Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 335/3158/15 Головуючий у 1 інстанції: Рибалко Н.І.
Провадження № 22-ц/778/405/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

з участю прокурора Свинаренка Р.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та ОСОБА_2 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року у справі за позовом Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди, повернення майна з користування та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про встановлення факту щодо переходу права власності та визнання права власності на гаражі,

В С Т А Н О В И Л А:

Запорізька міська рада, Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради звернулися з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору оренди та повернення майна з користування, зазначивши, що територіальна громада м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради є власником гаражів № 2 площею 27,6 кв.м. та № 3 площею 27,3 кв.м, у гаражному боксі літ. Б загальною площею 109,6 кв.м, розташованому за адресою: АДРЕСА_1. Однак на теперішній час згідно з договором оренди з правом викупу від 12.10.1999р., укладеним між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 строком на 20 років, вказані гаражі знаходяться в користуванні відповідача. З 16.03.2011р. відбулась заміна орендодавця ОСОБА_3 на Запорізьку міську раду, що, на думку позивачів, встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2013р.

Проте позивачі вважають, що вказаний договір оренди від 12.10.1999р. підлягає розірванню з наступних підстав: об»єкт оренди зазначено як три гаражі у гаражному боксі площею 109,6 кв.м, які не визначені індивідуальними ознаками; вартість гаражів зазначена у загальній сумі 13 400 грн. без врахування індексації і вартості кожного гаражу; розмір орендної плати встановлений без урахування індексації; на момент укладання договору оренди не проводилась оцінка об'єкта оренди, що суперечить Закону України «Про оренду державного та комунального майна»; в договорі не визначені всі істотні умови договору оренди. Посилаючись на вказні обставини, позивачі у відповідності до вимог ст.ст. 651,652 ЦК України просили у судовому порядку розірвати договір оренди з правом викупу від 12.10.1999 року, зобов'язати ОСОБА_2 повернути з користування гараж № 2 площею 27,6 кв.м. та гараж № 3 площею 27,3 кв.м у гаражному боксі літ. Б загальною площею 109,6 кв.м., розташованому за адресою: АДРЕСА_1, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради шляхом виселення.

ОСОБА_2, в свою чергу, звернувся до суду з позовом до Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради, в якому просив суд встановити факт щодо набуття ним права власності на гаражі № 1, № 2, № 3, розташовані у гаражному боксі літ. Б за адресою: АДРЕСА_1; визнати за ним право власності на вказані гаражі з тих підстав, що ним як орендарем були сплачені грошові кошти за договором оренди в загальній сумі - 13 400 грн., що дорівнює вартості об»єктів оренди, а тому, на думку позивача, за умовами договору від 12.10.1999 року до нього перейшло право власності на гаражі.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 31.08.2015р. вищезазначений позов ОСОБА_2 був прийнятий до спільного розгляду з первісним позовом Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року позов Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та позов ОСОБА_2 - залишені без задоволення.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позовні вимоги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні його позову до Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та ухвалити нове рішення про задоволення його позову про встановлення факту щодо переходу права власності та визнання за ним права власності на гаражі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення осіб, які беруть участь у справі, прокурора в інтересах держави, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, колегія суддів приходить до висновку, що обидві апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову Запорізької міської ради і Департаменту комунальної власності та приватизації ЗМР, суд першої інстанції виходив із того, що позивачі не довели наявність істотного порушення орендарем ОСОБА_2 умов договору та наявність шкоди, завданої таким порушенням, тому не мається підстав для розірвання договору оренди від 12.10.1999р., а відтак не підлягають задоволенню і похідні вимоги про повернення гаражів з користування орендаря.

Залишаючи без задоволення позов ОСОБА_2 про встановлення факту переходу права власності на об»єкти оренди від орендодавця до орендаря у відповідності до умов договору оренди з правом викупу від 12.10.1999р. та визнання права власності за ним на гаражі №№ 1, 2, 3, суд вказував, що норми цивільного кодексу не містять такого порядку набуття права власності та у такий спосіб, який обрано позивачем.

Колегія не може погодитись з вказаними висновками суду першої з огляду на наступне.

Відповідно до вимог статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Проте апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов»язковою підставою для скасування рішення.

Судом встановлено, що згідно з договором оренди з правом викупу, укладеним 12 жо- втня 1999 року між ОСОБА_4та ОСОБА_2, ОСОБА_4 як орендодавець передала ОСОБА_2 як орендарю в строкове володіння та користування 3/4 частини, що складається з гаражів №№ 1, 2, 3, гаражного боксу загальною площею 109,6 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1

За умовами вказаного договору, 3/4 частини гаражного боксу переходять у власність орендаря за спливом 20 років оренди та сплати всіх належних платежів (а.с. 23).

Розділом 1 договору оренди від 12.10.1999р. передбачено, що строк оренди починається із дня укладання договору. Розділом 1У договору оренди визначено, що дострокове розірвання договору допускається лише за письмовою згодою сторін або за рішенням суду з причин грубого чи неодноразового порушення стороною умов договору. Зміни в договір можуть бути внесені додатковою угодою сторін, укладеною в письмовій формі. Зміна власника не є підставою для зміни або розірвання договору.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2011 року (а.с. 5-7), визнано право власності територіальної громади м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради на нерухоме майно: чотири гаражі у гаражному боксі літ. Б площею 109,6 кв. м за адресою: АДРЕСА_1, зобов"язано ОП "ЗМБТІ" скасувати державну реєстрацію права приватної власності за ОСОБА_4 на гаражі №№ 1, 2, 3, 4 у гаражному боксі літ. Б площею 109,6 кв.м за вказаною адресою та здійснити державну реєстрацію права комунальної власності за Запорізькою міською Радою на зазначені гаражі.

Рішенням Апеляційного суду Запорізької області від 27.07.2011 року (а.с. 8-9) рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 16.03.2011 року скасовано в частині задоволення вимог Запорізької міської ради щодо визнання права власності на гараж № 4 загальною площею 27,4 кв. м і покладення зобов"язання на ОП ЗМБТІ здійснити державну реєстрацію права комунальної власності за Запорізькою міською радою на цей гараж та відмовлено в задоволенні позову Запорізької міської Ради в цій частині.

Згідно з Витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 10-11, 135 ) за територіальною громадою м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради зареєстровано право комунальної власності на гаражі № 2 площею 27,6 кв. м та гараж № 3 площею 27,3 кв. м у гаражному боксі літ. Б за адресою: АДРЕСА_1

Вказаними судовими рішеннями встановлено, що на час підписання договору оренди 12.10.1999р. гаражний бокс літ. Б загальною площею 109,6 кв. м, що складається із чотирьох гаражів та розташований у АДРЕСА_1 який нерозривно пов»язаний з технологічним обладнанням котельної та разом з нею створює єдиний нерозривний об»єкт теплопостачання, знаходився на балансі Казеного підприємства «Запорізький титано-магнієвий комбінат», яким у відповідності до ЗУ «Про передачу об»єктів права державної та комунальної власності» від 03.03.1998р. та виданого на його підставі Наказу Міністерства промислової політики України № 44 від 15.08.2001р. був переданий з державної у комунальну власність м. Запоріжжя.

Встановивши вказані обставини, вищезазначеними рішеннями суди І та ІІ інстанцій відмовили в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до Запорізької міської ради про визнання права власності на гаражі №№ 1, 2, 3, які остання вважала своїм майном частково як подружжя забудовника ОСОБА_5, який помер у 1999р., а частково як спадкоємець померлого чоловіка. Вказані вимоги ОСОБА_5 визнані судом необґрунтованими.

Відповідно до ч. 3 статті 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Отже, оскільки у цій справі, що переглядається за апеляційними скаргами сторін, приймає участь Запорізька міська рада, яка іншим судовим рішення визнана власником гаражів №№ 2, 3 у гаражному боксі літ. Б за адресою: АДРЕСА_1 то обставини щодо дійсного власника гаражів не підлягають доведенню у цій справі. Крім того, не підлягають також доведенню і ті обставини, що до передачі вказаних гаражів у комунальну власність, вони перебували на балансі КП «ЗТМК» як державна власність.

