Справа № 477/2536/15-ц
Провадження № 2/477/122/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року Жовтневий районний суд Миколаївської області у складі: головуючої судді Семенової Л.М.,

при секретарі Федоровській Л.А.,

за участю:

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

22 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики від 11.06.2014 року в сумі 1003 доларів США, що еквівалентно 22677 грн. 12 коп., суму процентів в розмірі 529,8 доларів США, що еквівалентно 11978, 41 грн., та три % річних 33,63 долари США, що еквівалентно 760 грн. 35 коп., а також у відшкодування моральної шкоди 25 000 грн.

В обґрунтування цих вимог вказував, що в червні 2014 року надав відповідачу у позику 3500 доларів США з умовою повернення всієї суми не пізніше 25.12.2014 року. Натомість відповідач повернув 24.12.2014 року лише 20 000 грн., що за їх домовленістю щодо курсу становило 1123 долари США.

В подальшому, 24.02.2015 року відповідач повернув 27 000 грн., що за їх сумісною домовленістю щодо розміру курсу 2850 грн. за 100 доларів, становило 947 доларів США, а 25.07.2015 року повернув 10 000 грн., що також за їх домовленістю з розрахунку 2340 грн. за 100 доларів, склало 427 доларів США. За такого сума боргу склала 1003 долари США.

Також просив про стягнення процентів відповідно до розміру облікової ставки НБУ у розмірі 529,8 доларів США та згідно положень ч.2 ст. 625 ЦК України про стягнення 3% річних у розмірі 33,63 долари США. Також просив про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 25000 грн., посилаючись на погрози фізичної розправи з боку відповідача через вимоги повернути борг, що викликало його переживання та стреси.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позовні вимоги підтримали в повному обсязі, пославшись на вище викладене.

Свідок ОСОБА_5 дружина позивача в судовому засіданні пояснила, що вона знає про обставини укладення між сторонами договору позики та термін повернення коштів. Вона була присутня при їх поверненні, але залишок боргу відповідач до цього часу не сплатив.

Відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги не визнав, пославшись на те, що при поверненні останньої суми в липні 2015 року вони з позивачем дійшли згоди, що вся сума боргу ним вже сплачена. Повернення сум відбувалось дійсно у гривнях, у термін та розмірі, про які вказав позивач. Суму позики він взяв у розмірі 3500 грн. та обіцяв їх повернути до 25.12.2014 року. Курс долара вони не обговорювали, та вважає, що вся сума позики ним вже повернута.

Представник відповідача ОСОБА_4 також позовні вимоги не визнав, з мотивів, на які послався позивач.

Вирішуючи спір по суті, суд виходить з наступного.

Однією з підстав виникнення зобов'язання є договір або інший правочин (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 3 ЦК України серед загальних засад цивільного законодавства є свобода договору, яка означає, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору, тощо (ст.ст.6, 627 ЦК України).

Статтею 626 ЦК України визначено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст.628 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13 , прийнятої за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ст.355 ЦПК України.

Судом встановлено, що 11 червня 2014 року між сторонами було укладено договір позики в належній формі, отже сторони дійшли згоди щодо усіх істотних умов договору.

За умовами Договору, на підтвердження укладення якого позивачем було надано оригінал розписки (а.с. 19), позичальник - ОСОБА_3 зобовязався повернути позивачу позику в сумі 3500 доларів США не пізніше 25 грудня 2014 року.

Як зазначив позивач та проти цього в судовому засіданні не заперечував і відповідач ОСОБА_3, у повернення боргу передав позивач 24 грудня 2014 року 20000 грн., 24 лютого 2015 року 27 000 грн. та 25 липня 2015 року 10000 грн.

При цьому, позивач вказав, що курс перерахунку цих сум у долари ними було узгоджено за сумісною домовленістю по коштам, переданим 24.12.2014 року ними досягнуто згоди про перерахунок за курсом 1780 грн. за 100 доларів США, 24.02.2015 року домовленість мала місце по 2850 грн. за 100 доларів США, та 25.07.2015 року 2340 грн. за 100 доларів США, у звязку з чим він визначив вищевказану заборгованість на час звернення до суду у сумі 1003 долари США.

Проте відповідач заперечував про досягнення із позивачем будь-якої домовленості щодо курсу долару по повернутих ним сум, та взагалі заперечував проти наявності будь-якого боргу.

Відповідно до ч. 2ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Враховуючи, що сторонами суду не надано доказів щодо курсу, за яким ними розраховано суму повернутого боргу у доларах, то суд вважає необхідним при визначенні сум заборгованості керуватися офіційними даними НБУ України щодо курсу долару США на ринку України.

Так, згідно даних НБУ України (а.с. 29-30), станом на 24.12.2014 року курс долару США до гривні становив 1577,0241 грн., за такого розмір повернутого боргу у доларах 24.12.2014 року становив 1268 доларів США (20 000 грн. : 15,77 дол. = 1268 дол. США).

Станом на 24.02.2015 року (а.с. 31-32) курс долару становив 2829,1218 доларів США, за такого переданими у цей день у розмірі 27000 грн. відповідачем повернуто борг у розмірі 954 долари США (27000 : 28,29=954).

Станом на 25.07.2015 року курс долару США становив 24.0000 грн., отже розмір повернутого відповідачем 25.07.2015 року боргу становить 416 доларів США (10 000 : 24=416).

За такого загальна сума боргу становить 862 долари США (3500 1268-954-416= 862).

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, що якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.

Згідно ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а за ст. 629 цього ж Кодексу договір є обов'язковим для виконання сторонами.

За положеннями ст. 598 Цивільного кодексу України, зобовязання припиняється на підставах, встановлених договором або законом.

За відсутності інших підстав, передбачених договором або законом, зобовязання припиняється його виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК).

Належним є виконання зобовязання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права.

В той же час, відповідач свої зобов'язання не виконав, борг не повернув, про що, виходячи з положень ст. 545 ЦК України, свідчить наявний у позивача оригінал зазначеної розписки, а тому в цій частини позовні вимоги підлягають задоволенню частково в сумі 862 долари США.

Щодо вимог позивача про стягнення процентів за користування позикою, то умовами вищевказаного договору, не передбачалось передання коштів під проценти, а тому вказані вимоги є безпідставними.

Щодо вимог позивача про стягнення 3 % річних, то частиною 2 ст.625 ЦК України передбачено право кредитора на отримання боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення грошового зобовязання, а також 3 % річних від простроченої суми. При цьому норми ч. ст. 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахуванням установленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення виконання грошового зобов'язання, яке визначене у гривні.

Враховуючи, що судом встановлено порушення відповідачем свого грошового зобовязання, то вимоги позивача щодо стягнення 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України обґрунтовані.

Визначаючи розмір вказаної грошової відповідальності відповідача судом враховано суми боргу, виходячи з офіційного курсу НБУ України, про що зазначено вище.

Так, станом на 25.12.2014 року борг відповідача становив 2232 долари США, тому 3% річних за період 26.12.2014 25.02.2015 року (62 дні) становить 11,16 доларів США;

-станом на 26.02.2015 року борг становив 1278 доларів США, тому 3% річних за період 26.02.2015 25.07.2015 року (120 днів) становить 12 доларів США;

-станом на 26.07.2015 року борг становив 862 долари США, тому 3% річних за період 26.07.2015 року по 20.10.2015 року (в межах заявлених вимог ст. 11 ЦПК) становили 6,3 долари США.

Загальна сума за період з 26.12.2014 року по 20.10.2015 року 3% річних становить 29,46 доларів США.

Щодо вимог позивача про стягнення моральної шкоди, то між сторонами мають місце договірні відносини, при цьому умовами договору (розписки) не передбачено стягнення моральної шкоди за порушення умов, а тому в цій частині позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню.

З урахуванням викладено з відповідача на користь ОСОБА_1 належить стягнути суму боргу у розмірі 862 долари США та 29,46 доларів США, а всього 891, 46 доларів США, та з урахуванням вимог ст. 192 ЦК України підлягає визначенню сума боргу у гривні, яка з врахуванням курсу долару США станом на 14.01.2016 року еквівалентна 21074,11 грн.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума процесуальних витрат - судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог 292, 32 грн.

Керуючись ст.ст.11, 209, 212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо стягнення суми боргу за договором позики задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики в загальному розмірі 891 долар 46 центів США, з яких: заборгованість за договором 862 долари США, 3% - 29,46 долари США, що еквівалентно 21 074 (двадцять одна тисяча сімдесят чотири) грн. 11 коп.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 щодо стягнення з ОСОБА_3 моральної шкоди відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати суму судового збору у розмірі 292 грн. 32 коп.

На рішення суду впродовж десяти днів з дня його проголошення може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Миколаївської області через Жовтневий районний суд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлено 14 січня 2016 року.

Суддя Л.М.Семенова