Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області в складі :

головуючого судді: - ОСОБА_1,

суддів: - ОСОБА_2, ОСОБА_3,

секретар судового засідання - Вох В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_4 на заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу,

в с т а н о в и л а :

Заочним рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 03 березня 2014 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 2604, 18 доларів США на виконання умов договору кредиту, укладеного між сторонами 28.08.2008 року. Вирішено питання про судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 вказує, що рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з»ясовано обставини по справі, висновки суду не відповідають обставинам справи.

Зазначає, що відсотки, комісія, неустойка нараховуються лише у період дії кредитної угоди, після закінчення терміну дії якої, кредитор має право на отримання сум, передбачених ч.2 ст.625 ЦК України.

Стверджує, що їй не відомо та в заочному рішенні не вказано за який період позивачем було нараховано відсотки за користування кредитом та пеню. Нарахування процентів за користування кредитом та пені після закінчення строку дії договору не передбачено. Строк дії укладеного договору до 28.08.2010 року включно.

Доводить, що борг в іноземній валюті нею не визнається, так як позивачем не було виконано умов укладеного договору та надані їй кредитні кошти не в доларах США, а в гривні.

Також зазначає, що відповідно до укладеного між ОСОБА_4 та позивачем договору від 28.08.2008 року нею було отримано кошти в розмірі 9600 грн, на виконання договору нею було сплачено 2920 грн.

__________________________________________________________________________

Справа № 1718/2-266/11 Головуючий у суді 1 інстанції - ОСОБА_5

Провадження № 22-ц/787/54/2016 Суддя-доповідач - ОСОБА_1

Просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову.

В запереченнях на апеляційну скаргу представник ПАТ КБ "ПриватБанк" просить відхилити апеляційну скаргу і залишити рішення суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які з"явились у судове засідання, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Згідно зі ст. 309 ч.1 п. 3 , 4 підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справ та порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що всупереч ст.526 ЦК України ОСОБА_4 не виконувала зобов»язання належним чином відповідно до умов договору та вимог законодавства та допустила заборгованість у сумі 2604,18 доларів США.

Колегія суддів частково погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Із матеріалів справи вбачається та встановлено судом, що 28 серпня 2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" /правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк»/ та ОСОБА_4 укладений кредитний договір б/н, оформлений заявою від 28 серпня 2008 року, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 2000 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 20,40 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим трміном повернення, що відповідає строку дії картки. Термін дії кредитної картки 2 роки.

Із заяви вбачається, що датою видачі картки та ПІН-конверта ОСОБА_4 є 26.09.2008 року (а.с.9 звор.).

Заява разом з Пам»яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає договір про надання банківських послуг, з чим погодилась відповідачка, про що свідчить її підпис (а.с.9 звор.)

Відповідачка взяті на себе зобов'язання щодо повернення кредиту належним чином не виконувала, внаслідок чого у неї виникла заборгованість у сумі 2604,18 доларів США станом на 31 серпня 2010 року, яка складається з: 1431,74 долар США заборгованість за кредитом; 644,79 долар США - заборгованість по процентам за користування кредитом; 343,44 долар США заборгованість по комісії за користування кредитом; штрафів: 63,21 долар США (фіксована частина) та 121,00 долар США (процентна складова), що за курсом 7,91 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/428 від 04.11.2010 року складає 20599,06 грн.

Розмір вказаної заборгованості підтверджується розрахунком суми заборгованості за кредитним договором, наданим позивачем. Відповідачкою вказаний розрахунок не спростований, власних розрахунків з даного приводу не надано, тому колегією суддів він приймається як достовірний. Сам кредитний договір ОСОБА_4 в судовому порядку не оспорений, у зв'язку з чим він відповідно до правил ст. 204 ЦК України є правомірним.

Представник банку в суді апеляційної інстанції пояснив, що позов до відповідача подано до суду першої інстанції 20.12.2010 року. Із тексту позовної заяви вбачається, що сума боргу визначена в доларах США та гривневий еквівалент боргу визначений на день подання позову і складає суму 20599,06 грн. В подальшому банк позовні вимоги не збільшував та не наполягав на перерахуванні гривневого еквіваленту на день ухвалення рішення суду 1 інстанції. В суді апеляційної інстанції він також не заперечував, щоб гривневий еквівалент у рішенні суду був зазначений в сумі 20599,06 грн на день подання позову до суду 1 інстанції.

Крім того, в судовому засіданні Апеляційного суду Рівненської області представник позивачки визнала позовні вимоги і зазначила, що відповідачка погоджується виплатити заборгованість у розмірі 2604,18 доларів США, що за курсом 7,91 відповідно до службового розпорядження НБУ № 417/428 від 04.11.2010 року складає 20599,06 грн.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитом (кредитною лінією, кредитним лімітом) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Факт отримання кредиту та використання кредитної картки відповідачкою ОСОБА_4 не оспорюється.

Судом встановлено, що останнє перерахування особистих коштів платника ОСОБА_4 на погашення кредитної заборгованості відбулося 27 лютого 2009 року в сумі 270 доларів США.

Починаючи з 28 лютого 2009 року будь-яке погашення або шляхом внесення коштів відповідачкою або шляхом перерахування банком коштів з інших карт не здійснювалося.

Відповідно до п. 8.6. Умов і правил надання банківських послуг при порушенні клієнтом строків платежів по будь-якому із грошових зобов»язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов»язаний виплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Колегія суддів вважає, що не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що в заочному рішенні не вказано за який період позивачем було нараховано відсотки за користування кредитом та пеню, адже з розрахунку заборгованості, наданому позивачем при подачі позову, вбачається, що заборгованість по процентам за користування кредитом, заборгованість по комісії за користування кредитом, а також штрафи нараховувались ПАТ КБ «ПриватБанк» за період з 30.09.08 по 31.08.10 року, тобто в межах терміну дії кредитної картки.

Колегія суддів також вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 про те, що позивачем надані їй кредитні кошти не в доларах США, а в гривні є неспроможними, оскільки суперечать матеріалам справи, з яких вбачається, що кредитний ліміт встановлювався у сумі 2000 доларів США, а не у гривнях. Той факт, що грошові кошти відповідачка в 2008 році зняла з карткового рахунку у гривні позивачем не заперечувався, а було зазначено, що дійсно на виконання умов договору відповідачці було перераховано на картковий рахунок 2000 доларів США, що в гривневому еквіваленті на той час становило 9600 гривень, які вона і використала.

Законним платіжним засобом, обовязковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (стаття 192 ЦК України).

Відповідно до статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов"язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що внаслідок неналежного виконання договору відповідачка допустила заборгованість, яка підлягає стягненню з неї. Проте, ухвалюючи рішення, суд 1 інстанції в порушення вимог ч.1 ст.11 ЦПК України, де зазначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, не зазначив гривневий еквівалент боргу, який був заявлений в позові.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції підлягає зміні шляхом зазначення в другому абзаці резолютивної частини після слів "2604,18 доларів США" слова - "що еквівалентно станом на 20.12.2010 року - 20599,06 гривень." В решті рішення суду слід залишити без змін.

Керуючисьст.ст.303, 304, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити частково.

Заочне рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 03 березня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення боргу змінити, зазначивши в другому абзаці резолютивної частини після слів "2604,18 доларів США" слова "що еквівалентно станом на 20.12.2010 року -20599,06 гривень".

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, проте може бути оскаржене протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: З.М.Максимчук

Судді: О.В. Оніпко

ОСОБА_3