Справа № 464/7541/15-ц
пр.№ 2/464/95/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(з а о ч н е)

15.01.2016 року

Сихівський районний суд м. Львова в складі :

головуючого-судді Мички Б.Р.

при секретарі Янишин М.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить: визначити, що йому - ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові; визначити, що його батьку - ОСОБА_3, який помер 01 листопада 2011 року, належала 1/3 частина квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові; визнати за ним - ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові, в порядку спадкування за законом після смерті 01 листопада 2011 року його батька - ОСОБА_3.

В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що згідно свідоцтва про право власності від 25 серпня 1994 року, квартира №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові належить на праві спільної сумісної власності йому - ОСОБА_1, його матері ОСОБА_4 та батьку ОСОБА_3. Однак, право власності на вказану квартиру не було належним чином зареєстроване в органах державної реєстрації прав власності на нерухоме майно. 24 лютого 1999 року його матір ОСОБА_4 померла. Після смерті матері він успадкував належну їй 1/3 частину квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові, та зареєстрував право власності на спадкове майно в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно. Однак, зареєструвати право власності у спірному житлі, яке виникло на підставі свідоцтва про право власності на квартиру, він позбавлений можливості у зв'язку з тим, що не був визначений розмір часток кожного із співвласників. У зв'язку з рівністю часток, просить визначити, що його та його батька частка у спірному житлі становить по 1/3 частині. 01 листопада 2011 року помер його батько ОСОБА_3. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з належної йому частки спірної квартири. На випадок своєї смерті його батько 03 березня 2009 року склав заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно якого заповів йому - ОСОБА_1 належну йому частку у спірній квартирі. Будучи спадкоємцем за заповітом він прийняв спадщину після смерті батька, оскільки постійно проживав разом з спадкодавцем у спірній квартирі, що стверджується відповідно довідкою з місця проживання, виданою 04 червня 2014 року БУ №4. Для оформлення своїх спадкових прав він звернувся до Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори. Однак, державним нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що у правовстановлюючому документі на квартиру не визначено частки померлого ОСОБА_3 та його право власності не було зареєстроване у встановленому законом порядку.У зв'язку з наведеним, він позбавлений можливості оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину.

Представник позивача в судове засідання не з'явилася, подала суду письмову заяву в якій просить розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задовольнити та не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач ОСОБА_2 міська рада явку уповноваженого представника в судове засідання не забезпечила, хоча була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, причини неявки суду не повідомила. Тому, згідно ст.224 ЦПК України, суд вважає можливим розглядати справу у його відсутності за наявних у справі достатніх доказів.

У зв'язку із неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалося згідно із вимогами ч.2 ст.197 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи та зясувавши її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про право власності, виданого 25 серпня 1994 року Квартирно- експлуатаційною частиною району, квартира АДРЕСА_1 «а» у м.Львові належить на праві спільної сумісної власності позивачу ОСОБА_1, його матері ОСОБА_4, та батьку ОСОБА_3 (а.с.7, 8).

24 лютого 1999 року матір позивача ОСОБА_4 померла, що стверджується свідоцтвом про смерть серії I-СГ №143885, виданим відділом РАГС Львівського міськвиконкому (а.с.11).

20 вересня 1999 року державним нотаріусом П'ятої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори видано відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 «а» у м.Львові, та зазначено, що спадкоємцями майна після смерті ОСОБА_4 є в рівних частинах ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.12).

01 листопада 2011 року так і не зареєструвавши в органах, що здійснюють державну реєстрацію прав на нерухоме майно, своє право власності на частку у вищезазначеній квартирі, батько позивача ОСОБА_3 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії I-СГ №266475, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції (а.с.13).

Так, 03 березня 2009 року батьком позивача ОСОБА_3 на випадок своєї смерті було складено заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу ОСОБА_5, згідно якого він заповів належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 «а» у м.Львові своєму сину - ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Частиною 1 ст.182 ЦК України передбачено, що право власності на інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід та припинення підлягають державній реєстрації.

Однак, лише 18 лютого 2014 року, тобто після смерті батька, позивачем ОСОБА_1 зареєстровано право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 «а» у м.Львові на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 вересня 1999 року, після смерті матері - ОСОБА_4, що стверджується відповідним витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.02.2014р. (а.с.10, 60).

Як встановлено судом та стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 08 грудня 2015 року за №49286173, щодо нерухомого майна квартири АДРЕСА_1 «а» у м.Львові, то на таку зареєстроване право власності лише на вищезазначену 1/3 частину, яка виділена після смерті матері позивача - ОСОБА_4, та зареєстрована за позивачем ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом, на підставі свідоцтва про право на спадщину від 20 вересня 1999 року (а.с.60).

Судом встановлено, що окрім вищезазначеної 1/3 частки квартири АДРЕСА_1 «а» у м.Львові, яка виділена після смерті ОСОБА_4, та зареєстрована за позивачем ОСОБА_1, розмір часток кожного із співвласників не визначений та право власності на нерухоме майно в порядку передбаченому ст.182 ЦК України так і не зареєстроване.

Відповідно ст.ст. 368, 370, 372 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року п.12 роз'яснено, що за загальними правилами ч.2 ст.372 при поділі майна, що є у спільній сумісній власності, за рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (ч.2 ст. 370, ч.2 ст. 372 ЦК України).

Таким чином, виходячи з рівності часток та враховуючи що співвласників майна згідно свідоцтва про право власності на спірну квартиру від 25 серпня 1994 року, було троє, суд вважає можливим визначити, що кожному із співвласників у квартирі АДРЕСА_1 «а» у м.Львові, належить по 1/3 частині.

А відтак, позовні вимоги щодо визначення за позивачем ОСОБА_1 1/3 частини квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові, та за померлим 01 листопада 2011 року ОСОБА_3 1/3 частини квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові, є підставними та підлягають до задоволення.

Згідно положень ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 цього ж Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Судом встановлено, що на момент відкриття спадщини позивач ОСОБА_1 постійно проживав разом із спадкодавцем ОСОБА_3, що стверджується довідкою Квартирно-експлуатаційного відділу Будинкоуправління №4 за №0593 від 04.06.2014р. (а.с.15), та фактично вступив у володіння та користування спірною квартирою, а тому відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України вважається таким, що фактично прийняв спадщину.

Згідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як вбачається з тверджень позивача, державним нотаріусом Шостої ОСОБА_2 державної нотаріальної контори йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті батька ОСОБА_3 у зв'язку з тим, що не визначені частки у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно та відсутністю державної реєстрації права власності.

Відповідно до ст.386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності.

Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права.

Враховуючи вищенаведене,а також те, що належна спадкодавцю частка у спірній квартирі за вимогами ст.1218 ЦК України війшла до складу спадщини, неможливість оформлення позивачем, як спадкоємцем за заповітом після смерті батька, спадкових прав у встановленому законом порядку, суд приходить до переконання про наявність підстав для задоволення позову та визнання за позивачем в порядку спадкування за заповітом після смерті 01 листопада 2011 року батька ОСОБА_3, права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 «а» у м.Львові.

На підставі ст.ст.16, 182, 368, 370, 372, 386, 1216, 1218, 1233, 1268, 1270 Цивільного кодексу України, та керуючись постановою Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008р. за №7 «Про судову практику у справах про спадкування», ст.ст. 10, 60, 88, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-226 ЦПК України, с у д , -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про визначення часток у спільній сумісній власності та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Визначити, що ОСОБА_1 належить 1/3 частина квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові.

Визначити, що ОСОБА_3, який помер 01 листопада 2011 року, належала 1/3 частина квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/3 частину квартири №29 у будинку №6 «а» по вулиці Скорини у м.Львові, в порядку спадкування за заповітом після смерті 01 листопада 2011 року його батька - ОСОБА_3.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особою, у відсутності якої таке було постановлено, - протягом того ж строку з дня отримання його копії.

Головуючий

Рішення є оригіналом, виготовлено в одному примірнику, зберігається у цивільній справі № 464/7541/15-ц