РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року Хмельницький міськрайонний суд

в складі: головуючої судді Мороз В.О.,

за участю секретаря Козельської Г.В.,

представника позивача Купчишина Р.В.,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмельницькому справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, Другого міського відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про скасування арешту нерухомого майна,

встановив:

11 грудня 2015 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4, Другого міського відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про скасування арешту нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1, накладеного ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Піндраком О.О. від 09.09.2009 року по справі № 2-6980; постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 28.09.2009 року; постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2010 року.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що нежитлова будівля за адресою: АДРЕСА_1, перебуває в іпотеці АТ «Райффайзен Банк Аваль» згідно договору іпотеки № 3400 від 19.06.2006 року та додаткового договору до договору іпотеки № 2038 від 19.04.2007 року в якості забезпечення виконання по Генеральній кредитній угоді № 014/02-07/4-9300 від 19.06.2006 року, укладеній з ОСОБА_4

Вищевказані заходи по накладенню арешту були вжиті без повідомлення іпотекодержателя АТ «Райффайзен Банк Аваль», порушують його права на звернення стягнення на іпотечне майно для задоволення своїх вимог по Генеральній кредитній угоді № 014/02-07/4-9300 від 19.04.2006 року, оскільки, на думку позивача, його вимоги на спірне майно мають вищий пріорітет, оскільки іпотека була зареєстрована раніше, ніж всі решта обтяжень, а тому позивач просить суд скасувати арешти, накладенні ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Піндраком О.О. від 09.09.2009 року по справі № 2-6980; постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 28.09.2009 року; постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2010 року на окреме індивідуально-визначене майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав, просить суд їх задовольнити. При цьому зазначив, що позивач не оспорює обґрунтованість та правомірність накладених на спірне майно арештів, а лише бажає захистити своє право пріорітетного задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні вимоги позову визнав.

Представник відповідача Другого міського відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції в судове засідання не з`явився, подав до суду клопотання про розгляд справи у його відсутності, щодо вирішення даної справи поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи та надані докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню внаслідок наступного.

Так, відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень окрім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Згідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом об'єктивно встановлено, що 19.04.2006 року між позивачем ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та відповідачем ОСОБА_4 було укладено Генеральну кредитну угоду № 014/02-07/4-9300, згідно якої відповідач отримав кредит у сумі 66 000 доларів США. В якості забезпечення виконання умов даної Генеральної угоди між цими ж сторонами було укладено договір іпотеки № 3400 від 19.06.2006 року та додатковий договір до договору іпотеки № 2038 від 19.04.2007 року, предметом яких є окреме індивідуально-визначене майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Відповідно до умов договору іпотеки, іпотекодавець ОСОБА_4 у якості забезпечення виконання основного зобов'язання по кредитному договору, передає в іпотеку іпотекодержателю - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» нежитлову будівля за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_4 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого Першою Хмельницькою державною нотаріальною конторою 14.12.2005 рокуза № 1-3043, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно Хмельницького БТІ під № 12803474.

Також як вбачається із даного договору іпотеки, іпотека припиняє чинність у разі припинення боргового зобов'язання, забезпеченого цією іпотекою. Станом на 04.11.2015 року заборгованість ОСОБА_4 по Генеральній кредитній угоді № 014/02-07/4-9300 від 19.04.2006 року становить 58 533,64 долара США, а отже іпотека є чинною.

Як вбачається із витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 10.06.2006 року, на окреме індивідуально визначене майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яке належить ОСОБА_4 на праві власності, накладено заборону, арешт, у реєстрі прав власності на об'єкти нерухомого майна № 7973711.

Також встановлено, що згідно інформаційної довідки № 46524634 від 29.10.2015 року на предмет іпотеки - окреме індивідуально-визначене майно - нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, накладено арешт ухвалою судді Хмельницького міськрайонного суду Піндраком О.О. від 09.09.2009 року по справі № 2-6980; постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 28.09.2009 року; постановою державного виконавця про відкриття виконавчого провадження від 26.02.2010 року.

Згідно з ч.1,3 ст.3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 15 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Стаття 41 Конституції України проголошує право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець має право звернути стягнення на майно боржника, що перебуває в інших осіб, а також на майно та кошти, що належать боржнику від інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Згідно ч.ч.1, 2 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна, арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника.

Стаття 317 ЦК України передбачає, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 4 ППВСУ № 6 від 27.08.1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що гуртуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

З матеріалів справи вбачається та визнано сторонами, що власником спірного нерухомого майна є ОСОБА_4 Вимога ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» ґрунтується при цьому не на праві власності, а на праві іпотекодержателя. Тобто, в даному випадку у позивача відсутні відповідні правові підстави для звернення з вимогою про звільнення майна з-під арешту, оскільки дане майно йому не належить.

Що стосується посилання позивача на наявність у нього, як у іпотекодержателя, пріорітетного права на задоволення вимог до боржника за рахунок предмета іпотеки, то черговість задоволення вимог стягувачів регламентована ч. 7 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» та ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження». Заявлена позивачем вимога стосується питань здійснення виконавчого провадження, і не може бути підставою для скасування арешту майна.

Одночасно згідно правового висновку Верховного Суду України у справі про звернення стягнення на предмет іпотеки від 13.12.2013 р. «Верховний Суд України на спільному засіданні Судових палат у цивільних та господарських справах 11 грудня 2013 року ухвалив постанову у справі № 6-124цс13, предметом якої був спір про звернення стягнення на предмет іпотеки і зробив правовий висновок, про те, що відповідно до частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виходячи з положень частини другої статті 16 ЦК України, частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України «Про іпотеку» не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо такий спосіб передбачено іпотечним договором.

У зв'язку з наведеним, суд вважає, що права банка як іпотекодержателя при наявності інших обтяжень спірного майна задовольняються не шляхом звільнення цього майна з-під арешту, а пріорітетом задоволення його вимог.

Враховуючи викладене, суд приходить висновку про відсутність законних підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. 41 Конституції України ст.ст. 44, 55, 57, 60 Закону України «Про виконавче провадження», ст. 321 ЦК України, ст.ст. 5-12, 57, 60, 61, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

В задоволені позову Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_4, Другого міського відділу Державної виконавчої служби Хмельницького міськрайонного управління юстиції, про скасування арешту нерухомого майна, - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Хмельницької області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: