АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/89/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48,51 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 (ОСОБА_8), треті особи: орган опіки та піклування виконавчого комітету Черкаської міської ради, відділ державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, про визнання його батьком дитини, -

в с т а н о в и л а :

В жовтні 2011 року ОСОБА_7 звернувся із вказаним позовом до суду, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з січня 2005 року по грудень 2010 року вони з відповідачкою перебували у фактичних шлюбних відносинах. Проживали спільно в квартирі його батьків, № 38 по вул. Г.Сталінграда у м. Черкаси. Після того, як відповідачка завагітніла вони переселилися в квартиру її батьків за адресою: м. Черкаси, вул. Сєдова. 65, кв. 68 в м. Черкаси, де проживали разом до грудня 2010 року.

21 грудня 2005 року ОСОБА_6 народила сина, якого назвали ОСОБА_9. При реєстрації народження дитини запис про батька в свідоцтві про народження зроблений зі слів матері з метою отримати допомогу, як матір одиначка.

Оскільки ОСОБА_7 вважає себе батьком дитини, просить визнати його батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2015 року позов задоволено повністю. Визнано ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 батьком ОСОБА_10

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 посилаючись на порушення судом процесуальних норм права під час дослідження доказів, помилкове незастосування судом строку позовної давності до вимог про визнання батьківства, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_7 залишити без задоволення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи із наступного.

Згідно з вимогами п. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.

Оскаржуване рішення суду відповідає даним вимогам закону.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, районний суд вважав, що незважаючи на відсутність у матеріалах справи висновку судової генетичної експертизи, по справі мається цілий ряд доказів, що свідчать про походження дитини. Крім того, судом вказано на відсутність правових підстав для застосування до позовних вимог ОСОБА_7 строку позовної давності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

Відповідно до положень ст. 128 СК України за відсутності заяви про визначення походження дитини, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України…Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини.

Судом встановлено, що ОСОБА_10, батьківство відносно якого визнано за ОСОБА_7, народився 21 грудня 2005 року в місті Черкаси, його матір'ю є ОСОБА_11

Згідно з листом відділу РАЦС по Придніпровському району м. Черкаси від 25 серпня 2011 року № 1496/12-02/02-13 запис про батька ОСОБА_12 відповідно до частини 1 статті 135 СК України внесено на підставі заяви матері ОСОБА_13, що має статус одинокої матері.

Відповідачка у шлюбі з позивачем не перебувала й не перебуває, відповідачка батьківство позивача ОСОБА_7 заперечує.

З матеріалів справи вбачається, що жодна із призначених ухвалами суду генетичних експертиз від 11 липня 2012 року, 10 січня 2014 року та 17 лютого 2015 року для визначення батьківства позивача не були проведені у зв'язку із неявкою відповідачки та дитини на визначену дату для відбору зразків крові. В той же час, ОСОБА_11 не надала суду належних доказів на підтвердження поважних причин таких неодноразових неявок на виклики експертів, що свідчить про ухиляння останньої без поважних причин від проведення судово-генетичної експертизи.

Враховуючи умисне ухилення матері дитини від проведення генетичної експертизи для спростування сумнівів щодо батьківства позивача та підтвердження невизнання останньою такої обставини, судом правомірно вирішено справу на підставі інших доказів, що засвідчують походження дитини від ОСОБА_7 в їх сукупності, зокрема, участь позивача у вихованні та утриманні дитини, покази свідків, які підтвердили факт, що ОСОБА_13 не заперечували батьківства позивача.

Статтею 212 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірності кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Приймаючи до уваги покази одних свідків, та відхиляючи покази інших, які заперечували батьківство позивача, суд діяв у межах повноважень, наданих вищевказаною статтею процесуального законодавства, надав оцінку таким показам у сукупності із іншими, не залишивши їх без уваги та мотивувавши критичне відношення до показів свідків ОСОБА_14 та ОСОБА_15, а тому посилання апелянта на порушення судом першої інстанції норм процесуального права в цій частині є безпідставними.

Колегія суддів не приймає до уваги твердження апелянта в частині неврахування судом першої інстанції норм ч. 2 ст. 129 СК України та ст. 257 ЦК України та незастосування строку позовної давності до вимог позивача про визнання батьківства, враховуючи слідуюче.

Положення ч. 2 ст. 129 СК України щодо річної позовної давності про визнання батьківства стосуються спору про батьківство між чоловіком матері дитини та особою, яка вважає себе батьком дитини, а тому не можуть бути застосовані до вимог про визнання батьківства за відсутності заяви, передбаченої ст. 126 СК України у зв'язку із відсутністю між батьком та матір'ю дитини шлюбних відносин та внесення відомостей про батька дитини за вказівкою матері.

Позовна давність до вимог про визнання батьківства на підставі ст. 128 СК України вказаним Кодексом не передбачена, а тому районний суд правомірно не знайшов підстав для задоволення заяви ОСОБА_6 про застосування спливу строку позовної давності у даному спорі.

Положення ст. 257 ЦК України щодо позовної давності не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, оскільки останні випливають із сімейних відносин і регулюються нормами спеціального сімейного законодавства.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на законність ухваленого рішення. Підстав для скасування рішення з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, колегія не знаходить.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, п. 1 ст. 308, ст. ст. 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 28 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили одразу після її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів після її проголошення.

Головуючий :

Судді :