Провадження № 2/752/520/16
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21.01.2016 року Голосіївський районний суд міста Києва в складі:

головуючого судді - Колдіної О.О.

з участю секретаря - Овдій А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальної шкоди,

в с т а н о в и в:

позивач звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення з відповідача витрат на лікування в розмірі 3023 гривні, витрат за послуги в травмпункті в сумі 1000 гривень, витрат за пошкоджений одяг в розмірі 700 гривень, робочу форму в сумі 3000 гривень, витрат за сплачені комунальні послуги в сумі 2000 гривень, витрат на харчування в розмірі 4000 гривень та відшкодування моральної шкоди в сумі 85000 гривень.

Позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 витрат на лікування, послуг травмпункту та моральної шкоди залишені судом без розгляду.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 03.03.2015 р. на перехресті вул..Васильківської та пров.Задорожного ОСОБА_2 здійснив на неї наїзд, в результаті чого їй були заподіяні телісні ушкодження.

Внаслідок наїзду були пошкоджені її куртка вартістю 700 гривень та робоча форма вартістю 1000 гривень.

Після дорожньо-транспортної пригоди вона скористалась послугами таксі, яке доставило її з лікарні до м.Конотоп. Послуги таксі коштували їй 3000 гривень.

Позивач посилається на те, що на харчування вона витрачає в місяць 2000 гривень і щомісяця сплачує комунальні послуги в розмірі близько 1000 гривень.

Оскільки ОСОБА_2 був визнаний винним у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України на підставі положнень ст.ст.1187, 1188 ЦК України позивач просить зазначені витрати стягнути з відповідача.

В ході судового розгляду позивач підтримала заявлений позов, просила його задовольнити на підставі викладених в позовній заяві обставин і наявних доказів, оскільки вироком суду встановлена вина відповідача у вчиненні наїзду транспортним засобом.

Відповідач заперечував проти задоволення позову, обґрунтовуючи тим, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження заявлених вимог, а крім того, відповідач зазначив, що його цивільно-правова відповідальність була застрахована ТОВ «Страхова компанія «Кредо», яка і повинна відшкодувати завдані збитки.

Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про місце і час судового розгляду був повідомлений належним чином, з заявами про відкладення розгляду справи не звертався, в зв»язку з чим суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника Страхової компанії.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 03.03.2015 р. приблизно о 09 год, ОСОБА_2, керуючи автомобілем «Мітцубсі» д.н. НОМЕР_2, руючись по вул..Васильківській в м.Києві зі сторони Голосіївської площі, не вжив необхідних заходів для зупинення транспортного засобу, не надавши дорогу пішоходу, здійснив наїзд передньою правою частиною керованого ним автомобіля на нерегульованому пішохідному переході на ОСОБА_1

Внаслідок зазначеного наїзду ОСОБА_1 отримала тілесні ушкодження середньої ступені тяжкості.

Зазначені обставини встановлені вироком Голосіївського районного суду м.Києва від 28.04.2015 р., відповідно до якого ОСОБА_2 був визнаний винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України.

В силу положень ч.3 ст.61 КК України фактичні обставини настання даної дорожньо-транспортної пригоди та винність відповідача у вчиненні наїзду на ОСОБА_1 не підлягають доказуванню.

Згідно з ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об"єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно з роз»ясненнями, викладеними в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 р. «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди.

Як закріплено ст.1192 ЦК України, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов"язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Законом України «Про обов»язкове стрхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлений обов»язок власників транспортних засобів застрахувати свою відповідальність.

Судом встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2, як власника транспортного засобу власника транспортного засобу «Мітцубсі» д.н. НОМЕР_2 була застрахована в ТДВ «СК «Кредо».

Відповідно до ст.22 Закону України «Про обов»язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров»ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що позивач, знаючи про наявність у відповідача Полісу обов»язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не зверталась до Страхової компанії з заявами про виплату страхового відшкодування, наполягаючи на тому, що шкоду повинен відшкодувати ОСОБА_2

Суд не заперечує право позивача на відшкодування шкоди, завданої відповідачем, як власником джерела підвищеної небезпеки, однак, в силу положень ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обов»язок доказування законом покладає на сторони у справі.

Звертаючи до суду з вимогами про відшкодування витрат за пошкоджений одяг в розмірі 700 гривень, робочу форму в сумі 3000 гривень, витрат за сплачені комунальні послуги в сумі 2000 гривень, витрат на харчування в розмірі 4000 гривень позивач не надає жодного доказу про завдання їй таких збитків та відповідно про понесені нею витрати.

Крім того, для настання цивільно-правової відповідальності необхідна наявність наступних елементів: протиправність дій, винність дій особи, яка завдала шкоди, наявність шкоди, причинно-наслідковий зв»язок між винними діями та наслідками, що настали.

Суд роз»яснив сторонам їх права і обов»язки в ході розгляду справи, однак позивач розпорядилась своїми правами на власний розсуд і наполягала на розгляді справи на підставі наявних в матеріалах справи доказів.

Ні при зверненні до суду, ні в ході розгляду справи позивач не обґрунтовує свої вимоги в частині відшкодування відповідачем витрат на щомісячне харчування та сплату комунальних послуг, і яким чином зазначені витрати пов»язані з наслідками даної дорожньо-транспортної пригоди.

На підставі положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

З огляду на викладені обставини, оцінюючи всі досліджені судом докази у справі, суд вважає, що позов ОСОБА_1 є необґрунтованим, недоведеним належними доказами у справі, в зв»язку з чим не підлягає задоволенню в повному обсязі.

Питання щодо судових витрат суд вирішує на підставі положень ст.88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.3, 10, 60, 88, 209, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа на стороні відповідача: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Кредо» про відшкодування матеріальної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом 10 днів з дня його проголошення до Апеляційного суду м.Києва через Голосіївський районний суд м.Києва.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя