Категорія 27Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Луценка В.В., Денишенко Т.О.,

при секретарі Маркевич Я.С.,

за участю представників ОСОБА_2, ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «державний еспортно-імпортний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, за апеляційною скаргою представника в інтересах ОСОБА_4 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2015 року, ухваленого по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В листопаді 2014 року Публічне акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» (надалі ПАТ «Державний еспортно-імпортний банк України») звернулось в суд з вказаним позовом до ОСОБА_4

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.08.2007 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Альпарі» була укладена Генеральна угода 7407N4 в рамках якої Банк прийняв на себе зобовязання в межах загального ліміту заборгованості в сумі 40 млн. грн. до 22.08.2014 року здійснювати операції по кредитуванню позичальників на умовах, визначених в окремих кредитних договорах, що укладатимуться в рамках Генеральної угоди, які є в додатках до цієї угоди.

В рамках Генеральної угоди були укладені договори застави та іпотеки. 25.04.2008 року з метою забезпечення виконання кредитних зобовязань між ПАТ «Державний еспортно-імпортний банк України» та ТОВ «Альпарі» був укладений договір застави, за яким товариство передало Банку під заставу товари та оборотні засоби на загальну суму 21 млн. 100 тис грн.

28.02.2012 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Альпарі-Кельце-Інвест» був укладений договір іпотеки за яким товариство передало під іпотеку Банку незавершене будівництво майнового комплексу «Кельце» загальною площею 2 411,4 кв. м. та земельною ділянкою площею 0,6120 кв. м., розташованою по проспекту Космонавтів, 49 у м. Вінниці.

В подальшому 16.12.2013 року сторонами були внесені зміни до Генеральної угоди ліміт кредитної заборгованості був збільшений до 50 млн. грн., термін користування кредитними коштами збільшений до 22.08.2017 року, а також 25.12.2013 року до числа позичальників були введені ТОВ «Версія», ТОВ «Атекс-Поділля», ТОВ «Веал-Поділля» та ТОВ фірма «Будинок торгівлі».

25.12.2013 року в рамках Генеральної угоди між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» та ТОВ «Альпарі» був укладений кредитний договір №7413К10 за умовами якого для ТОВ «Альпарі» була відкрита кредитна лінія з лімітом заборгованості на 41млн. 842 тис. грн. і терміном використання до 24.12.2014 року.

На забезпечення виконання умов цього договору між ПАТ «Державний еспортно-імпортний банк», ТОВ «Альпарі» та ОСОБА_4 був укладений договір поруки №7413Р7, за умовами якого він прийняв на себе зобовязання відповідати перед Банком як солідарний боржник.

Оскільки ТОВ «Альпарі» взятих на себе зобовязань за цим договором не виконувало, ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» 18.08.2014 року направив до ТОВ «Альпарі» фельдєгерською службою вимогу про дострокове погашення боргу в сумі 44 млн. 907 586, 99 грн.

03.09.2014 року така ж вимога була направлена рекомендованим листом в адресу ОСОБА_4 Проте вказані вимоги виконані не були і на час звернення до суду з позовом борг ТОВ «Альпарі» перед Банком зріс і становив 49,088390, 94 грн. із яких :

41836252,02 грн. - основний борг;

5028815,21 грн. - проценти;

225946,80 грн. - комісійні;

1997376,91 грн. - пені.

Рішенням суду першої інстанції позовні вимоги задоволені, але з таким рішенням не погодився ОСОБА_4 в інтересах якого представником подана апеляційна скарга, в ній ставиться питання про скасування рішення і ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те, що ОСОБА_4 вимога про погашення ним заборгованості за кредитним договором, укладеним між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» та ТОВ «Альпарі» не направлялась.

На переконання ОСОБА_4 та його представника, після ухвалення 18.08.2014 року рішення Господарського суду Вінницької області про стягнення з ТОВ «Альпарі» кредитної заборгованості в сумі 47 673167,05 грн. на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», строк дії кредитного договору закінчився і між сторонами по справі існували лише невиконані зобовязальні правовідносини, за яких позивач мав право на відшкодування інфляційних та трьох процентів річних в порядку ст. 625 ЦК України. А тому, посилаючись на ці обставини, відповідач стверджує, що суд безпідставно задовольнив позовні вимоги позивача в частині стягнення відсотків і пені з нього, як поручителя на підставі кредитного договору, дія якого закінчилась після ухвалення 18.08.2014 року.

Окрім цього, поставивши під сумнів законність оскаржуваного рішення, відповідач посилався на те, що кредитні зобовязання ТОВ «Альпарі» перед ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» забезпечені іпотечним та заставним майном на суму 102 360000 грн. Тому за відсутності доказів того, що боргові зобовязання не будуть покриті за рахунок цього майна, суд, задовольняючи позовні вимоги, порушив права відповідача.

Доводи апеляційної скарги ґрунтуються на субєктивному тлумаченні засад рівності перед законом, змагальності сторін, визначених нормами Загальної частини ЦПК України та норм матеріального права, які регулюють відносини, повязані з забезпеченням виконання зобовязань.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, представників сторін, перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог апеляційної скарги прийшла до такого висновку.

Апеляційна скарга не підлягає до задоволення, оскільки наведені в ній доводи грунтуються на помилковому тлумаченні норм матеріального права, які регулюють правовідносини в сфері кредитування та забезпечення виконання кредитних зобовязань.

Таких висновків колегія суддів дійшла з огляду на наступні обставини.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги, встановив, що на забезпечення виконання кредитного договору №7413К10, укладеного 25.12.2013 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк» та ТОВ «Альпарі», за яким товариству була відкрита кредитна лінія на 41 842 000 грн., тоді ж був укладений між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк», ТОВ «Альпарі» та ОСОБА_4 договір поруки.

За умовами п.3.1 цього Договору ОСОБА_4 прийняв на себе зобовязання нести солідарну відповідальність з боржником перед кредитором за своєчасне та повне виконання кредитних зобовязань.

Взяті на себе кредитні зобовязання ТОВ «Альпарі» не виконувало.

Стягуючи з ОСОБА_4 як солідарного поручителя суму основного боргу, суд стягнув з нього відсотки, комісійні та пеню, визначені умовами Кредитного договору №7413К10 від 25 грудня 2013 року, посилаючись на положення п.14.1.2 цього Договору, який передбачає, що договір залишається чинним до дати повного виконання Сторонами зобовязань за цим договором.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Відповідно до п 2.1.6 Договору поруки №7413Р7 від 25 грудня 2013 року, укладеного між ПАТ «Державно експортно-імпортний банк України», ОСОБА_4 та ТОВ «Альпарі», ОСОБА_4 як поручитель надав свою згоду на забезпечення порукою, наданою цим Договором, всіх зобовязань Позичальника за Кредитним договором, у тому числі з урахуванням Кредитного договору у майбутньому.

Відповідальність та її межі поручителя за цим Договором поруки визначені п. 4.4.1. Договору.

Дія договору поруки в часі знаходиться в причинно-наслідковому звязку з Кредитним договором, що підтверджується положеннями п. 7.4 Договору про те, що його дія припиняється після повного виконання основного зобовязання та припинення дії Кредитного договору.

За приписами ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. З положеннями цієї норми узгоджується і частина 3-ї ст. 1049 ЦК України відповідно до якої, позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась на банківський рахунок позикодавця, або реального повернення йому коштів.

Як розмір відсотків за користування кредитними коштами так і комісійні та штрафні санкції передбачені умовами Кредитного договору (пунктами 3.1.,3.2., 10.2).

Відповідно до частини 1-ї ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п.3.1.2. Кредитного договору розмір процентної ставки за наданим відповідачу кредитом становить 19,5 % річних.

Одним із видів забезпечення виконання зобовязання, передбаченим частиною 1-ю ст. 546 ЦК України є неустойка. Такий вид забезпечення виконання кредитних зобовязань позичальником, передбачений п.10.2 Кредитного договору.

Наведені обставини доводять, що порядок виконання кредитних зобовязань є визначеним відповідно до вимог Кредитного договору.

Підстави припинення зобовязання, передбачені ст. ст. 599 - 609 ЦК України, аналіз цих статей у поєднанні не дає жодних підстав для висновку про припинення зобовязань в звязку з ухваленням рішення суду про стягнення боргу з позичальника без реального його виконання.

Отже, кредитні правовідносини, що виникли між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ТОВ «Альпарі» на підставі Кредитного договору №7413К10 від 25 грудня 2013 року не припинились. А відтак не припинились зобовязання ОСОБА_4, як поручителя.

За таких обставин доводи апеляційної скарги про те, що позивач мав право на стягнення відсотків та інфляційних за правилами ст. 625 ЦК України є безпідставними.

Доводи про те, що задоволені позовні вимоги про стягнення з відповідача суми кредитної заборгованості за наявності вже існуючого рішення Господарського суду Вінницької області від 11.12.2014 року про стягнення кредитної заборгованості, порушують його права суперечать встановленим по справі обставинам. Адже відповідно до п. 4.4.3. Договору поруки поручитель несе солідарну відповідальність за невиконання або неналежне виконання позичальником основного зобовязання. За приписами частини 1-ї ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобовязання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Обраний спосіб захисту відповідає вимогам ч. 1 ст. 543 ЦК України про те, що у разі невиконання солідарного обовязку боржників кредитор має право вимагати виконання обовязку як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Не заслуговують на увагу доводи і про те, що позовні вимоги про стягнення кредитного боргу мали б бути в першу чергу задоволені за рахунок заставного та іпотечного майна, оскільки є безпідставними і не ґрунтуються на законі.

А тому, за наведених обставин, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів палати в цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника в інтересах ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.12.2015 року, ухвалене по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «державний еспортно-імпортний банк України» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитом, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів, з дня набрання нею законної сили.

Головуючий-суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: