Справа №591/2972/15 Головуючий у суді у 1 інстанції - Мальована-Когер В.В.
Номер провадження 22-ц/788/136/16 Суддя-доповідач - Левченко Т. А.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Левченко Т. А.,

суддів - Ільченко О. Ю. , Собини О. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк»

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк», третя особа - ОСОБА_4 про припинення договору поруки, -

в с т а н о в и л а :

27.04.2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, який мотивує тим, що 21.06.2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено кредитний договір №14706-мк. На забезпечення цього кредитного договору між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» укладено договір поруки №1406-мк від 21.06.2007 року. 30.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено додатковий договір №1 до кредитного договору, яким кредитну угоду викладено у новій редакції. 30.07.2013 року між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» також був укладений договір про внесення змін №1 до договору поруки №1406-мк від 21.06.2007 року, яким змінено всі істотні умови договору поруки. Оскільки ОСОБА_4 за основним договором з лютого 2014 року, тобто більше шести місяців, не виконує умови кредитного договору та не вносить щомісячні платежі, просить припинити, укладений між нею та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір поруки від 30.07.2013 року «Про внесення змін №1 до договору поруки №1406-мк».

Рішенням суду від 30 листопада 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Припинено договір поруки від 30.07.2013 року «Про внесення змін №1 до договору поруки №1406-мк», укладений між ОСОБА_3 та ПАТ КБ «ПриватБанк».

В апеляційній скарзі ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги посилається на те, що рішення суду прийняте з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Зазначає, що кредитний договір укладено на строк до 15.07.2021 року та шестимісячний строк пред'явлення вимоги до поручителя, передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України, повинен рахуватися саме з цієї дати. Крім того вказують на те, що позивачкою не доведено порушення її прав та інтересів банком та судом не з'ясовано за захистом яких прав звернулася до суду позивачка.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» Гакаля Р.В., який підтримав апеляційну скаргу, представника ОСОБА_3 - адвоката Веремюка Д.А., який заперечує проти апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 21.06.2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір № 1406-мк, за умовами якого загальна сума кредиту в рамках кредитного договору становила 25000 доларів США зі строком повернення до 20.06.2012 року (а. с. 7-13). На забезпечення виконання кредитного договору між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 21.06.2007 року було укладено договір поруки №1406-мк.

30.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено додатковий договір №1 до кредитної угоди № 1406-мк від 21 червня 2007 року, яким кредитну угоду було викладено у новій редакції. Згідно п. А2 цього договору ліміт кредитного договору становить 543450,33 грн. Відповідно до п. А3 додаткового договору до кредитної угоди термін повернення кредиту згідно з графіком зменшення поточного ліміту до 15.07.2021 року (а. с. 14-21; 125-126).

30.07.2013 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 був укладений договір про внесення змін №1 до договору поруки №1406-мк від 21.06.2007 року, в п.1.1 якого зазначено, що боржник зобов'язаний повернути кредит в строк згідно із графіком зменшення поточного ліміту, з кінцевим терміном повернення кредиту 15.07.2021 рік (а. с. 22-23).

Пунктом 1.2. договору про внесення змін до договору поруки передбачено, що поручитель відповідає перед кредитором за виконання зобов'язань за кредитним договором в тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів.

Відповідно до графіку зменшення поточного ліміту погашення кредиту та сплата процентів за кредитним договором, укладеним ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_4, здійснюється визначеними щомісячними платежами, які повинні вноситись боржником до 25 числа кожного місяця. Згідно розрахунку, наданого банком, останній щомісячний платіж за кредитним договором ОСОБА_4 сплатив 28.01.2014 року (а. с. 98-100).

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що боржник ОСОБА_4 з лютого 2014 року припинив вносити щомісячні платежі, передбачені умовами кредитного договору, а тому банк відповідно до положень ч. 4 ст. 559 ЦК України на протязі шести місяців повинен був звернутися до поручителя ОСОБА_3 з відповідною вимогою про погашення заборгованості. Банк такі дії не вчинив, а тому починаючи з 25 серпня 2014 року порука припинилася і банк втрачає право вимагати погашення заборгованості від поручителя.

Проте, погодитись з такими висновками суду першої інстанції не можна, так як суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов'язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Отже, порука - це строкове зобов'язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб'єктивне право кредитора.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов'язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов'язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).

Відповідно до п. 1.4 договору про внесення змін №1 до договору поруки №1406-мк від 21.06.2007 року, укладеного ПАТ КБ «ПриватБанк» з ОСОБА_3, цей договір набирає чинності з моменту його підписання обома сторонами та діє до повного виконання зобов'язань за кредитним договором.

Таким чином, умови договору поруки, укладеного з ОСОБА_3, про його дію до повного припинення зобов'язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

За висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові № 6-53цс14 від 17 вересня 2014 року строк дії поруки не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб'єктивного права кредитора й суб'єктивного обов'язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються.

Виходячи з положень другого речення частини четвертої статті 559 ЦК України, вимогу до поручителя про виконання ним солідарного з боржником зобов'язання за договором повинно бути пред'явлено в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов'язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами) або з дня, встановленого кредитором для дострокового погашення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов'язання (у разі якщо кредит повинен бути погашений одноразовим платежем).

Якщо умовами договору кредиту передбачені окремі самостійні зобов'язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов'язку, то у разі неналежного виконання позичальником цих зобов'язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

У разі пред'явлення банком вимог до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов'язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов'язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.

Разом із тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов'язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов'язань, та в частині вимог про дострокове погашення кредитних коштів. Аналогічну правову позицію Верховний Суд України також виклав у постанові № 6-436цс15 від 23 грудня 2015 року.

При цьому, колегія суддів вважає, що визначення щомісячних зобов'язань в частині яких порука припинилася, може здійснюватися судом під час розгляду відповідного позову банку до поручителя про стягнення заборгованості. Проте ПАТ КБ «ПриватБанк» з таким позов до ОСОБА_3 не звертався.

Суд першої інстанції наведених правових позицій Верховного Суду України не врахував та прийшов до помилкового висновку, що порука ОСОБА_3 за договором про внесення змін №1 до договору поруки №1406-мк від 21.06.2007 року припинилась в повному обсязі після спливу шестимісячного строку з дати внесення останнього щомісячного платежу боржником за кредитним договором.

Крім того суд, задовольняючи позов, визнав припиненим договір поруки, не врахувавши, що способом судового захисту є не вимога про припинення договору поруки, а вимога про визнання поруки припиненою, оскільки порука припиняється не з моменту ухвалення судом рішення про це, а з моменту настання підстав, з якими законом пов'язане припинення поруки.

Право поручителя підлягає судовому захисту за позовом поручителя шляхом визнання поруки такою, що припинена, а не шляхом припинення договору поруки відповідно до п. 7 ч. 2 ст. 16 ЦК (постанова Верховного Суду України від 21 травня 2012 р. у справі № 6-69цс11).

Крім того, припинення поруки у разі відсутності спору відбувається відповідно до закону і не потребує звернення до суду. За наявності спору, коли кредитор не визнає або заперечує факт припинення поруки на підставі закону, поручитель вправі звернутися до суду за захистом свого оспорюваного права.

Звернення особи до суду з позовом про визнання поруки такою, що припинена, на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК не є необхідним, проте такі вимоги можуть розглядатися судом у разі наявності відповідного спору (постанова Верховного Суду України від 21 листопада 2012 р. у справі № 6-134цс12).

В позовній заяві ОСОБА_3 посилається лише на те, що банк не повідомив її як поручителя про існування боргу і не виконання боржником його обов'язків за кредитним договором та до цього часу не направив їй жодної юридичної вимоги про виконання зобов'язання. Доказів на підтвердження не визнання або заперечення ПАТ КБ «ПриватБанк» факту припинення поруки ОСОБА_3 на підставі закону на час звернення з даним позовом, нею суду не надано.

Посилання представника ОСОБА_3 в запереченні на апеляційну скаргу на ту обставину, що 25.04.2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направив ОСОБА_4 письмову вимогу про дострокове повернення суми кредиту, а з відповідною вимогою про сплату заборгованості до цього часу до неї не звернувся, а тому з цих підстав договір поруки також припинився, колегія суддів не може взяти до уваги, так як з зазначених підстав позов нею в установленому цивільно-процесуальним законодавством порядку в даній справі не пред'являвся і судом першої інстанції ці підстави не розглядались. Але ОСОБА_3 не позбавлена можливості звернутися до суду з відповідним позовом з інших підстав.

Отже, рішення суду першої інстанції на підставі п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у позові.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягають стягненню понесені ними витрати по сплаті судового збору в сумі 267 гривень 96 коп. за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 303; 307 ч. 1 п.2; 309 ч. 1 п. 4, 313-314, 316 ЦПК України, колегія суддів -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Зарічного районного суду м. Суми від 30 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» про припинення договору поруки - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати за апеляційний розгляд справи в сумі 267 гривень 96 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього часу може бути оскаржено протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді