У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області, третя особа: ОСОБА_6 про визнання права власності на майно в порядку спадкування, за касаційною скаргою ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати за ним право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті матері ОСОБА_8

Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року померла мати позивача - ОСОБА_8 Відповідно до заповіту від 23 грудня 2009 року, ОСОБА_8 заповіла йому житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та присадибну ділянку площею 0,36 га за цією ж адресою. Державним нотаріусом Вишгородської районної державної нотаріальної контори ЗагвоздіноюА.М. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадщину, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на житловий будинок.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 13 травня 2015 року позов ОСОБА_5 задоволено. Визнано за ОСОБА_5 право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 року, на спадкове майно - житловий будинок АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7, не погоджуючись з даним рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить його скасувати із залишенням в силі рішення суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги виходив того, що на день смерті ОСОБА_8 заповіт не змінено і не скасовано. Спадкоємцем майна після її смерті є позивач, інших спадкоємців за заповітом та спадкоємців, які мають право на обов'язкову частку у спадщині судом не встановлено, а тому вважав позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не перевірив повноваження посадової особи, що посвідчувала даний заповіт, а тому дійшов передчасного висновку про задоволення позову. При цьому зазначив, що складений заповіт є нікчемним в силу положень ч. 1 ст. 1257 ЦК України.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що зазначеним вимогам рішення суду апеляційної інстанції не відповідає з наступних підстав.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача ОСОБА_8

Відповідно до заповіту від 23 грудня 2009 року, посвідченого головою Толокунської сільської ради Вишгородського району Київської області КальченкоН.В., ОСОБА_8 заповіла ОСОБА_5 житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, та присадибну ділянку площею 0,36 га за цією ж адресою.

ОСОБА_5 прийняв спадщину за заповітом шляхом подачі заяви 5 вересня 2013 року до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області.

Третя особа ОСОБА_6 також звернулась 11 вересня 2013 року до Вишгородської районної державної нотаріальної контори Київської області з заявою про прийняття спадщини. Про зміст заповіту їй було відомо.

Суд не обмежений доводами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення (ч. 3 ст. 335 ЦПК України).

Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Суди зазначене не врахували, не з'ясували, чи оспорювала ОСОБА_6 зазначений заповіт, чи зверталась до суду з вимогами про визнання його недійсним та чи встановлювалась судом недійсність заповіту.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення районного суду в апеляційному порядку та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, у порушення ст. 303 ЦПК України, не надав жодної оцінки нормам матеріального права, які були застосовані судом першої інстанції при розгляді даної справи, а виходив лише з того, що вказаний заповіт є нікчемним відповідно до ч. 1 ст. 1257 ЦК України, в силу ст. 215 ЦК України, визнання його недійсним в судовому порядку не вимагається.

При цьому, дійшовши до таких висновків, апеляційний суд не перевірив повноваження голови Толкунівської сільської ради Кальченко Н.В. на посвідчення заповіту, складеного за підписом ОСОБА_8, та не встановив чи мав він право на вчинення таких дій.

Враховуючи, що апеляційний суд при ухваленні оскаржуваного рішення не встановив фактичних обставин, які мають суттєве значення для правильного вирішення спору, не перевірив відповідність висновків суду першої інстанції обставинам справи та правильність застосування норм матеріального права, судове рішення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до передчасних висновків у справі, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування рішення апеляційного суду із направленням справи до цього ж суду на новий розгляд.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 в особі представника ОСОБА_7 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Київської області від 1 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
суддіВ.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська