Номер провадження 2/754/584/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 23.04.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк" та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 18035, 00 доларів США із сплатою 13, 00 % річних на строк до 23.04.2014 року. 08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених Договором, ПАТ "УкрСиббанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює АТ "УкрСиббанк" як кредитора у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від АТ "УкрСиббанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до позивача переходить право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов"язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Банк свої зобов′язання за Договором виконав у повному обсязі, кредит надав, але відповідач свої зобов′язання належним чином не виконує, кредит та відсотки в повному обсязі не сплачує, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 658149, 08 грн. На підставі викладеного Банк вимушений звернутися до суду з даним позовом, в якому просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 658149, 08 грн. та судові витрати по справі.

У судовому засіданні представник позивача повністю підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав. Пояснив, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження переходу до нового кредитора прав у зобов"язанні. Крім того, представник відповідача зазначив про те, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення до суду з даним позовом, оскільки відповідачем було припинено сплату грошових коштів за договором ще у листопаді 2011 року. На підставі викладеного представник відповідача просив у задоволенні позову відмовити повністю.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, вивчивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ПАТ "Дельта Банк" не підлягають задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що 23.04.2007 року між АКІБ "УкрСиббанк", правонаступником якого є ПАТ "УкрСиббанк", та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту та заставу транспортного засобу на суму 18035, 00 доларів США із сплатою 13, 00 % річних із строком повернення до 23.04.2014 року.

08.12.2011 року між ПАТ "УкрСиббанк" та ПАТ "Дельта Банк" був укладений Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ "УкрСиббанк" передає (відступає) ПАТ "Дельта Банк" права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ "Дельта Банк" замінює ПАТ "УкрСиббанк" як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов"язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ "УкрСиббанк" до АТ "Дельта Банк" прав вимоги до боржників, до позивача переходить (відступається) право вимагати від боржників повного, належного та реального виконання обов"язків за кредитними та забезпечувальними договорами.

Згідно із ст. 525, 526 ЦК України зобов′язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору і одностороння відмова від зобов′язання не допускається.

Частиною 1 статті 530 ЦК України визначено, що якщо у зобов"язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов"язання, на вимогу кредитора зобов"язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір не встановлений договором або законом.

Згідно із ст. 629 ЦК України Договір є обов"язковим для виконання сторонами.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, Банк свої зобов"язання виконав у повному обсязі, надавши кредитні кошти, а ОСОБА_1 зобов"язання за Кредитним договором у повному обсязі не виконав, у зв"язку з чим виникла заборгованість у розмірі 658149, 08 грн.

Статтею 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов"язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно із вимогами ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлено обов"язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

Пунктом 1.2.2 Договору передбачено, що позичальник зобов"язаний повернути кредит у повному обсязі та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно Додатку № 1 до Договору, але в будь-якому випадку не пізніше 23.04.2014 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов Договору та/або умов відповідної угоди Сторін.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, зокрема, із виписку по рахунку, останній платіж був здійснений відповідачем 11.11.2011 року.

У зв"язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов"язань за Договором від 23.04.2007 року, у відповідача станом на 28.07.2015 року перед Банком виникла заборгованість у розмірі 658149, 08 грн., зокрема: тіло кредиту - 296638, 14 грн., відсотки - 361510, 95 грн.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому у законодавстві визначаються різні поняття: такі як "строк дії договору" та "строк (термін) виконання зобов'язання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (частина перша статті 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Як вже зазначалось вище, сторони встановили як строк дії договору, так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням платежів.

Графіком платежів, який є складовою частиною договору, погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Крім того, судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 останній платіж за власними зобов'язаннями здійснив у листопаді 2011 року.

ПАТ "УкрСиббанк", використовуючи право, надане йому частиною першою статті 651, частиною другою статті 1054 та частиною другою статті 1050 ЦК України, а також умовами Договору, направив боржнику ОСОБА_1 письмову вимогу від 20.02.2010 року виконати у тридцятиденний термін з дня отримання вимоги основне зобов'язання - сплатити на рахунок Банку заборгованість.

Таким чином, ПАТ "УкрСиббанк" скористався своїм правом, передбаченим частиною другою статті 1050 ЦК України, і змінив строк виконання зобов'язань за Договором від 23.04.2007 року, визначивши днем остаточного їх погашення 30-й день з дня отримання письмової вимоги, тобто березень 2010 року.

Також слід зазначити, що будь-яких вимог про погашення боргу позивач ПАТ "Дельта Банк" після укладення з ПАТ "УкрСиббанк" договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами до відповідача не надсилав.

Як вбачається з письмових матеріалів справи, з даними позовними вимогами про стягнення заборгованості за Договором ПАТ "Дельта Банк" звернувся до суду лише у серпні 2015 року (згідно відмітки на поштовому конверті).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Отже, виходячи з вищенаведених норм діючого законодавства та встановлених по справі обставин, суд приходить до висновку, що є всі підстави для відмови у задоволенні позовних вимог, оскільки позивачем пропущений строк звернення до суду з даним позовом, оскільки Банком ще у лютому 2010 року були змінені строки виконання зобов"язань за договором від 23.04.2007 року.

Аналогічна правова позиція викладені і у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 року у справі № 6-1349цс15.

Що стосується заперечень представника відповідача про те, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження переходу до нового кредитора прав у зобов"язанні, то дані заперечення судом до уваги не приймаються, оскільки не знайшли свого підтвердження при розгляді справи.

Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги Банку є безпідставними та необґрунтованими, а тому такими, що не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст. 203, 215, 257, 267, 526, 527, 530, 1050, 1054 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Деснянський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення.

Головуючий: