Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.01.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області у складі головуючого судді Дергачової Н.В., при секретарі судового засідання Меркуловій Ю.П., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Ужгороді позовну заяву ОСОБА_1 до Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району про визнання права власності в порядку спадкування, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1 звернулася до суду із позовною заявою до Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району, за якою просить суд визнати за нею право власності на житловий будинок з належними до нього підсобними приміщеннями та спорудами в с. Малі Геївці, Ужгородського району, по вул. Ф. Егрі, 112, в цілому, а саме: житловий будинок (та прибудови) під літерою А, сарай під літерою Б, убиральню Д, господарські споруди під літерою І (згідно технічної документації), в порядку спадкування за бабусею ОСОБА_2.

В обґрунтування позову позивач зазначив наступне.

10 квітня 2004 року померла бабуся позивачки - ОСОБА_2, яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1. Бабуся залишила на позивачку заповіт зареєстрований Великогеївською сільською радою 05.03.2003 року під номером 11. Коли померла бабуся їй не виповнилося ще й 17 років. Про наявність заповіту не знала ні вона, ні її батьки так як проживають в іншому населеному пункті. Тільки в середині 2012 року вона дізналася про наявність заповіту, який до речі бабусею було втрачено. Після зібрання всіх документів і витребування дублікату заповіту вона мала змогу розпочати процес оформлення спадщини, але позаяк оригінал правовстановлюючого документу було втрачено право власності на спадкове майно немає можливості оформити. По ходу справ було виявлено, що навіть заповіт складений на позивачку містить неточності, тому в ході справи окремого провадження факт належності правовстановлюючого документу (заповіту) саме позивачці було встановлено, а строк подачі заяви про прийняття спадщини продовжено. Відповідно заяву в нотаріальну контору було подано в межах встановленого судом строку, але позаяк правовстановлюючий документ на будівлю втрачено в нотаріальному порядку оформити право власності на житловий будинок немає можливості.

Право власності на житловий будинок було оформлено на діда позивачки ОСОБА_3, який помер 14 травня 1997 року. Бабуся після смерті чоловіка вступила в спадщину, прийняла його, але юридично не оформляла. Крім цього оригінал правовстановлюючого документу втрачено і поновити його у адміністративному порядку немає можливості.

Інших спадкоємців по заповіту чи закону, які б мали право на частку у спадщині немає. Спору по визнанню права власності на це майно з іншими спадкоємцями відсутній.

Позивач та її представник в судове засідання не прибули, не зважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи були судом повідомлені належним чином, проте надали заяву про розгляд справи без їх участі.

Представник відповідача - Великогеєвецької сільської ради Ужгородського району також в судове засідання не прибув, незважаючи на той факт, що про час і місце розгляду справи був судом повідомлений належним чином, проте подав заяву про розгляд справи за відсутності представника у якій також зазначив, що заперечень по даній справі не має.

Оскільки сторони та їх представники не прибули у судове засідання, судом у відповідності до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до повного задоволення з урахуванням наступного.

ОСОБА_3 вбачається з матеріалів справи, 14 травня 1997 року помер ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть, видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Ужгородському району реєстраційної служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції у Закарпатській області 14.10.2013 року серії І-ФМ № 159014).

За ухвалою від 02.12.2015 року судом було витребувано від Ужгородської районної державної нотаріальної контори, копії спадкової справи, яка була заведена за померлим 14 травня 1997 року ОСОБА_3 (свідоцтво про смерть видане повторно Виконавчим комітетом Великогеївської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 14.10.2013 року серії І-ФМ № 159014).

Та отримано за листом від 22.12.2015 року № 1033 повідомлення Ужгородської районної державної нотаріальної контори, що за померлим 14.05.1997 року ОСОБА_3 спадкова справа не заведена.

Наданими суду доказами також підтверджується, що ОСОБА_4 за життя перебував у шлюбі з ОСОБА_4 (Курти) Гізеллою Людвиковною, про що 26.01.1958 року було видане свідоцтво про одруження серії ІІ-ЯР № 081702.

ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право особистої власності, виданого на підставі рішення Ужгородської районної ради народних депутатів від 12.07.1989 року № 101 належав житловий будинок в цілому з приналежними до нього будівлями а спорудами, який розташований в с. Малі Геївці, по вул. Радянській (нині вул. Ф. Егрі), за № 112.

З наданих відповідачем довідок та виписки з будинкової книги також вбачається, що у цьому будинку дійсно проживали на день смерті ОСОБА_3 і були зареєстровані: ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3

ОСОБА_2 померла 10.04.2004 року, про що Виконкомом Великогеївської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 14.04.2004 року було видане свідоцтво про смерть серії І-ФМ № 142230.

За ухвалою від 23.09.2015 року судом було витребувано від Ужгородської районної державної нотаріальної контори, копії спадкової справи, яка була заведена за померлою 10 квітня 2004 року ОСОБА_2 (свідоцтво про смерть видане Виконкомом Великогеївської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 14.04.2004 року серії І-ФМ № 142230).

На вимогу суду було надано спадкову справу, заведену щодо ОСОБА_2 з якої вбачається наступне.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 25.09.2014 року у справі № 308/8243/14-ц, яке набуло законної сили 06.10.2014 року, було встановлено факт належності ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1 правовстановлюючого документу заповіту виданого на імя ОСОБА_5 та зареєстрованого Великогеївською сільською радою 05.03.2003 року під № 11. Визначено ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний код НОМЕР_1 додатковий строк три місяці для подання заяви до Ужгородської районної державної нотаріальної контори на прийняття спадщини, що залишилась після смерті ОСОБА_2, яка померла 14.04.2004 року.

В ході розгляду зазначеної справи судом було встановлено, що на випадок своєї смерті ОСОБА_2 залишила заповіт, що зареєстрований Великогеївською сільською радою за №11 від 05.03.2003року, згідно якого заповіла все своє майно своїй внучці ОСОБА_5

Судом встановлено, що вказаному заповіті допущено помилку у написанні прізвища замість «Якаб» записано «Якоб» та по-батькові замість «Олександрівна» записано «Шандорівна».

Згідно копії паспорту громадянина України серії ВР 042231 від 30.09.2002 року позивачка записана як ОСОБА_1.

Відповідно до довідки фізичної особи-платника податків, прізвище та по-батькові позивачки також зазначено, як ОСОБА_1.

Згідно свідоцтво про народження серії 1-ФМ №140427 ОСОБА_1, де зазначено, що батько є ОСОБА_6.

Відповідно до свідоцтво про народження ОСОБА_6, де зазначено, що батьками є ОСОБА_3 та ОСОБА_2.

Згідно матеріалів справи позивачка пропустила строк звернення до Ужгородської районної державної нотаріальної контори для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки вона не знала про наявність заповіту, коли померла її бабуся їй не виповнилося 17 років та проживала вона в іншому населеному пункті. Позивачка про заповіт дізналася в середині 2012 року, який був втрачений бабусею.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

На підставі зазначеного рішення суду позивачка - ОСОБА_1 звернулася до Ужгородської районної державної нотаріальної контори із заявою від 14.11.2014 року про прийняття спадщини за заповітом та заявою про видачу свідоцтва за заповітом.

Проте Ужгородською районною державною нотаріальною конторою було винесено постанову від 09.09.2015 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з ненаданням правовстановлюючих документів на вказаний житловий будинок.

Відповідно до ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1218 Цивільного кодексу України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст.ст. 1220, 1221 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

ОСОБА_1 зазначено у ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Статтею 1233 Цивільного кодексу України визначено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» роз'яснено, зокрема, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року за № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

ОСОБА_1 передбачено ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

ОСОБА_1 зазначено у п. 3.3 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» якщо документи, що засвідчують право власності на нерухоме майно, існували, проте були втрачені власником та не можуть бути відновлені в передбаченому законом порядку, застосуванню підлягає ст. 392 ЦК, відповідно до якої позов про визнання права власності може бути пред'явлений, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати власником документа, який засвідчує його право власності.

Зважаючи на встановлені судом обставини, позивача слід визнати власником спадкового нерухомого майна.

Витрати із сплати судового збору у відповідності до ст. 88 ЦПК України слід покласти на позивача, оскільки позов відповідачем не оспорювався.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212-215, 294 ЦПК України, ст. 392, 1216, 1218, 1220, 1221, 1233, 1268 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

Позов задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5, право власності на житловий будинок з належними до нього підсобними приміщеннями та спорудами в с. Малі Геївці, Ужгородського району, по вул. Ф. Егрі, 112, в цілому, а саме: житловий будинок (та прибудови) під літерою А, сарай під літерою Б, убиральню Д, господарські споруди під літерою І (згідно технічної документації), в порядку спадкування за бабусею ОСОБА_2.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_7