Судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ЛеванчукаА.О.
10 лютого 2016 року м. Київ
щодо вирішення цивільної справи за позовом заступника прокурора Київської областів інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, регіонального відділення Фонду державного майна в Київській області, Державного підприємства «Науково-дослідний, виробний агрокомбінат «Пуща-Водиця» до Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, Державної реєстраційної служби України в особі реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, Софіївсько-Борщагівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, треті особи: ОСОБА_12, ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, Міністерство аграрної політики та продовольства України, про визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів, скасування державної реєстрації, витребування майна з незаконного володіння, визнання права власності та права користування земельною ділянкою, за касаційною скаргою першого заступника прокурора Київської області на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року,
За наслідками розгляду вищезазначеної справи, колегією суддів постановлено ухвалу, якою відхилено касаційну скаргу першого заступника прокурора Київської області та залишено без змін рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року.
Колегія погодилася із висновками судів першої та апеляційної інстанцій щодо відмови в задоволенні позову з огляду на те, що Кабінет Міністрів України не наділений правом розпорядження земельними ділянками сільськогосподарського призначення, а тому не має права як уповноважений орган власника - держави, приймати рішення про припинення права користування земельною ділянкою. Розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 318-р «Деякі питання збереження об'єктів державної власності», яким заборонено Державному комітету із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими суб'єктами управління об'єктами державної власності, у тому числі Національним та галузевим академіям наук, погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватись відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям (крім земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації, та земельних ділянок, відчуження яких здійснюється для суспільних потреб чи з мотивів суспільної необхідності), має рекомендаційний характер.
Пунктом 12 Перехідних положень ЗК України встановлено, що до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзацах другому та четвертому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади.
Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області є місцевим органом виконавчої влади і входить в систему виконавчої влади. З урахуванням вимог п. 12 Перехідних положень ЗК України Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області мала встановлене законом право розпоряджатися спірними земельними ділянками і при вирішенні питання про припинення права користування земельними ділянками районна державна адміністрація діяла в межах повноважень та у відповідності до чинних нормативно-правових актів України.
З такими висновком не погоджуюсь з огляду на наступне.
В обґрунтування заявленого позову заступник прокурора Київської області, який звернувся до суду в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, регіонального відділення Фонду державного майна в Київській області, Державного підприємства «Науково-дослідний, виробний агрокомбінат «Пуща-Водиця» (далі - ДП «НДВА «Пуща-Водиця»), зазначав, що за результатами проведеної перевірки додержання вимог земельного законодавства було встановлено порушення встановленого порядку припинення права постійного користування землею та у подальшому передачі земельних ділянок. Вказував, що розпорядженням Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 11 листопада 2002 року № 427 ДП «НДВА «Пуща-Водиця» надано у постійне користування для ведення товарного сільськогосподарського виробництва земельну ділянку загальної площею 1448,5994 га та видано державний акт на право постійного користування землею. За добровільної відмови підприємства від частини зазначеної земельної ділянки, розпорядженнями Києво-Святошинської районної державної адміністрації від 3 жовтня 2012 року № 2465 та від 11 грудня 2012 року № 3381, які винесені з порушеннями процедури та без відповідних погоджень Кабінету Міністрів України, припинено право постійного користування ДП «НДВА «Пуща-Водиця» вказаними земельними ділянками, а останні, розпорядженнями місцевої адміністрації передано у власність громадянам та у подальшому відчужено за договорами купівлі-продажу.
Позивач стверджував, що порядок припинення права постійного користування землею ДП «Пуща-Водиця» дотримано не було, а тому відповідні розпорядження Києво-Святошинської районної державної адміністрації по своїй суті є незаконними, а отже всі подальші рішення місцевої адміністрації стосовно надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, зміни цільового призначення є протиправними та підлягають скасуванню.
Ухвалюючи оскаржувані судові рішення, суди у порушення ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України не врахували вказаних вище доводів та у порушення ст. ст. 60, 212 ЦПК України не надали належної оцінки доказам, наданим заступником прокурора Київської області на підтвердження заявлених ним позовних вимог, що призвело до помилкового висновку про відмову в задоволенні позову.
Зокрема, судами до спірних правовідносин щодо затвердження добровільної відмови від земельних ділянок ДП «НДВА «Пуща-Водиця» не застосовано положення абз. 2 п. 12 Розділу X «Перехідні положення» Земельного кодексу України (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин), згідно з яким державні органи приватизації здійснюють розпорядження землями, на яких розташовані державні, в тому числі казенні, підприємства, господарські товариства, у статутних фондах яких державі належать частки (акції, паї), об'єкти незавершеного будівництва та законсервовані об'єкти, а також продаж земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації.
Державними органами приватизації є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва у районах і містах, органи приватизації в Автономній Республіці Крим, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні.
Відповідно до п. 6 ст. 5 Закону України «Про Фонд державного майна України» до повноважень Фонду державного майна у сфері розпорядження земельними ділянками державної власності відноситься здійснення повноважень власника земельних ділянок державної власності, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації; повноваження щодо розпорядження земельними ділянками державної власності, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації; прийняття рішень про внесення земельних ділянок державної власності, на яких розташовані об'єкти, що підлягають приватизації, до статутного капіталу господарських товариств.
З огляду на це, повноваження власника від імені держави щодо розпорядження земельними ділянками, на яких розташоване ДП «НДВА «Пуща-Водиця», мав здійснювати орган приватизації, яким є Фонд державного майна України, його регіональні відділення і представництва у районах і містах, що становлять єдину систему державних органів приватизації в Україні, та безпосередньо Регіональне відділення Фонду державного майна по Київській області, який і є позивачем у даній справі.
При цьому суди не прийняли до уваги посилання заступника прокурора на той факт, що позов ним заявлено в інтересах держави в особі регіонального відділення Фонду державного майна по Київській області саме через те, що останній на час виникнення спірних правовідносин був єдиним уповноваженим органом щодо розпорядження вказаними земельними ділянками та безпідставно доводять відсутність відповідних повноважень у Кабінету Міністрів України та у Комісії з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності.
Також судами безпідставно не застосовано до спірних правовідносин щодо добровільної відмови від права користування земельними ділянками та подальшої їх передачі до земель запасу положень ч. 1 ст. 79-1 ЗК України, ст.ст. 20, 25, 50, 51 Закону України «Про землеустрій».
Зокрема, ч. 1 ст. 79-1 ЗК України передбачено, що формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до державного земельного кадастру.
Відповідно до положень ч. 1 ст. 20 Закону України «Про землеустрій» у разі надання, вилучення, викупу, організації нових і впорядкуванні існуючих об'єктів землеустрій проводиться обов'язково.
Згідно із ст. 21 Закону України «Про державний земельний кадастр» відомості про межі земельної ділянки вносяться до Державного земельного кадастру на підставі відповідної документації із землеустрою щодо формування земельних ділянок - у випадках, визначених статтею 79-1 ЗК України, при їх формуванні; на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) - у разі встановлення (відновлення) меж земельної ділянки за її фактичним використанням відповідно до ст. 107 ЗК України; на підставі проектів землеустрою щодо впорядкування існуючих землеволодінь - у разі зміни меж суміжних земельних ділянок їх власниками.
Таким чином, Києво-Святошинська районна державна адміністрація розпорядилася земельними ділянками площами по 100 га з порушенням вищевказаних норм земельного законодавства України, без розробки відповідної землевпорядної документації, яка у разі затвердження і стала б підставою для внесення відомостей до земельно-облікових документів та оформлення земельних ділянок як об'єктів права.
Також суди вирішуючи даний спір, у порушення ст. 147 Конституцій України, ст. ст. 22, 27 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», ст. 13 Закону України «Про Конституційний Суд України», ст. 15 ЦПК України, вдалися до надання оцінки відповідності Конституції України та іншим законодавчим актам розпорядження Кабінету Міністрів України від 11 лютого 2010 року № 318-р «Деякі питання збереження об'єктів державної власності».
При тому, що відповідно до ч. 1 ст. 117 Конституції України та ст. 53 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України в межах своєї компетенції видає постанови і розпорядження, які є обов'язковими до виконання.
Згідно із ст. 23 Закону України «Про Кабінет Міністрів України» Кабінет Міністрів України спрямовує і координує діяльність міністерств та інших центральних органів виконавчої влади. Міністерства та інші центральні органи виконавчої влади відповідальні перед Кабінетом Міністрів України, підзвітні та підконтрольні йому.
Пунктом 2 Положення про Міністерство аграрної політики та продовольства України, затвердженого указом Президента України від 23 квітня 2011 року № 500/2011, визначено, що Мінагрополітики України у своїй діяльності керується Конституцією та законами України, актами Президента України та Кабінету Міністрів України, іншими законодавчими актами України, а також дорученнями Президента України.
Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеві державні адміністрації» місцеві державні адміністрації в межах відповідної адміністративно-територіальної одиниці забезпечують виконання Конституції, законів України, актів Президента України, Кабінету Міністрів України, інших органів виконавчої влади вищого рівня.
До повноважень Кабінету Міністрів України в галузі земельних відносин, визначених п. «б» ч. 1 ст. 13 ЗК України, належить реалізація державної політики у галузі використання та охорони земель.
На реалізацію наданих Конституцією та законами України повноважень Кабінет Міністрів України прийняв вказане розпорядження, п. 4 якого заборонив Державному комітету України із земельних ресурсів разом із заінтересованими центральними органами виконавчої влади та іншими суб'єктами управління об'єктами державної власності, у тому числі національними та галузевими академіями наук, погодження документів, прийняття рішень, на підставі яких може здійснюватись відчуження з державної власності земельних ділянок, наданих у постійне користування державним підприємствам, установам та організаціям.
За таких обставин приймаючи вказане розпорядження, Кабінет Міністрів України діяв виключно у межах повноважень, наданих Конституцією та законами України у галузі земельних правовідносин, і це розпорядження підлягало обов'язковому виконанню ДП «НДВА «Пуща-Водиця», Міністерством аграрної політики та продовольства України, Києво-Святошинською районною державною адміністрацією.
При цьому Кабінет Міністрів України своєю постановою від 2 червня 2010 року № 439 утворив Комісію з контролю за використанням і відчуженням земель оборони та інших земель державної власності й затвердив Положення про неї.
Згідно із п. 3 Положення, Комісія подає Кабінету Міністрів України пропозиції та рекомендації щодо погодження добровільної відмови або згоди на вилучення або відчуження земельних ділянок згідно з пропозиціями Міноборони України, Міністерства внутрішніх справ України та інших центральних органів виконавчої влади.
Натомість, усупереч вимогам вказаного Положення Міністерство аграрної політики та продовольства України з пропозицією до Комісії щодо вилучення у ДП «НДВА «Пуща-Водиця» спірних земельних ділянок не зверталося, а отже, спірні земельні ділянки вилучені у державного підприємства без погодження із Кабінетом Міністрів України і до того ж під час дії розпорядження Кабінету Міністрів України № 318 про заборону відчуження земельних ділянок цієї категорії.
У зв'язку з цим надання згоди Міністерством аграрної політики та продовольства України на вилучення земельних ділянок у ДП «НДВА «Пуща-Водиця» з недотриманням зазначеного Положення, тобто без погодження цього питання з Кабінетом Міністрів України, є незаконним.
За таких обставин висновки судів про відмову у позові є помилковими, оскільки вказані вище обставини свідчать про обґрунтованість і доведеність заявленого заступником прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, регіонального відділення Фонду державного майна в Київській області, ДП «НДВА «Пуща-Водиця» позову щодо визнання незаконним та скасування розпоряджень, визнання недійсними державних актів, скасування державної реєстрації, витребування майна з незаконного володіння, визнання права власності та права користування земельною ділянкою.
У зв'язку з цим касаційна скарга першого заступника прокурора Київської області підлягала задоволенню із скасуванням рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 листопада 2014 року та ухвали апеляційного суду Київської області від 17 червня 2015 року та ухваленням нового рішення у справі про задоволення позову заступника прокурора Київської області в інтересах держави в особі Головного управління Держземагенства у Київській області, регіонального відділення Фонду державного майна в Київській області, ДП «НДВА «Пуща-Водиця».
Суддя А.О. Леванчук