У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Дарницький районний відділ державної міграційної служби України в м. Києві, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року публічне акціонерне товариство «Універсал Банк» (далі - ПАТ «Універсал Банк») звернулося до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що 14 грудня 2007 року між банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 205 423 долари США зі сплатою 12,45 % річних на строк до 10 грудня 2037 року. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання між банком і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, а з ОСОБА_4 - договір поруки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 888 251 грн 15 коп.

Ураховуючи те, що рішення суду від 18 грудня 2012 року не виконано, кредит не повернуто, позивач просив суд звернути стягнення на предмет іпотеки та виселити відповідачів з квартири, яка є предметом іпотеки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 листопада 2014 року в задоволенні позову ПАТ «Універсал Банк» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано,ухвалено нове рішення, яким у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 14 грудня 2007 року в розмірі 1 888 251 грн 15 коп., що стягнута рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки від 14 грудня 2007 року, нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_1, яка належить па праві приватної власності ОСОБА_3, шляхом продажу цього житлового приміщення на прилюдних торгах за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності -незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження». Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року касаційну скаргу ОСОБА_3 задоволено частково. Рішення апеляційного суду м. Києва від 26 березня 2015 року в частині вимог про виселення скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. У решті - рішення суду залишено без змін.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову про виселення скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов у цій частині задоволено. Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1, що є предметом іпотеки, із зняттям їх з реєстраційного обліку за вказаною адресою у Дарницькому районному відділі державної міграційної служби України в м. Києві. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_3просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права й порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про виселення.

Отже, в іншій частині позову рішення районного суду не було предметом апеляційного провадження і не є предметом касаційного розгляду.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що 7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», згідно з яким протягом його дії інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні позову про виселення та задовольняючи ці позовні вимоги, виходив із того, що підстави для застосування Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» відсутні. Квартира, що є предметом іпотеки, придбана за рахунок отриманого кредиту, тому відповідачі підлягають виселенню з неї без надання їм іншого житлового приміщення (ст. 109 ЖК УРСР). При цьому виселення мешканців з переданого в іпотеку житлового приміщення не залежить від дотримання іпотекодержателем вимог ч. 2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку».

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 14 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Універсал Банк», яке було перейменоване на ПАТ «Універсал Банк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 205 423 долари США зі сплатою 12,45 % річних на строк до 10 грудня 2037 року. З метою забезпечення виконання вказаного кредитного зобов'язання між банком і ОСОБА_3 укладено договір іпотеки, згідно з яким останній передав банку в іпотеку квартиру АДРЕСА_1, а з ОСОБА_4 - договір поруки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 грудня 2012 року з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 солідарно на користь банку стягнуто заборгованість за кредитним договором у розмірі 1 888 251 грн 15 коп.

Рішення суду від 18 грудня 2012 року не виконано, кредит не повернуто, тому ПАТ «Універсал Банк» звернулось до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення з квартири, яка є предметом іпотеки, відповідачів.

7 червня 2014 року набрав чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» від 3 червня 2014 року, згідно з яким протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із ст. 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із ст. 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.

За змістом ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують юридичну відповідальність особи.

В цивільному законодавстві мораторій визначається як відстрочення виконання зобов'язання (п. 2 ч. 1 ст. 263 ЦК України).

Отже, мораторій є відстроченням виконання зобов'язання, а не звільнення від його виконання. Відтак установлений Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» мораторій на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, не передбачає втрату кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов'язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника).

Крім того, згідно з п. 4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.

Оскільки вказаний Закон не зупиняє дію решти нормативно-правових актів, що регулюють забезпечення зобов'язань, тому є лише правовою підставою, що унеможливлює вжиття органами і посадовими особами, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, заходів, спрямованих на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію його положень на період чинності цього Закону.

Рішення ж суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-57цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Проте апеляційний суд у порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України не визначився із тим, що якщо рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не підлягає виконанню, то чи є підстави для виселення відповідачів зі спірної квартири.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині позовних вимог про виселення не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 2 листопада 2015 року в частині позову публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Дарницький районний відділ державної міграційної служби України в м. Києві, про виселення скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

В.А.Черненко

С.П.Штелик