Справа 2-996/01
Провадження 4-с/165/3/16
НОВОВОЛИНСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року м. Нововолинськ

Нововолинський міський суд Волинської області в складі:

головуючого Ференс-Піжук О.Р.,

за участю секретаря Харук Ю.І.,

державного виконавця Микитюка М.М.,

заявника-боржника ОСОБА_1,

представника заявника ОСОБА_2,

стягувача ОСОБА_3,

представника стягувача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні залі суду в місті Нововолинську скаргу ОСОБА_1 на дії державних виконавців Відділу ДВС Іваничівського районного управління юстиції щодо визначення завищеного розміру заборгованості по аліментах та накладення арешту на майно, -

встановив :

ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на дії державних виконавців Відділу Державної виконавчої служби Іваничівського РУЮ. Зазначає, що за рішенням Нововолинського міського суду Волинської області з нього стягуються аліменти на користь ОСОБА_3 у розмірі ? частини його заробітку щомісячно на утримання сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 до досягнення ним повноліття.

В звязку з тим, що він, як боржник у провадженні, відбував покарання у місцях позбавлення волі і не мав можливості сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина, управлінням праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради, за зверненням стягувача ОСОБА_3, виплачувалась тимчасова державна допомога на дитину за період з вересня 2006 року по 01.03.2007 року 975,30 грн. та з серпня 2010 року 31 жовтня 2013 року 12740,70 грн., а всього виплачено 13716 грн., державної допомоги.

Повернувшись з місць позбавлення волі, боржник, на вимогу державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ, 01 жовтня 2013 року сплатив ОСОБА_3 13000 грн. заборгованості по аліментах, що підтверджується поштовою квитанцією про здійснення грошового переказу на вказану суму.

Крім цього, в грудні місяці 2013 року ОСОБА_1 повернув управлінню соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради 13716 грн. виплаченої ОСОБА_3 тимчасової державної допомоги на неповнолітню дитину.

При зверненні до державного виконавця з приводу сплати аліментів боржником і отримання за цей же період стягувачем тимчасової державної допомоги на дитину, ОСОБА_1 у ВДВС Іваничівського РУЮ розяснили, що сплачена ним ОСОБА_3 сума 13000 грн. буде врахована у наступні платежі по аліментах.

З огляду на викладене, він, як боржник по виконавчому провадженню після жовтня 2013 року не вважав за потрібне щомісячно вносити платежі, про виникнення заборгованості по аліментах, його ніхто не повідомляв, жодних письмових повідомлень про нарахування заборгованості по аліментах та визначення строку її сплати, на його адресу, не надходило.

В грудні 2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Іваничівського РУЮ було здійснено розрахунок заборгованості по аліментах і визначено розмір заборгованості станом на 01.12.2014 року в сумі 4274,40 грн. В заборгованість державним виконавцем враховано період з серпня 2010 року по 31 жовтня 2013 року, що становила 12740,70 грн. Стверджує, що за цей період ОСОБА_3 отримувала тимчасову державну допомогу на дитину, а також отримала від нього в рахунок погашення заборгованості 13000 грн. аліментів. В звязку з наведеним, вважає, що заборгованість за вказаний період нарахована йому державним виконавцем, безпідставно.

Крім цього оспорює законність накладення постановою державного виконавця від 01 грудня 2014 року, арешту на належне ОСОБА_6 майно, в тому числі транспортний засіб. Зазначає, що не був належним чином повідомлений про нарахування заборгованості по аліментах, постійно проживає з жовтня 2013 року по даний час за адресою місця реєстрації, не ухилявся починаючи з 01 грудня 2014 року і до повноліття сина, тобто до 23 грудня 2015 року, від сплати аліментів на його утримання в користь ОСОБА_3, яка безпідставно, з травня 2014 року по грудень 2015 року включно отримувала тимчасову допомогу у управлінні праці і соціального захисту населення, яка призначається на підставі довідки ВДВС про неотримання аліментів від платника протягом шести місяців поспіль. Що склала в загальному 7918,80 грн.

Вказує, що неодноразово звертався до ВДВС Іваничівського РУЮ з метою врегулювати питання повязаного з розрахунком заборгованості по аліментах, а також вирішення питання про зняття арешту накладеного на майно боржника, в тому числі транспортний засіб, однак змушений захищати порушені права в судовому порядку, відповідно до ст.383 ЦПК України, оскільки 12 грудня 2015 року отримав розрахунок заборгованості по аліментах від 09.12.2015 року, в якому державним виконавцем безпідставно визначена заборгованість в сумі 9056,10 грн. Просить визнати дії державних виконавців ВДВС Іваничівського РУЮ щодо здійсненого розрахунку заборгованості по аліментах та накладення арешту на належне ОСОБА_6, майно, неправомірними, та скасувати постанову державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ від 01 грудня 2014 року про арешт майна боржника.

Заявник ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 в судовому засіданні вимоги скарги підтримали з наведених у ній мотивів. 19 лютого 2016 року надали суду власний розрахунок заборгованості по аліментах на дитину в користь ОСОБА_3, вказавши, що виходячи з наведеного стягувачем ОСОБА_3 розрахунку заборгованості по аліментах з січня місяця 2009 року по грудень місяць 2015 року, (включно), який визначений нею в сумі 40398 грн., слід взяти до уваги, що він за цей період сплатив 17940 грн. аліментів, (13000 грн. сплачено 01.10.2013 року), крім того в грудні 2013 року сплатив управлінню праці і соціального захисту населення виконкому Нововолинської міської ради 13716 грн. за виплачену ОСОБА_3 тимчасову допомогу за аналогічний період, що і погасив перед стягувачем заборгованість по аліментах. Згідно довідки УПСЗН ОСОБА_3 починаючи з травня місяця 2014 року по 31 грудня 2015 року виплачувалась тимчасова державна допомога на дитину, в розмірі 7918,80 грн. Виходячи із розміру заборгованості, визначеної у письмових поясненнях стягувача на заперечення скарги, розглядуваної судом, зокрема 40398 грн. 13716 грн., - 17940 грн. 7918 грн. = 823,20 грн. Вважає, що його заборгованість по аліментах станом на 31.12.2015 року складає 823.20 грн., які він переказав стягувачу ОСОБА_3 22 лютого 2016 року, що підтвердив в судовому засіданні поштовою квитанцією на суму 824 грн.

З огляду на викладене, беручи до уваги що він немає заборгованості по аліментах перед ОСОБА_3, просить скасувати постанову про арешт його майна від 01 грудня 2014 року, яка порушує його майнові права.

Старший державний виконавець ВДВС Іваничівського РУЮ ОСОБА_7 в суді вимоги скарги заперечив, пояснивши, що йому для примусового виконання в кінці січня місяця 2016 року передано виконавче провадження по виконанню постанови суду від 27 серпня 2001 року про стягнення аліментів з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 на утримання сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2. Зазначає, що розрахунок заборгованості по аліментах, розмір яких за рішенням суду визначений у ? частці від заробітку боржника, здійснений виходячи із прожиткового мінімуму доходів громадян, оскільки ОСОБА_6 не працює. Станом на 31.12.2015 року розмір заборгованості по аліментах згідно виконавчого листа № 2-996 від 27.08.2001 року Нововолинським міським судом, становить 9379,85 грн. З огляду на викладене, підстав для скасування арешту, накладеного 01.12.2014 року, на майно боржника до повного погашення заборгованості, не вбачає.

Стягувач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечили скаргу ОСОБА_1, мотивуючи тим, що розрахунок його заборгованості по сплаті аліментів, згідно виконавчого листа № 2-996 від 27.08.2001 року, здійснений державним виконавцем є не завищеним, а навпаки істотно заниженим, оскільки при обчисленні заборгованості по аліментах, державний виконавець, в порушення вимог пункту 7.5.2.Інструкціїї про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року, яка діяла до 22.12.2015 року, розмір заборгованості з аліментів визначав не виходячи з середньої заробітної плати для даної місцевості (середньомісячна номінальна заробітна плата штатних працівників району), а з розміру прожиткового мінімуму доходів громадян., що є значно нижчим. У письмових запереченнях стягувач наводить власний розрахунок заборгованості, виходячи з довідки № 3/01 -11/76 від 28.09.2015 року, виданої відділом статистики в Іваничівському районі. Вказує, що загальна сума заборгованості ОСОБА_1 по аліментах на 01.01.2016 року становить 40.398,00 грн. Не заперечує, що за 2009 рік боржник сплатив їй всього 3600 грн. аліментів, протягом 2010 року 1340 грн., у 2013 році 13000 грн., а загальна сума сплачених аліментів становить 17940 , 00 грн. Отже, 40398,00 17940,00= 22458, 00 грн. заборгованість по аліментах станом на 01.01.2016 року. З врахуванням сплачених боржником 22 лютого 2016 року 824,00 грн., вважає що на 01.01.2016 року розмір заборгованості складає 21634,00 грн. Стягувач не заперечила, що отримувала тимчасову допомогу на дитину в сумі 13716 грн., які ОСОБА_1 сплатив управлінню соціального захисту населення, відшкодувавши таким чином державі шкоду. Вимогу боржника щодо зарахування вищевказаної суми в рахунок погашення боргу по аліментних зобовязаннях вважає безпідставною, мотивуючи тим, що ці кошти не є погашенням боргу по аліментах від боржника. Просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши пояснення сторін виконавчого провадження, доводи старшого державного виконавця Микитюка М.М. на заперечення скарги, дослідивши матеріали скарги, оглянувши в суді виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-996 від 27 серпня 2001 року, виданого Нововолинським міським судом Волинської області, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення скарги ОСОБА_1

Судом встановлено, що на виконанні у ВДВС Іваничівського РУЮ Волинської області перебуває виконавчий лист № 2-996 виданий Нововолинським міським судом Волинської області 27 серпня 2001 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_9 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_8 в розмірі ? частини його щомісячного заробітку, починаючи з 15 серпня 2001 року і до повноліття дитини. (а.с.7).

У звязку з тим, що боржник ОСОБА_1 не працював та не сплачував аліменти за період з 01.01.2009 року до повноліття сина, тобто до 23.12.2015 року, виникла заборгованість по аліментах, яка становить на 23.12.2015 року 9379, 85 грн. (а.с.55)

В судовому засіданні старший державний виконавець пояснив, що заборгованість розрахована виходячи з розміру прожиткового мінімуму доходів громадян. Також не заперечив, що стягувач за період з серпня 2010 року по жовтень місяць 2013 року отримувала тимчасову державну допомогу на дитину.

Судом встановлено, і що підтверджено довідкою Управління праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради від 19 лютого 2016 року (а.с.64-65), наданою заявником, що стягувач ОСОБА_3 отримувала тимчасову державну допомогу на дитину і за період з травня 2014 року по грудень 2015 року в сумі 7918,00 грн.

Обгрунтовуючи скаргу ОСОБА_1, як боржник стверджує, що державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментах безпідставно включено у нього періоди, коли ОСОБА_3 отримувала державну соціальну допомогу на дитину, а також не повідомлено його про нарахування заборгованості, строки її погашення і прийнято 01 грудня 2014 року рішення про арешт майна.

Відповідно до частини третьої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження», розмір аліментів визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення у порядку встановленому Сімейним Кодексом України, про що складає відповідний розрахунок та повідомляє про нього стягувачу і боржнику.

Згідно частини третьої статті 195 СК України, якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Величина середнього заробітку відповідного некваліфікованого працівника співвідноситься з певною місцевістю (містом, областю), інформацію про яку на вимогу суду має надати управління статистики.

Як встановлено в суді, боржник у період з 01.01.2009 року по грудень 2015 року не працював, в тому числі з серпня 2010 року по жовтень 2013 року відбував покарання у місцях позбавлення волі.

З огляду на вказані обставини, при визначенні розміру заборгованості по аліментах, державний виконавець зобовязаний був керуватися Інструкцією про проведення виконавчих дій, що затверджена наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року, яка діяла станом на 22.12.2015 року, і відповідно до п.7.5.2 цієї Інструкції виходити із середньої заробітної плати некваліфікованого працівника у даній місцевості.

Як зазначив в суді старший державний виконавець Микитюк М.М., він нарахував заборгованість по аліментних зобовязаннях ОСОБА_1 виходячи із прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що суперечить закону.

Стягувач в звязку з цим також не погоджується з таким розрахунком заборгованості, який визначений державним виконавцем, а тому спір, щодо розміру заборгованості підлягає розгляду судом за заявою заінтересованої особи у позовному провадженні.

Доводи боржника ОСОБА_1 щодо не включення державним виконавцем у розрахунок заборгованості по аліментах сплаченої ним управлінню праці і соціального захисту населення виконавчого комітету Нововолинської міської ради 13716 грн., суд до уваги взяти не може, оскільки правовідносини, які виникли між боржником та управлінням соціального захисту населення щодо повернення суми 13716 грн. наданої дитині ОСОБА_5 тимчасової соціальної допомоги за період з 01.08.2010 року по 31.10.2013 року є стягнення в порядку зворотної вимоги з платника аліментів виплаченої з Державного бюджету України суми тимчасової допомоги на дитину, що ґрунтується на цивільно-правових нормах та за своїм змістом є відносинами з відшкодування завданої державі шкоди.

Таким чином, вимога заявника щодо зарахування вищевказаної суми в рахунок погашення боргу по аліментних зобовязаннях перед ОСОБА_3, є безпідставною.

Відповідно до пп.14 п.4.5. Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України № 74/5 від 15.12.1999 року, яка діяла станом на 22.12.2015 року, виконавче провадження підлягає обовязковому зупиненню у випадку призначення державної допомоги відповідно до частини 5 статті 181 Сімейного Кодексу.

Старший державний виконавець Микитюк М.М. в суді не надав доказів щодо зупинення виконавчого провадження на період призначення ОСОБА_3 тимчасової державної допомоги на дитину. В оглянутому судом виконавчому провадженні, постанов про зупинення виконавчого провадження з вказаних підстав, немає.

У матеріалах виконавчого провадження відсутні також будь які дані щодо належного повідомлення боржника про виникнення у нього заборгованості по аліментах станом на 01 грудня 2014 року, тобто на момент прийняття державним виконавцем постанови про накладення арешту на майно ОСОБА_1, в тому числі транспортного засобу.

Суду державним виконавцем не надано доказів на підтвердження виконання ним всіх необхідних і можливих заходів до примусового стягнення аліментів за період нарахування заборгованості ОСОБА_1

Як зазначено у статті 52 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у першу чергу звертає стягнення на кошти боржника в гривнях, іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах і лише за відсутності у боржника коштів і цінностей на належне йому інше майно, за винятком того, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення. Відповідно до частини шостої статті 52 цього Закону, стягнення на майно боржника звертається у розмірі і обсязі необхідних для проведення виконавчих дій.

При вирішенні питання про арешт майна боржника, державний виконавець вказаних вимог Закону не дотримався, не перевірив наявність коштів у боржника на рахунках, не повідомив його про заборгованість по аліментах, а також не встановив строк погашення заборгованості, не вжив заходів до виклику боржника у ВДВС, чи його розшуку, що свідчить про передчасність і необґрунтованість прийнятого рішення про арешт майна і оголошення заборони на його відчуження.

При розгляді справ за скаргами сторін виконавчого провадження на рішення дії чи бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, суди повинні враховувати, що Законом «Про виконавче провадження» на державного виконавця статтею 11 цього Закону покладено обовязок вживати передбачені законодавством заходи примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Особи, які беруть участь у виконавчому провадженні, зобовязані сумлінно користуватися усіма наданими їм правами з метою забезпечення своєчасного і в повному обсязі вчинення виконавчих дій.

Виходячи із змісту статті 387 ЦПК України, беручи до уваги встановлені обставини, зокрема здійснення державним виконавцем розрахунку заборгованості по аліментах без дотримання вимог статті 195 СК України та Інструкції про проведення виконавчих дій, а також передчасне і необґрунтоване прийняття рішення про накладення арешту на майно боржника, суд вважає за необхідне, задовольнити скаргу ОСОБА_1 частково,визнавши дії державного виконавця щодо проведення розрахунку заборгованості по аліментах неправомірними та скасувати постанову про накладення арешту на майно боржника, як таку, що на думку суду, обмежує майнові права особи.

На підставі викладеного, відповідно до ст.124 Конституції України, ст.11, ст.25, ст.52, 74, Закону України «Про виконавче провадження», керуючись ст.ст. 210,213, 387, ЦПК України,- суд

ухвалив:

Скаргу задовольнити частково.

Визнати дії старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Іваничівського районного управління юстиції ОСОБА_7 щодо здійснення розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ОСОБА_1 за виконавчим листом № 2-996 виданого 27 серпня 2001 року Нововолинським міським судом за період з 01 січня 2009 року по 23 грудня 2015 року, неправомірними.

Зобовязати старшого державного виконавця ВДВС Іваничівського РУЮ ОСОБА_7 в десятиденний строк з дня набрання ухвалою законної сили, здійснити розрахунок заборгованості ОСОБА_1 по аліментах, згідно виконавчого листа № 2-996 від 21.08. 2001 року, відповідно до вимог законодавства.

Скасувати постанову державного виконавця ВДВС Іваничівсського РУЮ ОСОБА_10Ю, від 01 грудня 2014 року про арешт майна боржника ОСОБА_1 та оголошення заборони на його відчуження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Волинської області через Нововолинський міський суд шляхом подачі протягом пяти днів після її проголошення, апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у розгляді скарги, але не були присутні під час проголошення ухвали, можуть оскаржити її в цьому ж порядку протягом пяти днів з моменту отримання копії ухвали.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий підпис

Згідно з оригіналом

Суддя О.Р. Ференс-Піжук