Номер провадження: 22-ц/785/3745/16
Головуючий у першій інстанції Максимович Г. В.
Доповідач Панасенков В. О.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого - Панасенкова В.О.

суддів: Парапана В.Ф.

Громіка Р.Д.,

при секретарі: Колмакові В.І.,

за участю: представника позивача, ОСББ «Наш дім», - Сметаняк О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 березня 2016 року за позовом Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за надані житлово-комунальні послуги,

в с т а н о в и л а:

27 квітня 2014 року Об'єднання співвласників багатоквартирного будинку «Наш дім» (далі - ОСББ «Наш Дім») звернулося до суду з вказаним позовом, який 09 лютого 2016 року остаточно уточнило, обґрунтовуючи вимоги тим, що відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 та одночасно є співвласником багатоквартирного будинку, у якому створено ОСББ «Наш Дім». Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг, у тому числі, з утримання будинку та прибудинкової території, які йому надає ОСББ «Наш Дім» згідно Статуту, затвердженого установчими зборами співвласників багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 (протокол 31 від 21 липня 2011 року) та зареєстрованого державним реєстратором виконкому Одеської міської ради 30 листопада 2011 року, та на підставі типового договору про участь у загально будинкових витратах по виконанню робіт з утримання будинку та прибудинкової території, який визнано укладеним на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2014 року та протоколів загальних зборів членів ОСББ, які надаються відповідачу вчасно та відповідної якості послуги. Крім того, ОСББ є виконавцем послуг з водопостачання і водовідведення, які надає КП «Іллічівськводоканал», з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, які надає КП «Іллічівськтеплоенерго», та з постачання електричної енергії, які надає ПАТ «ЕК «Одесаобленерго». Споживач не сплачує за надані послуги внаслідок чого утворилась заборгованість: за період з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2014 року з утримання будинку та прибудинкової території 2388,96 грн. на підставі тарифу - 2,70 грн. щомісяця за 1 кв.м. загальної площі квартири (63,2 кв.м. х 2,70 грн. х 14 міс), за водопостачання та водовідведення за 164 куб.м. 1404, 33 грн. (6,53 грн. за куб.м., з 01 липня 2014 року -15,304 куб.м.; 126 куб.м. х 6,53 грн. = 822,72 грн., 38 куб.м. х 15,304 грн. = 581,55 грн.), за теплозабезпечення за період з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2014 року 1849,13 грн. (за абонплату по опаленню 256,8 кв.м.; 54,8 кв.м. х 0,521 =28,55 грн. х 9 міс.; за підігрів гарячої води 472,68 грн.; за опалення згідно даних теплолічильника 1119,50 грн.), з постачання електроенергії з 17 вересня 2013 року по 21 січня 2014 року - 335,68 грн. (198 квт. х 0.2802 грн./квт.), а всього на загальну суму 5978,10 грн.

Посилаючись на ці обставини, та на ст. ст. 525, 526, 714 ЦК України, позивач ОСББ «Наш Дім» просив суд позов задовольнити та стягнути судові витрати (а.с. 2-3, 75).

Відповідач ОСОБА_4 в судове зсідання не з'явився, але з письмових заяв відповідача вбачається, що він проти позову заперечує з тих підстав, що він є учасником бойових дій, але з 10 квітня 2014 року ОСББ «Наш Дім» відмовляється застосовувати до нього пільги на оплату житлово-комунальних послуг з холодного водопостачання і водовідведення та з гарячого водопостачання і централізованого опалення, що надаються квартирі АДРЕСА_1. В провадженні Іллічівського міського суду Одеської області з 16 березня 2015 року знаходиться цивільна справа за його позовом до ОСББ «Наш Дім» та Управління соціальної політики Іллічівської міської ради про відновлення пільг учасника бойових дій. Крім того, він вважав, що ОСББ «Наш Дім» має право надавати лише послуги з утримання будинку та прибудинкової території (а.с. 20, 21, 22-23. 24-25).

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено. Суд стягнув з відповідача ОСОБА_4 на користь ОСББ «Наш Дім» заборгованість за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 жовтня 2013 року по 30 жовтня 2014 року в розмірі 5978,10 грн. та судові втрати в сумі 241,80 грн. (а.с. 94-96).

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_4 просить рішення суду першої інстанції скасувати й ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову, мотивуючи тим, що судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, а саме, суд розглянув справу 09 березня 2016 року за його відсутністю, не постановив ухвалу про відновлення провадження у справі, чим порушив його права, судом не враховано, що згідно наданих договорів, укладених ОСББ «Наш Дім» з підприємствами-виробниками послуг: з КП «Іллічівськводоканал», з КП «Іллічівськтеплоенерго», ОСББ є споживачем, а не виконавцем послуг, тому ці договори для нього не є обов'язковими, а договір на надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території не укладений, тому гроші за цю послугу стягнуті з нього незаконно (а.с. 102-104).

Відповідач ОСОБА_4 в судове засідання не з'являвся неодноразово - 19 травня 2016 року, 28 липня 2016 року, викликався в суд належними чином, про що свідчить рекомендовані поштові повідомлення про вручення «Судової повістки». 19 травня 2016 року відповідач ОСОБА_4 звернувся до апеляційного суду з заявою про відкладення розгляду справи на іншу дату, посилаючись на те, що він не був своєчасно сповіщений про розгляд справи.

За змістом ст. ст. 11, 27 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми процесуальними правами на власний розсуд. Особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Тому у відповідності до ч. 2 ст. 305 ЦПК України у даному випадку його неявка в суд не перешкоджає розглядові справи і не порушує право на доступ до суду апеляційної інстанції.

В запереченні проти апеляційної скарги позивач, ОСББ «Наш Дім», просить скаргу відхилити у зв'язку з безпідставністю її доводів.

Заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_4, пояснення на апеляцію представника позивача, ОСББ «Наш дім», - Сметаняк О.О., перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача задоволенню не підлягає, оскільки рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм процесуального та матеріального права.

Згідно ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

За змістом ст. ст. 20, 21 Закону України "Про житлово-комунальні-послуги" та п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків (далі - Правил) затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572 (в редакції постанови Кабінету Міністрів № 5 від 14 січня 2009 року, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний: укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору; оплачувати надані житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» балансоутримувач будинку, споруди, житлового комплексу або комплексу будинків і споруд - власник або юридична особа, яка за договором з власником утримує на балансі відповідне майно, а також веде бухгалтерську, статистичну та іншу передбачену законодавством звітність, здійснює розрахунки коштів, необхідних для своєчасного проведення капітального і поточного ремонтів та утримання, а також забезпечує управління цим майном і несе відповідальність за його експлуатацію згідно з законом.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений у п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов'язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачу ОСОБА_4 на праві власності належить квартира АДРЕСА_1 та одночасно він є співвласником багатоквартирного будинку, у якому створено ОСББ «Наш Дім».

Відповідач є споживачем житлово-комунальних послуг: з утримання будинку та прибудинкової території, які йому надає ОСББ «Наш Дім» згідно Статуту, затвердженого установчими зборами співвласників багатоповерхового будинку АДРЕСА_1 (протокол 31 від 21 липня 2011 року) та зареєстрованого державним реєстратором виконкому Одеської міської ради 30 листопада 2011 року, та на підставі типового договору про участь у загально будинкових витратах по виконанню робіт з утримання будинку та прибудинкової території, який визнано укладеним на підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2014 року та протоколів загальних зборів членів ОСББ, які надаються відповідачу вчасно та відповідної якості послуги (а.с. 40-42, 43, 44, 48,49, 50-51, 52-53).

Крім того, ОСББ є виконавцем послуг з водопостачання і водовідведення, які надає КП «Іллічівськводоканал», з постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря, які надає КП «Іллічівськтеплоенерго», та з постачання електричної енергії, які надає ВАТ «ЕК «Одесаобленерго» (а.с. 86-87, 88-91).

Споживач ОСОБА_4 не сплачує за надані послуги внаслідок чого утворилась заборгованість: за період з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2014 року з утримання будинку та прибудинкової території 2388,96 грн. на підставі тарифу - 2,70 грн. щомісяця за 1 кв.м. загальної площі квартири (63,2 кв.м. х 2,70 грн. х 14 міс), за водопостачання та водовідведення 164 куб.м. 1404, 33 грн. (6,53 грн. за куб.м., з 01 липня 2014 року - 15,304 куб.м.; 126 куб.м. х 6,53 грн. = 822,72 грн., 38 куб.м. х 15,304 грн. = 581,55 грн.), за теплозабезпечення за період з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2014 року 1849,13 грн. (за абонплату по опаленню 256,8 кв.м.; 54,8 кв.м. х 0,521 =28,55 грн. х 9 міс.; за поді грив гарячої води 472,68 грн.; за опалення за даними теплолічильника 1119,50 грн.), з постачання електроенергії з 17 вересня 2013 року по 21 січня 2014 року - 335,68 грн. (198 квт. х 0.2802 грн./квт.), а всього на загальну суму 5978,10 грн. (а.с. 9).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 25 березня 2014 року по цивільній справі №501/4408/13-ц за позовом ОСББ «Наш Дім» до ОСОБА_4 про визнання типового договору укладеним та стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, позов задоволено. Суд захистив право ОСББ «Наш Дім» шляхом визнання права договору про надання послуг з утримання будинку та прибудинкової території укладеним з ОСОБА_4 на умовах, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року №529 «Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будівників і споруд та прибудинкової території» та стягнув з ОСОБА_4 на користь ОСББ «Наш дім» заборгованість за отримані житлово-комунальні послуги у розмірі 7098,26 грн. за період з 01 червня 2012 року по 01 січня 2013 року (а.с. 6-7).

12 лютого 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області видав ОСББ «Наш дім» судовий наказ про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги з ОСОБА_4

19 березня 2015 року Іллічівський міський суд Одеської області скасував судовий наказ від 12 лютого 2015 року за заявою ОСОБА_4 (а.с. 8).

Добровільно сплатити заборгованість за надані житлово-комунальні послуги відповідач не бажає.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України, частина перша статті 3 ЦПК України).

Задовольняючи позов, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що споживачі зобов'язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними, відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі, відповідач ОСОБА_4 не сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги надані ОСББ «Наш дім» з 01 жовтня 2013 року, ним не надано належних доказів того, що означені у розрахунку заборгованості послуги не надавались або надавались неналежним чином, та не надано жодного доказу того, що тарифи на житлово-комунальні послуги, які зазначені у розрахунку заборгованості були скасовані або змінені. Тому права ОСББ «Наш дім» порушені відповідачем й підлягають захисту судом шляхом стягнення заборгованості за спожиті житлово-комунальні послуги за період з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2014 року в розмірі 5978,10 грн., з яких: 2388,96 грн. - за утримання будинку та прибудинкову територію, 1404,33 грн. - за водопостачання та водовідведення, 1849,13 грн. - за теплопостачання, 335,68 грн. - за електроенергію.

Твердження відповідача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки суд першої інстанції не врахував, що він не укладав із ОСББ жодних договорів про надання послуг та не є членом ОСББ, тому між сторонами відсутні будь-які правовідносини, пов'язані із житлово-комунальними послугами, позивач взагалі не має права надавати такі послуги так-як будинок не знаходиться в його управлінні, не можуть бути прийняті до уваги за таких підстав.

Згідно із ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ст. 19 вказаного Закону відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник. Виробник послуг може бути їх виконавцем. Особливими учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є балансоутримувач та управитель, які залежно від цивільно-правових угод можуть бути споживачем, виконавцем або виробником.

Згідно із п. 1 ч. 2 ст. 24 вказаного Закону балансоутримувач зобов'язаний укладати договір з власником (співвласниками) на утримання на балансі відповідного майна. Однак пунктами 1 та 5 частини 3 ст. 20 вказаного Закону також передбачено, що споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору, оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Пунктом 7 Правил визначено, що власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем відповідно до типового договору.

У пункті 5 ч. 1 ст. 20 вказаного Закону вказано, що споживач має права на зменшення розміру плати за надані послуги в разі їх ненадання або надання не в повному обсязі, зниження їх якості в порядку, визначеному договором або законодавством, а не на звільнення від сплати за них.

Таким чином суд першої інстанції правильно виходив з того, що відсутність договорів про надання житлово-комунальних послуг, які відповідач відмовляється укласти згідно із п.п. 1, 5 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про надання житлово-комунальних послуг» не є підставою для звільнення від сплати за спожиті житлово-комунальні послуги.

Аналогічний правовий висновок, висловлений Верховним Судом України у постанові від 10 жовтня 2012 року №6-110цс12, якій у відповідності до ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

У статті 4 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку», в редакції чинної на час виникнення спірних правовідносин - жовтень 2013 року, об'єднання створюється для забезпечення і захисту прав його членів та дотримання їхніх обов'язків, належного утримання та використання неподільного і загального майна, забезпечення своєчасного надходження коштів для сплати всіх платежів, передбачених законодавством та статутними документами.

Об'єднання створюється як організація для здійснення функцій, визначених законом. Порядок надходження і використання коштів об'єднання визначається цим Законом та іншими законами України.

В одному житловому комплексі може бути створене тільки одне об'єднання.

Основна діяльність об'єднання полягає у здійсненні функцій, що забезпечують реалізацію прав власників приміщень на володіння та користування спільним майном членів об'єднання, належне утримання будинку та прибудинкової території, сприяння членам об'єднання в отриманні житлово-комунальних та інших послуг належної якості за обґрунтованими цінами та виконання ними своїх зобов'язань, пов'язаних з діяльністю об'єднання.

Об'єднання може здійснювати господарську діяльність для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладення договорів з фізичними чи юридичними особами.

Об'єднання є юридичною особою, яка створюється відповідно до закону, має печатку із своїм найменуванням та інші необхідні реквізити, а також розрахункові рахунки в установах банку.

Об'єднання є неприбутковою організацією і не має на меті одержання прибутку для його розподілу між членами об'єднання.

Об'єднання відповідає за своїми зобов'язаннями коштами і майном об'єднання, від свого імені набуває майнові і немайнові права та обов'язки, виступає позивачем та відповідачем у суді.

Майно об'єднання утворюється з: майна, переданого йому членами об'єднання у власність; одержаних доходів; іншого майна, набутого на підставах, не заборонених законом.

Таким чином, дійсно ОСББ є неприбутковою організацією, але може здійснювати господарську діяльність для забезпечення власних потреб безпосередньо або шляхом укладення договорів з фізичними чи юридичними особами.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно виходив з того, що ОСББ «Наш дім»» є належним балансоутримувачем будинку АДРЕСА_1 й має права, передбачені ч. 1 ст. 24 Закону України «Про житлово-комунальні послуги».

Твердження відповідача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки суд першої інстанції не врахував, він є учасником бойових дій, але з 10 квітня 2014 року ОСББ «Наш Дім» відмовляється застосовувати до нього пільги на оплату житлово-комунальних послуг з холодного водопостачання і водовідведення та з гарячого водопостачання і централізованого опалення, що надаються квартирі АДРЕСА_1, не приймаються до уваги, за таких підстав.

Дійсно, відповідач ОСОБА_4 зареєстрований в Єдиному державному автоматизованому реєстрі осіб, які мають право на пільги як учасник бойових дій та працівник правоохоронних органів на пенсії і має право на пільги встановлені ст. 12 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» та ст. 22 Закону України «Про міліцію».

Однак у разі отримання права на пільги, споживач подає виконавцю послуг письмову заяву та документи, що його підтверджують. Оплата за послуги з урахування пільг нараховується з дати подання документів, що підтверджують право на пільгу.

У даному випадку згідно п. 4.6 Статуту ОСББ «Наш дім» до компетенції ОСББ належить надання житлово-комунальних послуг та інших послуг споживачам.

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 02 грудня 2015 року по цивільній справі №501/1197/15-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСББ «Наш дім» та Управління соціальної політики Іллічівської міської ради про відновлення пільг учасника бойових дій, у задоволенні позову відмовлено.

При цьому судом першої інстанції встановлено, що відповідач ОСОБА_5 звернувся до ОСББ «Наш дім» з заявою про відновлення пільг як учасника бойових дій та проведення перерахунку нарахування сплати за житлово-комунальні послуги лише 05 лютого 2015 року (а.с. 70-72).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Як роз'яснено у п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» оскільки обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ лише в тому разі, коли в них беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, чи їх правонаступники (ч. 3 ст. 61 ЦПК України), то в інших випадках - ці обставини встановлюються на загальних підставах.

Під судовим рішенням, зазначеним у ч. 3 ст. 61 ЦПК України, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.

Аналізуючи зазначені норми права, роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, з'ясовуючи вказані обставини та наявні у справі докази, у тому числі й зазначені судові рішення, колегія суддів вважає, що в судовому засіданні з достовірністю встановлено те, що судовим рішеннями встановлено, що відповідач ОСОБА_4 має право на оплату житлово-комунальних послуг у урахування пільг як учасника бойових дій з 05 лютого 2015 року, а розрахунок заборгованості за спожиті послуги складений ОСББ станом на 30 листопада 2014 року.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частинами 3, 4 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводить мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58, 59 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 64 ЦПК України письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного процесу позивач повинен був довести в судовому засіданні належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу позову, а відповідач ОСОБА_4 - як на заперечення проти позову, а саме, відсутність обов'язку про сплату житлово-комунальних послуг ОСББ «Наш Дім».

Однак відповідач ОСОБА_4 не надав ні суду першої інстанції, ні суду апеляційної інстанції належних та допустимих доказів у підтвердження заперечень проти позову.

Суд першої інстанції дослідив та дав оцінку розрахунку заборгованості за спожиті відповідачем житлово-комунальні послуги, складеному ОСББ за період з 01 жовтня 2013 року по 30 листопада 2014 року й правильно виходив, що вказаний розрахунок заборгованості відповідає діючим тарифам на послуги. При цьому відповідач в порушення ст. ст. 10, 60 ЦПК України не оспорив вказаний розрахунок та не надав свій розрахунок.

Документальні підтверджені і судові витрати ОСББ «Наш дім» в сумі 241,80 грн. (121,80 грн. + 120 грн.) - а.с. 10, 92, тому суд першої інстанції обґрунтовано присудив вказані витрати з відповідача.

Посилання відповідача ОСОБА_4 в апеляційній скарзі про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає вимогам закону, оскільки суд розглянув справу 09 березня 2016 року за його відсутністю, не постановив ухвалу про відновлення провадження у справі, чим порушив його права, не приймаються до уваги за таких підстав.

Дійсно в матеріалах справи відсутня ухвала суду першої інстанції про відновлення провадження у справі, постановлена у відповідності до ст. 204 ЦПК України.

Після усунення обставин, що викликали зупинення провадження у справі, суд першої інстанції призначив справу до судового розгляду на 09 березня 2016 року, про час і місце судового засідання відповідач ОСОБА_4 був сповіщений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення «Судової повістки» (а.с. 49), а також іншими документами (а.с. 85).

Однак відповідач ОСОБА_4 в судове засідання на 09 березня 2016 року не з'явився, просив розглянути заяву ОСББ про зміну вимог за його відсутністю, про що свідчить його заява в суд першої інстанції від 04 березня 2016 року (а.с. 80).

Згідно із ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення до неправильного вирішення справи.

У пункті 19 постанови №12 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» від 24 жовтня 2008 року зазначено, що за наявності підстав, передбачених статтею 309 ЦПК, апеляційний суд скасовує рішення суду першої інстанції та ухвалює нове рішення або змінює його й не має права передавати із цих підстав справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Зазначеними підставами є: неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважає встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Тому порушення норм процесуального права, зокрема, ст. 204 ЦПК України, у даному випадку не можуть служити підставою для скасування рішення суду першої інстанції й ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції всебічно та повно з'ясував обставини, що мають значення для правильного вирішення спору, дослідив в судовому засіданні усі докази, які є у справі, з урахуванням їх переконливості, належності і допустимості, дав їм правильну оцінку та з правильно виходив з того, що є законні підстави для задоволення позову.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК Украйни під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інших правових доводів апеляційні скарги не містять.

Таким чином, наведені в апеляційних скаргах доводи не спростовують висновків суду і не містять підстав для висновків про порушення або неправильне застосування судом норм права, які привели до неправильного вирішення справи.

Отже, законних підстав для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позову немає.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 1, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 09 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою.

Судді апеляційного суду Одеської області: В.О. Панасенков

В.Ф. Парапан

Р.Д. Громік