У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Журавель В.І.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙ» ЛТД до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області, Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа - Рудківська міська рада Самбірського району Львівської області, про звільнення земельної ділянки, визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету Рудківської міської ради, розпоряджень голови Самбірської районної державної адміністрації, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙ» ЛТД на ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ТОВ «РАЙ» ЛТД звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що згідно з рішенням Рудківської міської ради № 1 від 15 вересня 1998 року йому на праві постійного користування належить земельна ділянка площею 0,1319 по АДРЕСА_1

ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 самовільно зайняли частину спірної земельної ділянки та побудували на ній торговельні кіоски за №№ 5, 21, 36 площами 8 кв.м, 10 кв.м та 15 кв.м.

Посилаючись з урахуванням уточнень на те, що дозвіл на будівництво та документи на право власності на указані приміщення отримані відповідачами незаконно і останні не виконують його вимог щодо добровільного звільнення земельної ділянки, яка знаходиться в його користуванні, позивач просив суд визнати незаконним і скасувати відповідні рішення виконавчого комітету Рудківської міської ради про розгляд заяв громадян ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на будівництво торгівельних кіосків на ринку по АДРЕСА_1 визнати незаконним і скасувати відповідні розпорядження голови районної державної адміністрації про прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом торгівельних кіосків АДРЕСА_2; визнати незаконним і скасувати відповідні рішення виконавчого комітету Рудківської міської ради про оформлення права власності на указані кіоски за відповідачами; визнати незаконним і скасувати: свідоцтво про право власності ОСОБА_6 на нерухоме майно НОМЕР_1 від 06 листопада 2003 року; свідоцтво про право власності ОСОБА_7 на нерухоме майно НОМЕР_2 від 21 жовтня 2003 року; свідоцтво про право власності ОСОБА_8 на нерухоме майно НОМЕР_3 від 19 жовтня 2004 року; звільнити земельну ділянку по АДРЕСА_1 шляхом демонтажу торгівельних кіосків відповідно НОМЕР_4 і привести земельні ділянки у придатний для використання стан.

Ухвалою Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2015 року, залишеною без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2015 року, закрито провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙ» ЛТД до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, виконавчого комітету Рудківської міської ради Самбірського району Львівської області, Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, третя особа - Рудківська міська рада Самбірського району Львівської області, про звільнення земельної ділянки, визнання незаконним та скасування рішень виконавчого комітету Рудківської міської ради, розпоряджень голови Самбірської районної державної адміністрації, свідоцтв про право власності на нерухоме майно, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою.

У касаційній скарзі ТОВ «РАЙ» ЛТД, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Закриваючи провадження у даній справі, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірні правовідносини виникли між ТОВ «РАЙ» ЛТД та ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які є фізичними особами-підприємцями, а частина позовних вимог пред'явлена до виконавчого комітету Рудківської міської ради Львівської області та Самбірської районної державної адміністрації Львівської області, які є юридичними особами, у зв'язку із чим з урахуванням суб'єктного складу сторін справи даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства.

Проте, такі висновки судів першої та апеляційної інстанції не відповідають вимогам закону та матеріалам справи.

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, ТОВ «РАЙ» ЛТД вказувало на те, що його право постійного користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 порушено громадянами ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8, які без отримання його дозволу побудували на указаній ділянці об'єкти нерухомого майна - кіоски за НОМЕР_5 та зареєстрували за собою відповідні права власності на це майно, що також здійснено із порушенням законодавства та зазначених майнових прав ТОВ «РАЙ» ЛТД.

Посилаючись на зазначене, позивач оспорював відповідні процедури оформлення прав власності ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 на спірне майно та зводив свої вимоги до визнання незаконними таких процедур, скасування свідоцтв про права власності останніх на відповідне майно та усунення перешкод у користування ТОВ «РАЙ» ЛТД спірною земельною ділянкою.

Вважаючи, що даний спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, оскільки відповідачі ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 є фізичними особами-підприємцями, суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, керувався положенням ч. 1 ст. 1 ГПК України, згідно з якою підприємства, установи, організації, інші юридичні особи (у тому числі іноземні), громадяни, які здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статусу суб'єкта підприємницької діяльності (далі - підприємства та організації), мають право звертатися до господарського суду згідно з встановленою підвідомчістю господарських справ за захистом своїх порушених або оспорюваних прав і охоронюваних законом інтересів, а також для вжиття передбачених цим Кодексом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням, а також положенням п. 6 ч. 1 ст. 12 ГПК України, відповідно до якого господарським судам підвідомчі справи у спорах, що виникають із земельних відносин, в яких беруть участь суб'єкти господарської діяльності, за винятком тих, що віднесено до компетенції адміністративних судів.

При цьому, суди першої та апеляційної інстанції залишили поза увагою наступне.

Пунктом 3 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» судам роз'яснено, що відповідно до ст. 15, 16 ЦПК України в порядку цивільного судочинства суди розглядають справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ за Кодексом адміністративного судочинства України (ст. 17), Господарським процесуальним кодексом України (ст. 1, 12), Кримінальним процесуальним кодексом України або Кодексом України про адміністративні правопорушення віднесено до компетенції адміністративних, господарських судів, до кримінального провадження чи до провадження в справах про адміністративні правопорушення. Законом може бути передбачено розгляд інших справ за правилами цивільного судочинства.

У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність у них спору про право цивільне (справи за позовами, що виникають із будь-яких правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства), по-друге, суб'єктний склад такого спору (однією зі сторін у спорі є, як правило, фізична особа).

Оскільки згідно зі ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, коли їх розгляд проводиться за правилами іншого виду судочинства. Разом із тим суд також має врахувати, що в порядку цивільного судочинства підлягають розгляду справи у разі, якщо однією зі сторін є фізична особа, а вимоги взаємопов'язані між собою і окремий їх розгляд неможливий.

Крім того, земельні відносини, суб'єктами яких є фізичні чи юридичні особи, органи місцевого самоврядування, органи державної влади, а об'єктами - землі у межах території України, земельні ділянки та права на них, у тому числі на земельні частки (паї), регулюються земельним і цивільним законодавством на принципах забезпечення юридичної рівності прав їх учасників, забезпечення гарантій прав на землю (ст. 1 ЦК України, ст. 2, 5 ЗК України). Захист судом прав на землю у цих відносинах здійснюється способами, визначеними ст. 16, 21, 393 ЦК України, ст. 152 ЗК України, у тому числі шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.

Відповідно до цього спори, що виникають із земельних відносин, у яких хоча б однією зі сторін є фізична особа, незважаючи на участь у них суб'єкта владних повноважень, згідно зі ст. 15 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства (п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 3 «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ»).

Також, суди не звернули увагу на те, що кожний громадянин має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом (ст. 42 Конституції України). Це право закріплено і в ст. 50 ЦК України. При цьому зазначається, що фізична особа здійснює своє право на підприємницьку діяльність за умови її державної реєстрації в порядку, встановленому законом.

Тобто, громадянин, який бажає реалізувати своє конституційне право на підприємницьку діяльність, після проходження відповідних реєстраційних та інших передбачених законодавством процедур за жодних умов не втрачає і не змінює свого статусу фізичної особи, якого він набув з моменту народження, а лише набуває до нього нової ознаки - "підприємець".

Статус фізичної особи-підприємця - це юридичний статус, який засвідчує право особи на заняття підприємницькою діяльністю, а саме: самостійною, ініціативною, систематичною, на власний ризик господарською діяльністю, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку. Юридичний статус "фізична особа-підприємець" сам по собі не впливає і ніяким чином не обмежує будь-які правомочності особи, які випливають з її цивільної право-, та дієздатності.

Суб'єктами права власності є Український народ та інші учасники цивільних відносин, визначені ст. 2 ЦК України, тобто фізичні та юридичні особи, держава Україна, автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб'єкти публічного права (ст. 2, 318 ЦК України).

Згідно зі ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. При цьому, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом (ч. 1 ст. 320 ЦК України).

Враховуючи наведене, чинне законодавство не виділяє такого суб'єкт права власності як фізична особа-підприємець та не містить норм щодо права власності фізичної особи-підприємця. Законодавство лише встановлює, що фізична особа-підприємець відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм майном, крім майна, на яке згідно із законом не може бути звернено стягнення, а суб'єктом права власності визнається саме фізична особа, яка може бути власником будь-якого майна, крім майна, що не може перебувати у власності фізичної особи. Правовий статус фізичної особи-підприємця не впливає на правовий режим майна, що перебуває у його власності.

Суди першої та апеляційної інстанцій не врахували вказані положення норм матеріального права та залишили поза увагою, зокрема те, що згідно із оспореними позивачем свідоцтвами про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_6 від 06 листопада 2003 року, серії НОМЕР_7 від 21 жовтня 2003 року та серії НОМЕР_3 від 19 жовтня 2004 року спірне нерухоме майно - кіоски НОМЕР_5 належать відповідно ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 як фізичним особам, у зв'язку із чим помилково вважали, що спір підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, а провадження у даній справі підлягає закриттю на підставі вимог п. 1 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Крім того, матеріали касаційного провадження містять довідки про проведення державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичних осіб - підприємців ОСОБА_8 з 16 липня 2014 року та ОСОБА_7 - з 02 квітня 2012 року.

За таких обставин, ухвала Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2015 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2015 року підлягають скасуванню з підстав, передбачених ч. 1 ст. 338 ЦПК України, з направленнями справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «РАЙ» ЛТД задовольнити.

Ухвалу Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 09 жовтня 2015 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик