У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

ХоптиС.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: відділ Держземагентства у Новомиргородському районі Кіровоградської області, Головне управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 21 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю, виданого 15 грудня 2009 року Новомиргородською районною державною адміністрацією Кіровоградської області, вона є власником земельної ділянки НОМЕР_1, загальною площею 0,9476 га, яка розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. У 2010 році позивач надала земельну ділянку у користування відповідачу. При цьому договір оренди земельної ділянки між позивачем та відповідачем не укладався, акт передачі земельної ділянки не складався, строк користування земельною ділянкою сторонами не обговорювався. У 2013 році позивач звернулась до відповідача із заявою повернути земельну ділянку, проте дізналася, що відповідач без дозволу позивача склав, підписав та зареєстрував у Новомиргородському відділі Кіровоградської районної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру» договір оренди земельної ділянки. Просила позов задовольнити та визнати договір оренди недійсним, застосувати наслідки його недійсності.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 3 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 21 липня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано недійсним з моменту укладення 15 травня 2010 року договір оренди земельної ділянки площею 0,9467 га, яка розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який зареєстровано у Новомиргородському відділі Кіровоградської районної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру», про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 19 травня 2010 року. Застосовано наслідки недійсності правочину, а саме: скасовано запис про реєстрацію договору оренди земельної ділянки, зобов'язано ОСОБА_4 повернути ОСОБА_3 земельну ділянку. У задоволенні решти вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та закрити провадження у справі.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що експертним висновком установлено, що підпис у графі «Орендодавець» у договорі оренди земельної ділянки виконаний не ОСОБА_3, а іншою особою, тому оспорюваний договір слід визнати недійсним.

Колегія суддів вважає, що такі висновки судів є правильними, ґрунтуються на нормах матеріального права та узгоджуються з нормами процесуального права.

Судами установлено, що ОСОБА_3 є власником земельної ділянки НОМЕР_1, площею 0,9476, яка розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, про що свідчить державний акт на право власності на земельну ділянку.

ОСОБА_3 зазначає, що у 2010 році за усною домовленістю передала земельну ділянку ОСОБА_4, проте відповідного договору оренди із відповідачем не підписували, акт приймання-передачі не складали.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально.

Відповідно до висновку експерта судово-почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 6 травня 2015 року № 7 підпис в графі «Орендодавець передав» акта приймання-передачі земельної ділянки НОМЕР_1 в оренду від 15 травня 2010 року та підпис у графі «Орендодавець» договору оренди земельної ділянки від 15 травня 2010 року НОМЕР_1 виконано не самою ОСОБА_3, а іншою особою.

Відповідно до пункту 2 розділу «Почеркознавча експертиза» Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки матеріалів та призначення судових експертиз, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 8 жовтня 1998 року № 53/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 30 грудня 2004 року № 144/5), для проведення досліджень суддя повинен надати експертові вільні, умовно - вільні та експериментальні зразки почерку (підпису) особи, яка підлягає ідентифікації.

Вільними зразками є рукописні тексти, рукописні записи (буквенні та цифрові), підписи, достовірно виконані певною особою до порушення кримінальної (відкриття цивільної чи господарської) справи і не пов'язані з її обставинами; умовно-вільними є зразки почерку, виконані певною особою до виникнення справи, але пов'язані з обставинами цієї справи, або виконані після виникнення справи, але не у зв'язку з її обставинами; експериментальні зразки почерку - це такі, що виконані за завданням слідчого (судді) у зв'язку з призначенням даної експертизи.

У якості порівняльного матеріалу було надано умовно-вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_3 та експериментальні зразки її почерку та підписів.

Таким чином, посилання ОСОБА_4 у касаційній скарзі на те, що зразки почерку та підпису ОСОБА_3 отримані з порушенням порядку отримання доказів, є необґрунтованими.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судами повно та всебічно з'ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, ухвалено законні і обґрунтовані рішення, подану касаційну скаргу слід відхилити, а оскаржувані рішення - залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 3 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Кіровоградської області від 21 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик