Справа № 344/4529/14-ц
Провадження № 22-ц/779/17/2016
Головуючий у 1 інстанції Бородовський С. О.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів Ковалюка Я.Ю., Максюти І.О.

секретаря Петріва Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Мистецького обєднання «Елегія», третя особа Івано-Франківська обласна рада про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки середньомісячної заробітної плати на день розрахунку, індексацію заробітної плати, компенсацію моральної шкоди, - за апеляційною скаргою ОСОБА_2 та Івано-Франківської обласної ради на рішення Івано-Франківського міського суду від 09 вересня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до мистецького об'єднання «Елегія» (далі МО «Елегія») з вимогами, які збільшила під час розгляду справи, про стягнення з відповідача заборгованості по заробітній платі середнього заробітку за час затримання середньомісячної заробітної плати по день фактичного розрахунку за період з 01.12.2006 року по час розрахунку, проведення індексації у межах прожиткового мінімуму та стягнення моральної шкоди в розмірі 30 000 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що 18.12.2001 року рішенням Івано-Франківської міської ради засноване МО «Елегія», з яким позивач перебувала у трудових відносинах на посаді артистки академічного хору. З 01.12.2006 року бюджетне фінансування мистецького обєднання припинилось, а 20.02.2007 року рішенням Івано-Франківської обласної ради МО «Елегія» ліквідоване. При ліквідації МО «Елегія» обласна рада не провела повний розрахунок по заробітній платі з працівниками, чим позивачеві заподіяні як матеріальні, так і моральні збитки.

Ухвалою судді від 10.09.2014 року до участі в справі залучено Івано-Франківську обласну раду.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 09.09.2015 року позов задоволено частково. Зобовязано МО «Елегія» виплатити на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримання у виплаті нарахованої та невиплаченої заробітної плати до 09.09.2015 року та здійснити індексацію нарахованої та невиплаченої заробітної плати. Стягнуто з МО «Елегія» на користь ОСОБА_2 700 грн. моральної шкоди. В іншій частині позову відмовлено.

Вважаючи рішення суду таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права ОСОБА_2 та представник Івано-Франківської обласної ради подали апеляційні скарги.

Зокрема, ОСОБА_2 вказує, що видаючи наказ про її звільнення ліквідатором МО «Елегія» не було дотримано вимог про попередження звільнення з ініціативи власника за два місяці, ознайомлення з наказом про звільнення, не проведено повний розрахунок із працівником. Суд дійшов хибних висновків, не застосувавши всі вимоги процесуального права у даних правовідносинах, при задоволенні доводів обласної ради щодо застосування пропусків строку звернення до суду, оскільки судом не було досліджено час, коли саме позивачу було вручено наказ про звільнення, що оскаржується. Обмеження будь-яким строком звернення про стягнення належної позивачу заробітної плати відсутнє.

Вважає, що судом ухвалене помилкове рішення про часткове, а не повне задоволення вимоги щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 107 184 грн., а також не наведено розрахунку середнього заробітку за час затримки у виплаті нарахованої та невиплаченої заробітної плати до 09.09.2015 року.

За наведених доводів просила рішення суду в частині відхилення позовних вимог про скасування наказу про звільнення, нарахування та виплати заборгованості по заробітній платі, а саме середнього заробітку за час затримання середньомісячної заробітної плати по день фактичного розрахунку з 01.01.2006 року в сумі 107184 грн. змінити, задовольнивши повністю позовні вимоги.

В свою чергу представник Івано-Франківської обласної ради вказує, що судом при розгляді справи не враховано ту обставину, що позивачу було відомо про звільнення багато років тому, що підтверджено матеріалами справи. Питання заробітної плати вже розглядалось судом, а тому воно не може бути предметом судового розгляду знову. Наказ «Про звільнення працівників МО «Елегія» №7 було видано 04.09.2008 року. Усі позовні вимоги випливають із вимоги про скасування цього наказу і взаємоповязані. Проте, позивач звернувся до суду з пропущеним строком давності, встановленим ст.233 КЗпП.

Також, представник Івано-Франківської обласної ради посилається на порушення норм процесуального права, щодо несплати позивачем ставки судового збору за подачу позовної вимоги про стягнення моральної шкоди. Крім того, позивачем відповідно до вимог законодавства не доведено наявності умов та підстав для відшкодування моральної шкоди.

Тому просив, оскаржуване рішення скасувати, а позов ОСОБА_2 залишити без розгляду або відмовити повністю в його задоволенні.

Сторони в судове засідання не прибули, хоча належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи, інших доказів, крім тих, що знаходяться в матеріалах справи, апеляційному суду не надали. Тому колегія суддів вважає за доцільне розглянути апеляційні скарги без участі сторін, а рішення прийняти по наданих сторонами та наявних у справі доказах.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга Івано-Франківської обласної ради підлягає до задоволення. А апеляційна скарга ОСОБА_2 до часткового задоволення.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Дане рішення не відповідає нормам матеріального і процесуального права.

Як вбачається з позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог предметом даного спору є стягнення середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати по день фактичного розрахунку, індексацію заробітної плати та компенсацію моральних збитків працівнику.

Матеріалами справи встановлено, що рішенням Івано-Франківської обласної ради від 18.12.2001 року №595-24/2001 засновано - МО «Елегія» та затверджено його статут як організації, що є спільною власністю територіальних громад, сіл, селищ, міст Івано-Франківської області і перебуває в управлінні Івано-Франківської обласної ради.

З матеріалів справи вбачається, що у зв'язку із введенням процедури ліквідації МО "Елегія" (постанова господарського суду Івано-Франківської області по справі №Б-21/282 від 27.02.2008 року), наказом №7 від 04.09.2008 року ОСОБА_2 було звільнено з роботи з МО "Елегія" на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Виходячи з даних, що містяться у витязі з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, відомості про припинення організації МО "Елегія" станом на 04.03.2014 року відсутні, що підтверджується відповідними письмовими доказами в матеріалах справи.

Колегія не погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для нарахування середнього заробітку за час затримання середньомісячної заробітної плати по день фактичного розрахунку.

Так, згідно довідки МО «Елегія» за період з 01.12.2006 року по 01.05.2007 року ОСОБА_2 нараховувалась та не виплачувалась заробітна плата. Розмір загальної суми боргу становить 3069,19 грн.

Разом з тим рішенням Івано-Франківського міського суду від 02.02.2009 року з МО «Елегія» на користь ОСОБА_2 стягнуто 3069,19 заборгованості по заробітній платі, 744,51 грн. компенсації за затримку її виплати, а разом 3813,70 грн.

Згідно повідомлення Управління ДВС ГУ юстиції в Івано-Франківській області від 13.03.2014 року №04-06/461, 25.05.2009 року на підставі ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про закінчення виконавчого провадження по виконанню виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 06.03.2009 року №2-300 про стягнення з МО «Елегія» на користь ОСОБА_2 3069,19 заборгованості по заробітній платі, 744,51 грн. компенсації за затримку її виплати, а разом 3813,70 грн.

Згідно ст.117 КЗпП в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Судом встановлено, що заборгованість по заробітній платі за фактично виконану роботу стягнута з МО «Елегія» на користь ОСОБА_2 на підставі рішення Івано-Франківського міського суду від 02.02.2009 року. Будь-яких інших даних щодо роботи позивача в МО «Елегія» з січня 2008 року та наявності нарахованої, проте не виплаченої заробітної плати суду не представлено. Крім того, ОСОБА_2 не ставила позовної вимоги про визнання її звільнення незаконним.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції в частині задоволення позовної вимоги ОСОБА_2 про зобов'язання відповідача здійснити індексацію нарахованої та невиплаченої заробітної плати.

Відповідно до ст.ст.1,3 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» (далі - Закон) індексація грошових доходів населення - встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення грошових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодовувати подорожчання споживчих товарів і послуг;

Суд першої інстанції, вказуючи на правові підстави здійснення нарахування та виплати індексації, не зазначив доказів, якими підтверджується розмір заробітку, який підлягає індексації та відповідні підстави такого нарахування.

В матеріалах справи відсутні будь-які об'єктивні та допустимі докази, які підтверджують підстави для нарахування індексації заробітку у випадку позивача. Таких не здобуто і в ході розгляду апеляційною інстанцією. Саме по собі зазначення в акті перевірки від 13.08.2007 року Територіальною державною інспекцією з питань праці про виявлення факту не проведення працівникам підприємства індексації заробітку з травня 2006 року, на що посилається позивач, не є виключною підставою для такого зобов'язання, з огляду на необхідність відповідних передумов та документального підтвердження права на її нарахування (а.с.46-47).

Статтею 237-1 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу відшкодувати моральну шкоду працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Тобто моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами.

Оскільки позивач не довів спричинення йому відповідачем моральної шкоди, то колегія відмовляє у задоволенні позову в цій частині.

За таких обставин колегія приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_2 є недоведеними належними засобами доказування та не підлягають до задоволення.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено при неповному з'ясуванні обставин, які мають значення для справи, та з неправильним застосуванням норм матеріального права, судове рішення підлягає скасуванню з ухвалення нового - про відмову у задоволенні позову.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України, колегія суддів ,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної ради - задовольнити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 09 вересня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_2 до Мистецького обєднання «Елегія», третя особа Івано-Франківська обласна рада про нарахування та виплату середнього заробітку за час затримки середньомісячної заробітної плати на день розрахунку, індексацію заробітної плати, компенсацію моральної шкоди

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий Я.Д. Горблянський

Судді: Я.Ю. Ковалюк

ОСОБА_3