Справа № 581/1114/15-ц
Провадження № 2/581/8/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

12 січня 2016 року Липоводолинський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді - Сізова Д.В.,

з участю секретаря - Самілик Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3

про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

02 грудня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом.

Вимоги мотивував тим, що 03 січня 1997 року помер його дід ОСОБА_4, який постійно проживав ІНФОРМАЦІЯ_1 разом зі своєю дружиною ОСОБА_5. Після його смерті відкрилася спадщина, яку фактично прийняла ОСОБА_5

05 серпня 2003 року померла ОСОБА_5, яка заповіла усе своє майно онукові ОСОБА_1 Оскільки баба позивача на час смерті проживала та була зареєстрована разом з ним за однією адресою по вул.Лесі Українки,1 у с.Іванівка Липоводолинського району Сумської області, в силу зазначених обставин ОСОБА_1 належним чином прийняв спадщину.

За відсутності державної реєстрації за ОСОБА_4 права власності на належне йому житло по вул.Лесі Українки,15 у с.Іванівка Липоводолинського району Сумської області, позивач позбавлений можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на це нерухоме майно, тому просив визнати за ним в порядку спадкування право власності на житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 70,9 кв.м, житловою 28,2 кв.м, з прибудовою літ.«а» та верандою літ.«а1», літню кухню літ.«Б», сарай літ.«В», гараж літ.«Г», погреб літ.«п/г», огорожу №1-2, колодязь літ.«к», по вул.Лесі Українки,15 у с.Іванівка Липоводолинського району Сумської області.

ОСОБА_1 у судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Вказав, що зробив ремонт в успадованому житлі та разом із сімєю проживає там майже чотири роки.

ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні вимоги визнала повністю та просила їх задовільнити.

ОСОБА_3 у судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків.

Як встановлено судом, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3.

06 лютого 1977 року ОСОБА_6 зареєструвала шлюб, узявши прізвище чоловіка Бабич (а.с.27).

ОСОБА_2 є матірю ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с.25).

Згідно з довідками Яснопільщанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 13 серпня 2015 року, 11 січня 2016 року, рішенням загальних зборів колгоспників бувшого колгоспу ім.Чкалова у 1973 році ОСОБА_4 по вул. по вул.Лесі Українки,15 у с.Іванівка Липоводолинського району було виділено земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,13 га, а також для ведення особистого селянського господраства, площею 0,86 га.

Із погосподарських книг Яснопільщанської сільської ради за 1986-2000 роки вбачається, що у період із 1986 по 1993 роки господарство ОСОБА_4 увесь вказаний період відносилося до суспільної групи господарств - колгоспного двору, главою якого був ОСОБА_4 У домоволодінні з 1986 по 2000 роки проживали ОСОБА_4, його дружина ОСОБА_5 (а.с.19-22, 54).

03 січня 1997 року помер ОСОБА_4 До своєї смерті постійно проживав ІНФОРМАЦІЯ_5 разом зі своєю дружиною ОСОБА_5 (а.с.6, 8).

06 серпня 1997 року ОСОБА_5 заповіла усе своє майно ОСОБА_1 Заповіт посвідчувався секретарем виконкому Яснопільщанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області 06 серпня 1997 року за реєстровим №67 (а.с.10).

05 серпня 2003 року померла ОСОБА_5 (а.с.7).

Із довідки Яснопільщанської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 02 вересня 2015 року вбачається, що на час смерті ОСОБА_5 була зареєстрована та проживала ІНФОРМАЦІЯ_6 разом з дочкою ОСОБА_2, онуком ОСОБА_1, невісткою ОСОБА_7, онуком ОСОБА_8, онукою ОСОБА_9 та правнуками ОСОБА_10 і ОСОБА_11 (а.с.9).

20 липня 2015 року дочки померлого ОСОБА_4 - ОСОБА_3 та 14 серпня 2015 року ОСОБА_2 подали заяви про те, що на спадщину після смерті батька вони не претендують (а.с.23, 24).

Відповідно до технічного паспорту, виготовленого органами БТІ 04 березня 1991 року, із зареєстрованими 27 серпня 2015 року поточними змінами, домоволодіння по вул.Лесі Українки,15 у с.Іванівка Липоводолинського району Сумської області складається із житлового будинку літ.«А-І», загальною площею 70,9 кв.м, житловою 28,2 кв.м, з прибудовою літ.«а» та верандою літ.«а1», літньої кухні літ.«Б», сараю літ.«В», гаражу літ.«Г», погребу літ.«п/г», огорожі №1-2, колодязю «к», загальною інвентаризаційною вартістю 180605 грн. Рік будівництва житлового будинку 1969 (а.с.11-15).

Пр вирішення спорів про спадкування, спадщина по яких відкрилася і була прийнята до 01 січня 2004 року застосуванню підлягає ЦК УРСР (1963).

Згідно зі ст.120 ЦК УРСР, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу).

Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статусу колгоспу.

Крім того, колгоспному двору належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше, передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти.

Відповідно до ст.123 ЦК УРСР, частка члена колгоспного двору в майні двору визначається:

1) при виході його з складу двору без утворення нового двору (виділ);

2) при утворенні з одного двору двох і більше дворів (поділ);

3) при зверненні стягнення при особистих зобовязаннях члена двору.

Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.563 ЦК УРСР у разі смерті члена колгоспного двору спадкоємство в майні двору не відкривається. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишається, до майна двору застосовуються правила цього розділу (Розділ VII. Спадкове право).

Відповідно до розяснень, наданих у п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 24 червня 1983 року «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» (постанова втратила чинність на підставі постанови Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року) правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. При припиненні двору з інших підстав (перетворення колгоспу у радгосп, виходу з колгоспу членів двору тощо), а також в разі смерті члена двору після 30 червня 1990 р. спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору (майна, що збереглося) відкривається після смерті кожного з його колишніх членів (у редакції постанови Пленуму Верховного Суду України №13 від 25 грудня 1992 року).

Відповідно до розяснень, які містяться в п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» (із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України №15 від 25 травня 1998 року):

положення статей 17, 18 Закону «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме:

а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, які до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні;

б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося;...

г) згідно зі ст.4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року...

Таким чином, вбачається, що відповідно до ст. ст.17, 18 Закону «Про власність» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.

Оскільки станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору були лише дід та баба позивача у справі: ОСОБА_4 та ОСОБА_5, вони набули право власності на майно колгоспного двору, а їх частки у праві власності відповідно до ст.123 ЦК УРСР є рівними (по 1/2 частині у кожного).

Із матеріалів справи вбачається, що, будучи спадкоємцем першої черги (ст.529 ЦК УРСР), ОСОБА_5 прийняла спадщину після смерті чоловіка фактично вступивши у володіння спадковим майном (п.1 ч.1 ст.549 ЦК УРСР), про що вказують довідки сільської ради та копії погосподарських книг. Таким чином, судом встановлено, що після смерті ОСОБА_4, одноосібним власником домоволодіння стала його дружина ОСОБА_5

Зважаючи на те, що на час відкриття стадщини ОСОБА_5 разом з нею проживав призначений заповітом померлої спадкоємець ОСОБА_1, та беручи до уваги встановлення державним нотаріусом факту прийняття ним спадщини після серті баби (а.с.44 зворот), суд вважає його таким, що належним чином прийняв спадщину.

Відповідно до ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV, право власності та інші речові права на нерухоме майно, що набуті до набрання чинності цим Законом згідно з чинними у той час нормативно-правовими актами, визнаються державою.

Отже, право власності на збудоване до набрання чинності цим Законом нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час спорудження, а не виникає у звязку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим Законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» для здійснення державної реєстрації прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, проведення технічної інвентаризації не потребується. Документом, що замінює технічний паспорт у разі його відсутності, є виписка з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою.

Для здійснення державної реєстрації прав власності на зазначені обєкти нерухомості документами, що посвідчують речові права на земельні ділянки під такими обєктами, можуть також вважатися рішення відповідної сільської ради про передачу (надання) земельної ділянки в користування або власність.

Державна реєстрація прав власності, з подальшою видачею відповідного свідоцтва про право власності, на обєкти (індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них), що розташовані на територіях сільських рад та які закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, щодо яких раніше не здійснювалася державна реєстрація прав власності, для осіб, за якими закріплені особові рахунки в погосподарських книгах відповідних сільських рад, здійснюється на підставі поданої заяви та виписки із зазначених книг, наданої виконавчим органом сільської ради (у разі, якщо такий орган не створений, - сільським головою) або відповідною архівною установою, а також інших документів, визначених у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Пункт 49-1 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868 вказує, що для проведення державної реєстрації прав з видачею свідоцтва на індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, що розташовані на території сільських рад та закінчені будівництвом до 5 серпня 1992 року, заявник подає:

документ, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку.

Документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на земельну ділянку, може також вважатися рішення сільської ради щодо передачі (надання) земельної ділянки у власність або користування;

виписку з погосподарської книги, яка надається виконавчим органом сільської ради, сільським головою (у разі, коли виконавчий орган не створений) або відповідною архівною установою;

технічний паспорт на обєкт нерухомого майна (у разі, коли у виписці з погосподарської книги відсутні відомості про технічні характеристики обєкта нерухомого майна).

Зазначені положення законодавства суд трактує як можливість за наявності вказаних документів визнання державою належності за померлими побудованого до 5 серпня 1992 року будинку.

Враховуючи, що спірний житловий будинок побудований на виділеній для цього земельній ділянці, за наявності технічного паспорту, який засвідчує відповідність закінченого будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуального житлового будинку, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них вимогам законодавства, наявні правові підстави для визнання права власності на домоволодіння за спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом.

За відсутності клопотання про повернення судового збору за результатами розгляду справи, це питання судом не вирішується, що відповідає принципу диспозитивності цивільного судочинства.

Керуючись ст.ст.10, 212-215, 223 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування на житловий будинок літ.«А-І», загальною площею 70,9 кв.м, житловою 28,2 кв.м, з прибудовою літ.«а» та верандою літ.«а1», літню кухню літ.«Б», сарай літ.«В», гараж літ.«Г», погреб літ.«п/г», огорожу №1-2, колодязь літ.«к», по вул.Лесі Українки,15 у с.Іванівка Липоводолинського району Сумської області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, мають право подати апеляційну скаргу протягом 10 десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Сізов