АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/689/16 Головуючий 1 інст. Скотар А.Ю.
Категорія: договірні
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року Апеляційний суд Харківської області у складі:

головуючого КРУГОВОЇ С.С.,

суддів ЗАЗУЛИНСЬКОЇ Т.П., МІНЕНКОВОЇ Н.О.,

секретарів Шпарага О.О., Прологаєвої А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про визнання договору реструктуризації недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати договір реструктуризації боргу на суму 28806,93 грн., укладеним між позивачем та відповідачем під впливом обману та психічного тиску, недійсним. Стягнути з відповідача на його користь матеріальну шкоду в розмірі 17199,95 грн. та моральну у розмірі 28806,93 грн.. Стягнути з відповідача на користь позивача сплачену суму судового збору 460,06 грн.

Заочним рішенням Московського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2015 року позов залишено без задоволення.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

В обґрунтування апеляційної скарги вказує, що рішення суду першої інстанції є неправосудним та ухваленим із порушенням норм процесуального та матеріального права.

Зазначає, що судом першої інстанції при ухваленні заочного рішення не досліджено рішення Московського районного суду міста Харкова від 26.06.2015 року, яке набрало законної сили, не встановлено суттєвих обставин, що мають значення для справи.

Крім того, звертає увагу суду на те, що судом першої інстанції було проігноровано його клопотання про витребування копії договорів у відповідача. Суд неповно зясував всі обставини справи, що призвело до хибних висновків.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення відповідача і представників сторін, обговоривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції дотримався вищеназваних вимог закону і виходив з того, що позивач не довів тих обставин, на які він посилається як на підставу своїх вимог.

З таким висновком суду судова колегія погоджується.

За змістом статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Позивач і його представник в позові і в судових засіданнях посилаються на укладення договору реструктуризації від 16.03.2015 під впливом обману та психічного тиску.

Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. Ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину.

Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману.

Обман має місце тоді, коли одна сторона навмисне вводить в оману іншу сторону правочину стосовно природи правочину, прав та обов?язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Окрім того, обман має місце тоді, коли сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або замовчує їхнє існування. Отже, для визнання правочину недійсним байдуже, чи здійснюються обманні дії в активній формі (повідомлення неправдивих відомостей) або ж виражаються у бездіяльності (навмисне замовчування обставин, знання яких може перешкодити здійсненню правочину). Обман має місце і тоді, коли неправильні відомості про обставини, що мають значення для укладення правочину, повідомляються третіми особами з відома або на прохання сторони правочину.

Правочин, укладений під впливом насильства, є оспорюваним, оскільки воля учасника формувалася невільно. Під насильством мається на увазі психічний або фізичний тиск на особистість контрагента або його близьких з метою спонукання до здійснення правочину (побиття, катування, загроза вчинення таких дій у майбутньому). Насильство має виражатися в незаконних, однак не обов'язково злочинних діях. Насильницькі дії можуть вчинятись як стороною правочину, так і іншою особою - як щодо іншої сторони правочину, так і щодо членів її сім'ї, родичів тощо або їх майна.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Стаття 59 ЦПК України встановлює, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Позивач не надав суду доказів вчинення обману та застосування психічного насильства з боку Банку на час укладення договору про реструктуризацію.

Суд першої інстанції правильно зазначив, що твердження позивача щодо протиправного вилучення з наступним поміщенням до штрафмайданчику його автомобіля, сплати відповідних коштів за це та намагання Банку отримати подвійне стягнення як за рішенням суду так і в рамках недійсного Договору, не ґрунтуються на доказах.

Матеріали справи свідчать, що вилучення автомобіля позивача та наступні дії з поміщення його на штрафмайданчик відбувались в рамках виконавчого провадження, яке закінчилось згідно постанови державного виконавця від 02.07.2015 року.

Доводи позивача, що доказом психічного тиску є лист відповідача (а.с.31) про його намір звернути стягнення на нерухомість, судова колегія не вважає належним і допустимим доказом позовних вимог, оскільки на захист прав кредитора така процедура передбачена і названий лист містить посилання на ст.63 ЗУ "Про виконавче провадження".

Посилання позивача і його представника на рішення Московського райсуду м. Харкова від 26 червня 2015 року , яким відмовлено ПАТ КБ "ПриватБанк" в задоволенні позову до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості не має правового значення і не спростовує висновків суду у цій справі, тому що рішенням Московського райсуду м. Харкова від 26 червня 2015 року вирішено спір про стягнення заборгованості на підставі кредитного договору без номеру від 5 грудня 2007 року. В справі, що розглядається позивач просить визнати недійсним договір реструктуризації від 16 березня 2015 року, який було укладено на виконання кредитного договору за № SAMDN 6926 від 16 квітня 2008 року (а.с.67). Отже, встановлено, що кожна справа стосується різних кредитних договорів.

Факт не надання відповідачем договору кредитування за № SAMDN 6926 від 16 квітня 2008 року на час розгляду справи, не є доказом його відсутності на час укладення договору реструктуризації і не може бути підставою для визнання останнього недійсним.

Відсутність доказів укладання кредитного договору унеможливлює настання передбачених цим договором наслідків і може бути підставою для відмови в задоволенні позову про стягнення заборгованості.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав вимоги позивача такими, що не підлягають задоволенню.

Як в суді першої інстанції, так і в суді апеляційної інстанції позивачем згідно вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про обґрунтованість позовних вимог позивача. Необхідні умови і правові підстави для визнання договору реструктуризації недійсним, стягнення матеріальної та моральної шкоди відсутні.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції не встановлено.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319, 324, 325 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Заочне рішення Московського районного суду міста Харкова від 03 листопада 2015 року -залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення. Касаційна скарга може бути подана безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий С.С. Кругова

Судді Т.П. Зазулинська

ОСОБА_2