Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.01.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючої судді Лемак О.В.

при секретарі Ревачко І.С.,

з участю позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Настуня» про встановлення факту звільнення у звязку з припиненням трудових відносин,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом, мотивуючи її тим, що 01.02.2011 року вона була прийнята на посаду бухгалтера ТОВ «Настуня». У травні 2012 року вийшла в декретну відпустку, в період перебування в декретній відпустці ТОВ «Настуня» припинило свою діяльність.

Зазначає, що відповідач не має право за своєю ініціативою звільняти її з роботи, оскільки відповідно до ст. 118 Трудового кодексу України заборонено звільнення вагітних жінок, які мають дітей до 3-х років та одиноких матерів, а тільки розірвати трудовий договір за згодою сторін.

По закінченню відпустки по догляду за дитиною до 3-х років, вона звернулася до відповідача з заявою про звільнення та отримання трудової книжки. Однак, отримавши трудову книжку було виявлено відсутність запису про звільнення.

Зазначає, що відсутність запису про звільнення з роботи стало їй перешкодою для працевлаштування чи стати на облік в центр зайнятості як безробітна, відповідно вона позбавлена будь-яких засобів для власного існування та забезпечення сімї. А тому просить встановити факт звільнення, у звязку з припиненням трудових відносин з ТОВ «Настуня», зробити відповідний запис у трудовій книжці про звільнення 03 серпня 2015 року або видати довідку, яка б підтверджувала її звільнення з посади бухгалтера ТОВ «Настуня», а також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 487,20 грн.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити.

Представник ТОВ «Настуня» в судове засідання не зявився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази, виходячи з їх належності та допустимості, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що позивач, з 01.02.2011 року була прийнята на посаду бухгалтера ТОВ «Настуня», що підтверджується записом в трудовій книжці за АА № 161847.

Як зазначає позивач в позові, що відповідач не мав право за свою ініціативою звільняти її з роботи, оскільки відповідно до ст. 118 Трудового кодексу України заборонено звільнення вагітних жінок, які мають дітей до 3-х років та одиноких матерів.

Частиною першою статті 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Отже, відповідно до ст.48 КЗпП України, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Трудові книжки ведуться на всіх працівників, які працюють на підприємстві, в установі, організації або у фізичної особи понад п'ять днів. Трудові книжки ведуться також на позаштатних працівників при умові, якщо вони підлягають загальнообов'язковому державному соціальному страхуванню.

Згідно ст.47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. У разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника.

Відповідно до ст.49 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підтриємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

З аналізу вищезазначених норм діючого законодавства випливає, що позивач не довела належними доказами свої позовні вимоги. Більш того, позивач взагалі не надала суду докази, які б підтверджувати факт звернення до відповідача з заявою про звільнення з роботи та отримання трудової книжки. Крім цього, позивач взагалі не надала суду копії наказу про звільнення з роботи та довідки про її роботу із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати.

Таким чином обставини позовних вимог не знайшли своє об'єктивне підтвердження в ході судового засідання, не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 213,215, 294 ЦПК України, суд, -

Р І Ш И В:

В задоволенні позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Настуня» про встановлення факту звільнення у звязку з припиненням трудових відносин - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі проголошення рішення без участі особи, яка її оскаржує, протягом десяти днів з дня його отримання.

Суддя Лемак О.В.