Зважаючи на те, що гаражі №№ 2, 3 у гаражному боксі літ. Б по АДРЕСА_1 станом на жовтень 1999р. були об»єктами державної власності, то їх оренда регулювалась на той час ЗУ «Про оренду державного та комунального майна», згідно з яким орендодавцем такого майна могли бути: Фонд Держмайна, органи, уповноважені Верховною Радою АР Крим та органами місцевого самоврядування здійснювати управління таким майном, підприємства у відношенні окремого індивідуально-визначеного майна.

Таким чином, на момент підписання 12.10.1999р. договору оренди від імені орендодавця ОСОБА_4 не була ані власником, ані користувачем гаражів №№ 2, 3 у гаражному боксі літ. Б по АДРЕСА_1

З огляду на зазначені обставини ОСОБА_4 не могла виступати орендодавцем майна, яке не належало їй на будь-якій правовій підставі, тому укладений нею договір не породжує обумовлених ним юридичних наслідків, а відтак не може зберігати силу і для наступного розпорядника чи власника майна, до якого це майно перейшло.

Тому суд першої інстанції, не повно дослідивши вказані обставини, дійшов помилкового висновку про те, що Запорізька міська рада з набуттям права власності на гаражі № 2, 3 у гаражному боксі літ. Б по АДРЕСА_1 набула статусу орендодавця за договором від 12.10.1999р.

Колегія вважає, що, оскільки Запорізька міська рада не набула статусу орендодавця за договором від 12.10.1999р., то її вимоги і такі ж вимоги Департаменту комунальної власності та приватизації ЗМР щодо розірвання вказаного договору оренди, стороною якого вони не є, являються безпідставними. Тому не можуть бути задоволені і похідні вимоги про зобов»язання повернути гаражі № 2, 3, оскільки вони заявлені позивачем в якості правового наслідку розірвання договору оренди.

При цьому, колегія не бере до уваги обставини, встановлені рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 17.06.2013р. у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, третя особа - Департамент комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради про стягнення орендної плати за договором від 12.10.1999р., щодо наявності у ОСОБА_4 прав орендодавця, оскільки суд при вирішенні цього спору фактично не з»ясовував та не встановлював наявності у останньої правових підстав для укладення договору оренди від 12.10.1999р. в якості орендодавця.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_2 про визнання права власності на гаражі №№ 1, 2, 3 за умовами договору оренди з правом викупу від 12.10.1999р., оскільки ним була сплачена орендодавцю вся визначена договором сума їх вартості, то вони також не можуть бути задоволені, але з інших правових підстав, ніж визнав суд.

Так, оскільки, як встановлено колегією, вказані гаражі належали до державної власності, перебували в користуванні та на балансі КП «ЗТМК», зокрема, і станом на жовтень 1999р., то саме цьому підприємству належало на той час право передавати ці гаражі в оренду. Тому сплата ОСОБА_2 орендної плати ОСОБА_4, яка не могла виступати в якості орендодавця, не породжує у останнього права щодо набуття права власності на вказані гаражі в порядку їх викупу за вказаним договором.

Отже, вийшовши за межі доводів апеляційних скарг та встановивши за матеріалами справи вищевказані обставини, які в цілому спростовують висновки суду, колегія вважає, що у відповідності до вимог п.п. 1, 3, 4 ч. 1 статті 309 ЦПК України оскаржуване рішення підлягає скасуванню із ухваленням нового рішення про відмову в позові як Запорізької міської ради і Департаменту комунальної власності ЗМР, такі і в позові ОСОБА_2 з інших правових підстав, ніж відмовлено судом першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315, 316 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 19 листопада 2015 року у цій справі скасувати.

Відмовити в задоволенні позову Запорізької міської ради, Департаменту комунальної власності та приватизації Запорізької міської ради та в зустрічному позові ОСОБА_2 з інших правових підстав.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.