Провадження № 4-с/760/1/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,

за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,

за участю представника заявника ОСОБА_1, державного виконавця Кузьменка О. С., представника ПАТ «Сбербанк» Тарана Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», ОСОБА_5,

в с т а н о в и в:

12.11.2015 заявник звернувся до суду із скаргою на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка О. С.

Обґрунтовуючи скаргу, заявник зазначив, що накладаючи арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 державний виконавець не врахував, що вищезазначений житловий будинок перебуває у спільній сумісній власності заявника та його дружини.

У зв'язку з цим заявник вважає, що накладаючи арешт на весь житловий будинок, державний виконавець порушив права його дружини, як співвласника житлового будинку, яка не має жодного відношення до виконавчого провадження, що призвело до обмеження її конституційного права на володіння, користування та розпорядження цим майном.

На підставі вищезазначеного, заявник просив суд визнати дії державного виконавця щодо включення майна, що належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 та ОСОБА_5 в акт опису й арешту майна неправомірними та скасувати акт опису й арешту майна від 21.08.2015.

У судовому засіданні представник заявника скаргу підтримала і просила її задовольнити в повному обсязі.

Головний державний виконавець Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменко О. С. проти задоволення скарги заперечував, посилаючись на те, що у Відділі близько двох років перебуває на примусовому виконанні виконавчий лист № 2-2839/12, виданий Солом'янським районним судом м. Києва 25.04.2013, про стягнення з ОСОБА_6 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанк Росії» коштів у сумі 12 322 350,30 грн. На сьогоднішній день рішення боржником не виконано. Вчиняючи дії по примусовому виконанню рішення суду, державний виконавець, діючи в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», здійснив опис і арешт житлового будинку АДРЕСА_1 у присутності понятих, представника стягувача і самого боржника. При цьому зауважень щодо опису будинку від сторін виконавчого провадження не надійшло. Державний виконавець, вважаючи скаргу безпідставною, просив відмовити у її задоволенні.

Представник ПАТ «Сбербанк», що є правонаступником ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» також заперечував проти задоволення скарги, посилаючись на те, що права заявника оскарженим актом опису і арешту майна не порушені.

Заінтересована особа ОСОБА_5 у судове засідання не з'явилася, хоча про дату, час і місце судового розгляду була повідомлена належним чином.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд дійшов висновку, що у задоволенні скарги належить відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини п'ятої статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Суд встановив, що ОСОБА_3 та ОСОБА_5 10.05.2008 зареєстрували шлюб, про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві зроблено актовий запис 437 (а.с. 32).

Житловий будинок АДРЕСА_1 належить на праві власності ОСОБА_3 на підставі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 21.05.2009.

25.04.2013 Солом'янський районний суд м. Києва видав виконавчий лист у цивільній справі № 2-2839/12 за позовом ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» до ОСОБА_3, про стягнення заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» було стягнуто заборгованість за договором про відкриття кредитної лінії № 08-05-08/ФО від 15.05.2008 року в сумі 12 322 350,30 грн. з якої: 975 931,69 дол. США -заборгованість за кредитом; 321 657,14 дол. США - проценти за користування кредитом; 1 128,59 грн. - пеня за прострочення сплати основної суми боргу; 1 974 767,41 грн. - пеня за прострочення сплати процентів за користування кредитом (а.с. 24-25).

15.04.2014 державний виконавець виніс постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, відповідно до якої накладено арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_3 у межах суми звернення стягнення з урахуванням виконавчого збору: 12322350,30 грн. (а.с. 28-29).

21.08.2015 державний виконавець склав акт опису й арешту майна, відповідно до якого описав на наклав арешт на житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с. 30-31).

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у своїй постанові № 6 від 07.02.2014 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснив, що «відповідно до статті 383 ЦПК, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону про виконавче провадження право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК, мають лише сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи (пункт 4).

Відповідно до частини першої статті 8 Закону «Про виконавче провадження» сторонами у виконавчому провадженні є стягувач і боржник.

Згідно з частиною другою статті 8 Закону «Про виконавче провадження» стягувачем є фізична або юридична особа, на користь чи в інтересах якої видано виконавчий документ. Боржником є фізична або юридична особа, визначена виконавчим документом.

З матеріалів справи випливає, що сторонами виконавчого провадження є ПАТ «Дочірній банк Сбербанку Росії» та ОСОБА_3

У своїй скарзі заявник посилається на неправомірність дій державного виконавця, оскільки накладаючи арешт весь житловий будинок АДРЕСА_1, державний виконавець порушив права його дружини ОСОБА_3 як співвласника житлового будинку.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Отже, ОСОБА_5, вважаючи, що має право на частку у спільній сумісній власності на будинок, може звернутися до суду в порядку позовного провадження за захистом своїх прав.

Дослідивши обґрунтування вимог поданої скарги, суд дійшов висновку державний виконавець під час виконання судового рішення, права та свободи заявника, як сторони виконавчого провадження, не порушив.

Відповідно до частини третьої статті 387 ЦПК «якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги».

Дослідивши матеріали справи та вимоги чинного законодавства, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», статтями 385, 386, 387 ЦПК, суд

у х в а л и в:

У задоволенні скарги ОСОБА_3 на рішення та дії головного державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України Кузьменка Олексія Степановича, заінтересовані особи Публічне акціонерне товариство «Сбербанк», ОСОБА_5 - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано, а у разі подання апеляційної скарги - після розгляду справи апеляційним судом.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Л. В. Шевченко