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/520/597/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.01.2016 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря Баранової Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа ОСОБА_3 про визнання кредитного договору неукладеним, а договір поруки та іпотеки припиненим,

ВСТАНОВИВ:

12.10.2014 року позивач звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який народився 25 квітня 1984 року в Червоноград, Львівської області, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка народилась 07 квітня 1980 року в Червоноград, Львівської області на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року у сумі 29 363, 40 доларів США, а також витрати по сплаті судового збору.

Свої вимоги мотивував тим, що 01.02.2007 року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», який змінив свою назву на ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0054/74/69749, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 77 770 дол. США строком до 01.02.2027 року із сплатою 13, 5 % річних.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору був укладений Договір поруки № 014/0054/74/69749/1 від 01 лютого 2007 року, згідно якого ОСОБА_3 виступила поручителем ОСОБА_2 і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по його зобовязанням.

Але, на цей час Відповідачі не виконують свої обов'язки щодо погашення боргу та продовжують користуватися отриманими кредитними коштами, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом.

16.11.2015 року до канцелярії суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа ОСОБА_3 про визнання кредитного договору неукладеним, а договір поруки та іпотеки припиненим.

Як вбачається з позовних вимог, позивач просить суд визнати неукладеним кредитний договір від 01.02.2007 року № 014/0054/74/69749, підписаний між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль», припиненими договір іпотеки від 07.02.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль», що посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_4, зареєстрований в реєстрі під № 801, 1 та договір поруки № 014/0054/74/69749/1 від 01.02.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_1 Аваль».

В обгрунтування свого позову посилається на те, що ОСОБА_1 не виконав своїх зобовязань, щодо законної видачі Позичальнику кредитних коштів в іноземній валюті та не виконав предмету договору, тому вважає, що вказаний кредитний договір є неукладений, так як кредитних коштів він неотримував взагалі.

Ухвалою суду від 22.12.2015 року було прийнято до провадження суду зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа ОСОБА_3 про визнання кредитного договору неукладеним, а договір поруки та іпотеки припиненим та об`єднано її в одне провадження з первісним позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.74, 76, 77 ЦПК України.

У судове засідання представник позивача не зявився, про час та місце його проведення сповіщений належним чином, звернувся до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, про час дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, 11.01.2016 року від нього до канцелярії суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутність,у звязку з тим, що він не може зявитись до суду через виїзд за межі Одеської області.

Відповідач ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи сповіщалась належним чином, причини неявки суду не повідомила, заяв та клопотань про відкладання не заявляла.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги Банку підлягають задоволенню, а вимоги за зустрічним позовом є необґрунтованими та задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Правовідносини між сторонами врегульовані положеннями Цивільного Кодексу України щодо кредитного договору та поручительства.

В судовому засіданні встановлено, що 01.02.2007 року між ВАТ «ОСОБА_1 Аваль», який змінив свою назву на ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/0054/74/69749, згідно умов якого останній отримав кредит у сумі 77 770 дол. США строком до 01.02.2027 року із сплатою 13, 5 % річних

З метою зменшення фінансового навантаження на Позичальника в умовах кризових явищ в економіці України, між ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до кредитного договору від 06 березня 2009 року, відповідно до якої сторони домовились тимчасово на строк з 06 березня 2009 року по 05 березня 2010 року встановити процентну ставку за користування Кредитом у розмірі 10,5 % річних, Графік погашення кредиту тв. Інших платежів викладено у новій редакції.

Також між Банком та ОСОБА_5 було укладено додаткову угоду до Кредитного договору від 16 вересня 2013 року, відповідно до якої сторони домовились змінити відсоткову ставку за користування кредитом, яка складає 13,5 % річних, графік погашення кредиту викладено у новій редакції.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином у відповідності з умовами договору та вимогами ЦК України.

Відповідно до положень ст. 1054 ЦК України за Кредитним договором ОСОБА_1 зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки, за ч.2 цієї статті до відносин за кредитним договором застосовуються вимоги закону за позикою.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором.

Однак, відповідачем ОСОБА_2 не виконуються вищевказані умови, та станом на 22.09.2015 року заборгованість за Кредитним договором становить 29 363, 40 дол. США , з яких:

-24 354, 93 дол. США заборгованість за кредитом;

-5 008, 47 дол. США заборгованість за відсотками.

В забезпечення належного виконання ОСОБА_2 умов кредитного договору було укладено Договір поруки № 014/0054/69749/1 від 01 лютого 2007р., згідно якого ОСОБА_3 виступила поручителем ОСОБА_2 і взяла на себе зобовязання перед банком відповідати по його зобовязанням.

Згідно ч. 1 ст. 543 ЦК - в разі солідарного обов'язку Відповідачів (солідарних Відповідачів) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх Відповідачів разом, так і від будь-кого з них окремо. При цьому, згідно абз. 2 ч. 2 тієї ж статті ЦК - солідарні Відповідачі залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі.

Ст. 554 ЦК України передбачено, що в разі невиконання зобов'язання боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники. Поручитель відповідає в тому ж обсязі, як і боржник, зокрема відповідає за сплату основного боргу і процентів, за відшкодування збитків, за сплату неустойки, якщо інше не встановлено Договором поруки.

Частиною 1 ст. 638 ЦК визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду.

Кредитний Договір та Договори поруки оформлені згідно вимог цивільного законодавства, скріплені підписами працівника Банку та печатками з однієї сторони і підписами Відповідачів з іншої, що є безперечним підтвердженням досягнення згоди з усіх істотних умов договору та його укладення.

Відповідно до п. З ч. 1 ст. 611 ЦК України у випадку порушення зобов'язання наступають правові наслідки, установлені договором.

Згідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позику у тому обсязі та у строк, встановлений договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 623 ЦК України, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.

Як передбачено ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Всі умови договору з моменту його підписання стають однаково обов`язковими для виконання сторонами.

З вищенаведеного випливає, що позивач та відповідачі, підписавши кредитний договір встановили факт досягнення згоди між собою, щодо всіх істотних умов кредитного договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави Позика, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до ч.2 ст. 1046 ЦК України, договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому.

Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання.

Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Суд звертає увагу на те, що позивачем ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» було вжито усіх можливих та доступних заходів щодо кожного з відповідачів для досудового врегулювання проблеми, однак, це не призвело до повного погашення боргу.

Статтею 533 ЦК України передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконано у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає стягненню у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу , якщо інший порядок не встановлений договором або законом.

Згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18.12.2009 року, у зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. Також у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення..

Суд, вивчивши матеріали справи, доходить до висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову і стягнення з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 солідарно заборгованість за Кредитним договором №014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року у сумі 29 363, 40 доларів США.

Крім того, у відповідності зі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з відповідачів на користь позивача також необхідно стягнути сплачений при подані позовної заяви до суду судовий збір у розмірі 9 626, 12 гривень.

Що стосується зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 то вони задоволенню не підлягають, так як є необґрунтовані та недоведені.

Так позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2, звертаючись до суду даним позовом, посилається на те, що він нібито не отримував кредитні кошти, однак доказів цього суду надано не було та свої твердження жодними чином не підтвердив, так як будь-які документи з цього приводу в матеріалах справи відсутні, з клопотаннями про витребування будь-яких доказів, та призначення по справі судової почеркознавчої чи іншої експертизи позивач до суду не звертався, у звязку з чим, враховуючи диспозитивність процесу, зазначені докази судом не витребувались, і справа розглядається за наявними у ній документами.

При цьому суд зазначає, що в матеріалах справи наявна виписка по рахунку, згідно якої вбачається, що ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» 01.02.2007 року перерахував на рахунок №2213.0.5634 відкритий на імя ОСОБА_2 грошову суму у розмірі 77 770 дол. США, призначення платежа видача коштів по договору 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року.

Також суд бере до уваги особистий напис відповідача, що було зроблено останнім на кредитному договорі (а.с.17), яким він підтверджує, що умови та правові наслідки підписання договору йому зрозумілі та з ними він згоден.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.

Також посилання позивача на те, що реальної передачі коштів не було, і він грошей не отримував ґрунтуються лише на поясненнях самого позивача які в силу ст. 62-63 ЦПК України не є доказами.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Також слід зазначити, що такого способу захисту цивільних прав як визнання правочину неукладеним законодавством України не передбачено.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють визначені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України. Цей перелік не є вичерпним і суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом. Однак такий спосіб має бути встановлений законом або договором.

Отже, власник порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права.

Слід зазначити, що статтею 204 ЦК України проголошено презумпцію правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Оскільки недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, то згідно з ч. З ст. 215 ЦК України, такий правочин може бути визнаний недійсним (оспорюваний) правочин, але не таким, що є неукладеним.

Пунктом 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» , розяснено , що «вимога про визнання правочину (договору) неукладеним не відповідає можливим способам захисту цивільних прав та інтересів, передбачених законом. Суди мають відмовляти в позові з такою вимогою.

Заявляючи позовні вимоги про визнання припиненими договору іпотеки від 07.02.2007 року та договір поруки від 01.02.2007 року, позивач посилалається на ч. 2 ст. 548 ЦК України

Відповідно до вказаної норми закону, недійсне зобовязання не підлягає забезпеченню. Недійсність основного зобовязання ( вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Однак, Кредитний договір № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року укладений між сторонами не визнаний судом недійсним, належних та допустимих доказів тієї обставини, що кошти за договором фактично не передавались - позивач суду не надав, тому з підстав, заявлених позивачем, договір іпотеки від 07.02.2007 року та договір поруки від 01.02.2007 року не можуть бути визнаними припиненими.

При вирішенні спору суд враховує положення ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 213 ЦПК України встановлено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, ст.1 ЦПК України задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов'язковість рішень суду до виконання..

Судом встановлено про те, що позивач не надав суду письмових доказів в обґрунтування позовних вимог, не довів суду ті обставини, на які він посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, тому враховуючи викладене позовні вимоги за зустрічним позовом задоволенню не підлягають.

Виходячи з вищевикладеного та керуючись ст. ст, 2, 15, 526, 554,611, 612,1050, 1054 ЦК України,ст. ст. 3,11,118-120,151 ЦПК України суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який народився 25 квітня 1984 року в Червоноград, Львівської області, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка народилась 07 квітня 1980 року в Червоноград, Львівської області на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за Кредитним договором № 014/0054/74/69749 від 01.02.2007 року у сумі 29 363 (двадцять девять тисяч триста шістдесят три) доларів США, 40 центів.

Стягнути з ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_1, який народився 25 квітня 1984 року в Червоноград, Львівської області, ОСОБА_3, ідентифікаційний номер НОМЕР_2, яка народилась 07 квітня 1980 року в Червоноград, Львівської області на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» судовий збір у розмірі 9 626 (девять тисяч шістсот двадцять шість) гривень 12 копійок.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль», третя особа ОСОБА_3 про визнання кредитного договору неукладеним, а договір поруки та іпотеки припиненим відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Київський районний суд м. Одеси.

Суддя Куриленко О. М.