справа № 638/9910/13-ц
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

27 липня 2016 року м. Харків

Дзержинський районний суду м. Харкова в складі головуючого судді Штих Т.В., секретаря Чаленко Н.О., розглянувши цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк « Приват банк» до ОСОБА_1 про стягнення суми,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач, публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», звернувся до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на користь банку суми заборгованості в розмірі 43549,35 грн., з яких: 9747,07 грн. заборгованість за кредитом; 31252,31 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина), 2049,97 грн. штраф (процентна складова), яка виникла на підставі договору б/н від 24.10.2006 р., укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2. Судові витрати у розмірі 435,49 грн. просив покласти на відповідача.

Свої позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» обґрунтовує тим, що 24.10.2006 р. між ОСОБА_2 (позичальник) та ПАТ КБ «ПриватБанк» був укладений договір, згідно з яким позичальник отримав від банку кредит на суму 10000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим строком повернення, що відповідає строку дії картки.

06.05.2008 р. позичальник, ОСОБА_2, помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть.

Позивач просив суд стягнути з матері відповідача, ОСОБА_1, яка є спадкоємцем за законом, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості в розмірі 43549,35 грн. та судові витрати на суму 435,49 грн.

24.05.2016 р. позивач надав до суду заяву про уточнення позовних вимог шляхом їх зменшення, в якій просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 11314,11 грн., а саме: 9747,07 грн. заборгованість за кредитом; 591,21 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 500,00 грн. штраф (фіксована частина); 514, 95 грн. штраф (процентна складова).

27.07.2016 р. представник позивача у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав клопотання про розгляд справи без його участі.

Присутні у судовому засіданні представники відповідача надали заяву про застосування позовної давності, у звязку з чим, просили відмовити у задоволенні позову.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши заперечення представників відповідача, суд зазначає.

Відповідно до п. 32 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні спорів щодо виконання зобов'язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати таке.

З урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, отриманого у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов'язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов'язання фактично не пов'язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.

Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов.

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч.2 ст.1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобовязання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 06.11.2013 р. у справі № 6-116цс13.

Відповідно до Розрахунку заборгованості за договором б/н від 24.10.2006 р., укладеного між ПАТ КБ «Приватбанк» та клієнтом ОСОБА_2, станом на 06.05.2008 р. (далі - Розрахунок), який є додатком до уточненої позовної заяви, в графі 5 «Сальдо простроченої заборгованості за кредитом», станом на 30.04.2008 р. виникла перша прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 356,19 грн., яка в подальшому постійно продовжувала зростати.

Також, з 30.04.2008 р. в графі 10 Розрахунку «Нарахування відсотків на прострочену заборгованість» вперше зявляється 1,42 грн. на прострочену заборгованість за щомісячними платежами.

Тобто, Розрахунок заборгованості за кредитним договором деталізує обовязок боржника щомісячних сплат за договором та встановлює самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, а, таким чином, право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, судом встановлено, що прострочення виконання зобовязання за договором, а отже і перебіг позовної давності, почав відлік з 30.04.2008 р., коли позивач дізнався про порушення зобовязань з боку відповідача (частина перша статті 261 ЦК України).

Відповідно до ст. ст. 526, 1054 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та Цивільного Кодексу; за кредитним договором позичальник зобов'язаний повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно з Положенням п.3.1 Умов та правил надання банківських послуг, що є складовою частиною договору б/н від 24.10.2006 року визначено, що для надання послуг Банк відкриває Клієнту картрахунки, надає Клієнту картки, їх вид та строк дії визначені у Заяві та Памятці, підписанням яких Клієнт та Банк укладають договір про надання банківських послуг.

24.10.2006 р. ОСОБА_2 підписано заяву, що є складовою частиною договору. Відповідно до заяви йому надано кредитний ліміт у розмірі 10000,00 грн. та кредитну картку терміном дії 3 роки. Згідно з додатком до позовної заяви термін дії картки розпочався 01.11.2006 р. та закінчувався 31.10.2009 р.

Відповідно до п. 3.13 Умов та правил надання банківських послуг, договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього терміну жодна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично лонгується на такий же термін.

Відповідно до правил користування платіжною карткою, яка є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст.257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Відповідної правової позиції дотримується Верховний Суд України у постанові від 19.03.2014 р. у справі № 6-14цс14.

Згідно з ч. 1 ст. 360.7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України є обовязковим для всіх судів України. Суди зобовязані привести судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно з ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Судом встановлено, що термін дії кредитної картки боржника закінчився 31.10.2009 р., натомість, позивач звернувся до суду з позовною заявою 05.07.2013 р., тобто після спливу позовної давності, яка закінчилася 31.10.2012 р.

Відповідно до вимог статті 266 ЦК України, зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідач, посилаючись на ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ст.ст. 257- 267 ЦК України, ст. ст. 38, 42, 44 ЦПК України, пункт 32 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 р. за № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», Постанову Верховного Суду України від 6 листопада 2013 року у справі № 6-116цс13, Постанову Верховного Суду України від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14, просив застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, заявлену відповідачем заяву про застосування позовної давності, пропущення позивачем строку позовної давності , суд вважає за необхідне позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Керуючись ст. ст. 257, 267, 625 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 38, 42, 44, 60, 88, 212-214 ЦПК України,-

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства Комерційного Банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором залишити без задоволення.

Судові витрати вважати сплаченими позивачем.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Харківської області протягом 10 днів з дня його проголошення через Дзержинський районний суд м. Харкова.

Рішення ухвалено та надруковано суддею в нарадчій кімнаті.

Суддя : Штих Т.В.