АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 553/916/14-ц Номер провадження 22-ц/786/136/16Головуючий у 1-й інстанції Кононенко С.Д. Доповідач ап. інст. Кузнєцова О. Ю.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого судді: Кузнєцової О.Ю.

суддів: Хіль Л.М., Чічіля В.А.

при секретарі Колодюк О.П.

за участі представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_5

на рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів,-

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду із вказаним позовом та, остаточно визначившись у позовних вимогах відповідно до заяви від 06 жовтня 2015 року (а.с. 94) просила стягнути з ОСОБА_3 283 822,50 грн. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів за період з 06 вересня 2013 року по 23 вересня 2015 року.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 29 грудня 1995 року вона уклала із ОСОБА_3 шлюб. Від шлюбу з відповідачем вони мають спільну доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вказувала, що ОСОБА_3 без поважних причин не сплачує аліменти на утримання доньки, що є підставою для стягнення неустойки (пені) за час прострочення їх сплати.

Рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_5 задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 11 389 грн. неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів.

Вказане рішення в апеляційному порядку окремо один від одного оскаржили ОСОБА_5 та ОСОБА_3

ОСОБА_5, просила скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_3 просив скасувати оскаржуване рішення і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 у повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_5 підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до вимог ст. ст. 213, 214, ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні

Судове рішення ухвалене у справі не повною мірою відповідає вказаним вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та вбачається з матеріалів справи, що 29 грудня 1995 року ОСОБА_5 уклала із ОСОБА_3 шлюб, який зареєстрований міським палацом шлюбів м. Полтави.

Від шлюбу сторони мають спільну доньку ОСОБА_6, яка народилася ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24 грудня 2013 року із ОСОБА_3 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання доньки ОСОБА_6 у розмірі 3000,00 гривень щомісячно починаючи з 06.09.2013 року.

ОСОБА_3 не сплачує аліменти на користь позивача у розмірі передбаченому рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 24.12.2013 року в зв'язку чим станом на 23.09.2015 року у нього утворилася заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 79 300,45 грн., що підтверджується довідкою-розрахунком, складеною державним виконавцем Октябрського ВДВС Полтавського МУЮ (а.с. 130). Вказаний розрахунок відповідачем спростовано не було та він у встановленому законом порядку не оскаржувався (ст. 74 ч. 9 ЗУ «Про виконавче провадження»)

Частина 1 ст. 196 СК України передбачає, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_5, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про наявність підстав для стягнення неустойки (пені), оскільки заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, який ухиляється від сплати аліментів у розмірі встановленому судовим рішенням. Проте, місцевим судом було проведено помилкові розрахунки, що призвело до неправильного визначення розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню зі ОСОБА_3

Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року у справі №6-94цс15 з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Таким чином, розмір неустойки, що підлягає стягненню зі ОСОБА_3, з урахуванням визначеної державним виконавцем щомісячної заборгованості згідно з довідкою-розрахунком від 23 вересня 2015 року, становить:

Місяць/рікКількість днів простроченняЗаборгованість 1 відсоток від заборгованостіНеустойка(пеня)
Вересень 2013 року254166,6641,661041,5
Жовтень 2013 року50
Листопад 2013 року00
Грудень 2013 року233709,637,09853,07
Грудень 2013 року8774,197,7461,92
Січень 2014 року0
Лютий 2014 року0
Березень 2014 року0
Квітень 2014 року0
Травень 2014 року0
Червень 2014 року30248024,8900
Липень 2014 року0
Серпень 2014 року0
Вересень 2014 року0
Жовтень 2014 року0
Листопад 2014 року0
Грудень 2014 року0
Січень 2015 року0
Лютий 2015 року0
Березень 2015 року0
Квітень 2015 року0
Травень 2015 року0
Червень 2015 року0
Липень 2015 року31187018,70579,70
Серпень 2015 року0
Вересень 2015 року9
23 425,19 грн.

При розрахунку щомісячної неустойки (пені) була застосована формула (З*1%/100)*Д, де З - сума заборгованості зі сплати аліментів за поточний місяць, Д - кількість днів прострочення.

Окрім того, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції помилково не взяв до уваги доводи відповідача щодо зменшення розміру неустойки (пені), враховуючи його матеріальний стан.

Згідно зі ст. 196 ч. 2 СК України розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

ОСОБА_3 є головою спостережної ради Кредитної спілки «Полтава-Капітал» (а.с. 102-105) та згідно із податковою декларацією про майновий стан і доходи у 2014 році доходів не задекларував, у власності має квартиру загальною площею 42,5 кв.м. (а.с. 20-21).

Не є підставою для зменшення розміру неустойки наявність у відповідача захворювань та непрацездатної матері, яка не є членом його сім'ї, проживає в селищі Нові Санжари (а.с. 79), оскільки зазначені обставини не передбачені ст. 196 ч.2 СК України, як такі, що дають суду право на зменшення розміру неустойки (пені).

Таким чином, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір неустойки (пені) на 2000 грн.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі ОСОБА_3, щодо застосування до спірних правовідносин вимог ст. 258 ч.2 п.1 ЦК України не заслуговують на увагу виходячи з наступного.

Згідно ст. 9 ч.1 ЦК України положення цього Кодексу застосовуються до врегулювання відносин, які виникають у сферах використання природних ресурсів та охорони довкілля, а також до трудових та сімейних відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

У відповідності до вимог ст. 2 ч.1 СК України сімейний кодекс України регулює сімейні особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, між батьками та дітьми, усиновлювачами та усиновленими, між матір'ю та батьком дитини щодо її виховання, розвитку та утримання.

Приписами ст. 20 СК України встановлено, що до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу.

Таким чином, згідно зі ст. 20 СК України до вимог про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, позовна давність не застосовується.

Інші доводи апеляційних скарг висновків місцевого суду не спростовують та не можуть бути підставою для скасування чи зміни судового рішення.

Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог статті 59 ЦПК України щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (стаття 60 ЦПК України), порушення вимог статті 215 ЦПК України щодо змісту рішення суду тощо.

Апеляційний суд ухвалює рішення про зміну рішення суду першої інстанції у випадку, якщо помилки у неправильно прийнятому рішенні можливо усунути без його скасування, не змінюючи суть рішення, і вони стосуються окремих його частин, зокрема у разі виправлення помилок суду першої інстанції щодо розміру суми, що підлягає стягненню, розподілу судових витрат тощо. Якщо помилки у такому рішенні стосуються фактичної сторони справи чи правового обґрунтування рішення, то їх усунення необхідно вважати також зміною рішення, тому апеляційний суд не повинен усувати такі помилки ухвалою із зазначенням про залишення рішення без змін з його уточненням чи доповненням.

У разі ухвалення нового рішення або зміни рішення суд апеляційної інстанції в мотивувальній частині рішення дає оцінку доказам, що наявні в матеріалах справи, а також новим доказам, якщо вони досліджувалися, в їх сукупності за правилами, встановленимистаттею 212 ЦПК України.

Виходячи з викладеного, рішення місцевого суду підлягає зміні в частині розміру неустойки (пені), що підлягає стягненню на користь ОСОБА_5

Відповідно до ч.5 ст. 88 ЦПК України якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Таким чином, зі ОСОБА_3 підлягає стягненню на користь ОСОБА_5 судовий збір, пропорційно задоволеним позовним вимогам, а саме 92,66 грн.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч.1 п.2, 309 ч.1 п.4, 314 ч.2, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року змінити, збільшивши розмір стягнутої з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 неустойки до 21 425,19 грн.

В іншій частині рішення Ленінського районного суду м. Полтави від 13 листопада 2015 року - залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_5 судовий збір у розмірі 92,66 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: О.Ю. Кузнєцова

Судді Л.М. Хіль

В.А. Чічіль

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО: