У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.,
суддів:Ізмайлової Т.Л. Карпенко С.О.,Кадєтової О.В., Мостової Г.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_6, ОСОБА_7 до публічного акціонерного товариства «Банк Петрокоммерц-Україна», третя особа - мале підприємство «Каштак», про визнання договору поруки припиненим, за касаційною скаргою ОСОБА_6, ОСОБА_7 на рішення апеляційного суду Харківської області від 09 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2014 року публічне акціонерне товариство «Банк Петрокоммерц-Україна» (далі - ПАТ «Банк Петрокоммерц-Укрїна») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Вимоги за позовом обґрунтовувало тим, що 27 червня 2008 року між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Укрїна», правонаступником якого є ПАТ «Банк Петрокоммерц-Укрїна» та МП «Каштак» був укладений кредитний договір із подальшими змінами та доповненнями до нього, згідно з яким банк надав МП «Каштак» кредитні кошти у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом фінансування 2 000 000,00 грн зі сплатою 20 % річних та кінцевим терміном повернення - 26 червня 2013 року.

В забезпечення виконання позичальником зобов'язання за даним кредитним договором 05 липня 2010 року, між банком та ОСОБА_6, ОСОБА_7 був укладений договір поруки, згідно з яким вони спільно поручалися перед банком за виконання позичальником в повному обсязі усіх обов'язків, що виникли з кредитного договору.

Оскільки боржник МП «Каштак» належним чином не виконувалосвоїх зобов'язань по кредитному договору, позивач просив стягнути в солідарному порядку з поручителів заборгованість за кредитнимдоговором, яка станом на 18 березня 2014 року складає 2 108 333,77 грн, з яких: прострочена заборгованість за основною сумою кредиту - 1 611 115,00 грн; прострочена заборгованість за відсотками за користування кредитом - 266 090,51 грн; пеня за неналежне виконання зобов'язань за кредитним договором за період з 18 березня 2013 року по 17 березня 2014 року - 231 128,26 грн.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернулись до суду із зустрічними позовними вимогами до ПАТ «Банк Петрокоммерц-Укрїна» про визнання договору поруки припиненим, посилаючись на те, що банком пропущено строк пред'явлення вимоги до поручителів, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2014 року в первісному позові відмовлено. Зустрічний позов задоволено. Визнано припиненим договір поруки № 155 від 05 липня 2010 року, укладений між ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна». Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 09 квітня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення. Первісний позов задоволено. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на користь ПАТ «Банк «Петрокоммерц-Україна» заборгованість у розмірі 2 108 333,77 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат. В зустрічному позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять скасувати судове рішення апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та задовольняючи зустрічний позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припинилась, оскільки банк пропустив шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове про задоволення первісного позову ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» про стягнення заборгованості та відмову в задоволенні зустрічного позову про припинення договору поруки, апеляційний суд виходив із того, що договір поруки не припинився відповідно до вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України, оскільки строк виконання основного зобов'язання встановлено до 26 червня 2013 року, тобто шестимісячний строк звернення банку з вимогою до поручителів спливає 26 грудня 2013 року, а банк звернувся до поручителів з вимогами 26 вересня 2013 року, тобто в межах шестимісячного строку передбаченого ч. 4 ст. 559 ЦК України.

Однак, такий висновок зроблено судом без належного з`ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, належної оцінки наданих ними доказів.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 27 червня 2008 року між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» правонаступником якого є ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» та МП «Каштак» був укладений кредитний договір, згідно з яким останньому було надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії з лімітом фінансування 2 000 000,00 грн зі сплатою 20 % річних та кінцевим терміном повернення - 26 червня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язання за вказаним кредитним договором, 05 липня 2010 року між ЗАТ «Банк Петрокоммерц-Укрїна» та ОСОБА_6, ОСОБА_7 був укладений договір поруки, відповідно до якого ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зобов'язалися спільно відповідати за зобов'язаннями МП «Каштак» по кредитному договору від 27 червня 2008 року.

Пунктом 4.1 договору поруки від 05 липня 2010 року передбачено, що цей договір набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором.

26 вересня 2013 року ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» надіслало поручителям письмову вимогу щодо повернення кредитних коштів.

17 квітня 2014 року банк пред'явив до поручителів позов про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, яка станом на 18 березня 2014 року складає 2 108 333,77 грн.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред'явлення позову), кредитор вчиняти не може.

Така правова позиція узгоджується з правовими висновками, викладеними Судовою палатою у цивільних справах Верховного Суду України в постанові № 6-53 цс14 від 17 вересня 2014 року, яка згідно зі статтею 360-7 ЦПК України є обов'язковою для суддів.

У порушення зазначених вимог закону та з урахуванням вказаних обставин справи, відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання договорів поруки припиненими, суд апеляційної інстанції не врахував, що строк виконання основного зобов'язання, а також строк дії договору поруки сплинув 26 червня 2013 року, а позивач в порушення вимог ч. 4 ст. 559 ЦК України звернувся з вимогою до поручителів, шляхом звернення до суду лише 17 квітня 2014 року, у зв'язку з чим прийшов до помилкового висновку щодо відмови в задоволені позовних вимог ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про визнання договору поруки припиненим та задоволення первісного позову ПАТ «Банк Петрокоммерц-Україна» про стягнення заборгованості, у зв'язку з чим помилково скасував рішення суду першої інстанції, ухвалене з дотриманням вимог закону.

Апеляційний суд не навів обґрунтованих мотивів на спростування висновків суду першої інстанції, покладених в основу рішення та доказів, наданих сторонами та помилково скасував рішення суду першої інстанції.

Враховуючи наведене, рішення апеляційного суду підлягає скасуванню з підстав, передбачених ст.ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 та ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 09 квітня 2015 року скасувати, рішення Київського районного суду м. Харкова від 18 вересня 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова О.В. Кадєтова С.О. Карпенко Г.І. Мостова