Справа № 750/9879/15-ц Провадження № 22-ц/795/86/2016 Головуючий у I інстанції: Коверзнев В. О.
Категорія: цивільна Доповідач: Кузюра Л. В.
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

05 січня 2016 року м. Чернігів

Апеляційний суд Чернігівської області у складі:

Головуючого судді Кузюри Л.В.,

Суддів: Висоцької Н.В ., Харечко Л.К.

При секретарі: Шкарупі Ю.В.

За участю: представника ОСОБА_2 - Телегіна А.О., представника Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» - Губи І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору недійсним,

У С Т А Н О В И В:

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про визнання кредитного договору недійсним відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просила скасувати зазначене рішення суду та задовольнити її позовні вимоги, посилаючись на те, що всупереч приписам ст.212-214 ЦПК України судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тій обставині, що правочин було вчинено нею під впливом тяжкої обставини, а саме, необхідності оперативного лікування доньки-інваліда з дитинства, яка страждає на тяжке захворювання опорно-рухової системи, що призвело до ухвалення судом незаконного рішення.

В засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 не з'явилась, однак за її дорученням її інтереси в засіданні апеляційного представляв адвокат Телєгін А.О.

Вислухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що положеннями статті 233 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину, однак позивачем у такій справі має бути доведено сукупність двох вищенаведених обставин. Позивачем було отримано кредит в банківській установі за власною волею та на умовах, які є однаковими для всіх позичальників. За таких обставин, твердження позивача про те, що з нею було укладено договір на вкрай невигідних умовах, судом першої інстанції було визнано таким, що не відповідає фактичним обставинам отримання кредиту та відповідно було зроблено висновок про те, що позивачем не було доведено наявності однієї зі складових, які лише в сукупності є підставами для визнання недійсним правочину відповідно до ст. 233 ЦК України.

З наведеними висновками погоджується апеляційний суд, оскільки стаття 233 ЦК України передбачає можливість визнання недійсними правочинів, вчинених особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, лише за обов"язковою наявністю двох зазначених умов.

За обставинами даної справи, судом було з"ясовано, що 23.05.2008 року сторони уклали Договір відновлювальної кредитної лінії № 117, на підставі якого відповідач надав позивачу споживчий кредит в сумі 208860 грн, зі сплатою за користування кредитом 18% річних, строком до 22.05.2018 року. Зазначені кошти були отримані позивачем на умовах, які є однаковими для всіх позичальників Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», для оперативного лікування дочки та розвитку підприємницької діяльності, що підтверджено позивачем в засіданні суду першої інстанції.

Відтак, висновок суду першої інстанції про відсутність правових підстав, передбачених ст. 233 ЦК України, для задоволення позову ґрунтується на доказах, що містяться в матеріалах справи, та вимогах закону.

Довід апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що судом першої інстанції не було надано належної правової оцінки тій обставині, що правочин було вчинено нею під впливом тяжкої обставини, а саме, необхідності оперативного лікування доньки-інваліда з дитинства, яка страждає на тяжке захворювання опорно-рухової системи, не може слугувати підставою для скасування зазначеного рішення суду, оскільки наведену обставину судом першої інстанції було враховано, однак в задоволенні позову було обґрунтовано відмовлено через відсутність обов'язкової наявності двох умов, передбачених ч.1 ст. 233 ЦК України.

Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст. 303, 307, 308, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 18 листопада 2015 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: