У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року та рішення апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зазначеним позовом, у якому просив стягнути з Приватного акціонерного товариства «Укрпрофтур» (далі - ПрАТ «Укрпрофтур») на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 по 30 червня 2014 року включно в сумі 20 906 грн 28 коп.; з 01 по 31 серпня 2014 року включно в сумі 23 229 грн 20 коп.; з 01 по31 жовтня 2014 року включно в сумі 26 713 грн 58 коп.; з 01 по 30 червня 2015 року включно в сумі 23 229 грн 20 коп.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначав, що з 2005 року він займав посаду першого заступника Голови правління ПрАТ «Укрпрофтур», з якої 01 квітня 2011 року його було звільнено за власним бажанням у зв'язку із виходом на пенсію.

У день звільнення з ним не було проведено повний розрахунок.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 17 лютого 2012 року стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на його користь суму недоплаченої премії в розмірі 79 400 грн.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 15 листопада 2013 року стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на його користь невиплачену частину компенсації за невикористану відпустку у розмірі 12 933 грн 84 коп.

Посилаючись на те, що на час звернення до суду компенсація за невикористану відпустку йому не виплачена, просив відповідно до положень ст. ст. 116-117 КЗпП України позов задовольнити.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 81 302 грн 20 коп. за період з 04 по 30 червня 2014 року включно, з 01 по 31 серпня 2014 року включно, з 01 по 31 жовтня 2014 року включно та з 01 по 12 червня 2015 року включно.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 відхилено, апеляційну скаргу ПрАТ «Укрпрофтур» задоволено.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року змінено.

Зменшено розмір стягнутого з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, з суми 81 302 грн 20 коп. на суму 1 555 грн 61 коп.

В іншій частині рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року залишено без змін.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_5 просить скасувати рішення суду першої інстанції та рішення суду апеляційної інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені у загальній сумі 81 302 грн 20 коп. за період з 04 по 30 червня 2014 року включно, з 01 по 31 серпня 2014 року включно, з 01 по 31 жовтня 2014 року включно та з 01 по 12 червня 2015 року включно, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем надано суду належні та допустимі докази на підтвердження позовних вимог в цій частині. При цьому за основу була взята середньоденна заробітна плата позивача у сумі 1 164 грн 46 коп., розмір якої було встановлено у іншій справі рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року, яке набрало законної сили.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 13 по 30 червня 2015 року, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, правильно виходив з того, що повний розрахунок було проведено відповідачем 12 червня 2015 року, отже останній не може нести відповідальність, встановлену положеннями ст. 117 КЗпП України, починаючи з 13 червня 2015 року.

Змінюючи рішення суду першої інстанції та зменшуючи розмір стягнутого з ПрАТ «Укрпрофтур» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, суд апеляційної інстанції правильно виходив з того, що районним судом при розрахунку сум з відшкодування затримки при звільненні був врахований розмір середньоденної заробітної плати позивача, встановлений в справі між тими ж сторонами рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 28 березня 2013 року.

Проте обставини щодо часткового стягнення на користь позивача сум при звільнені, які встановлені в справі між тими ж сторонами рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 03 червня 2014 року, в порушення вимог ст. 61 ЦПК України, враховані не були.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення суду першої інстанції в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_5 -відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 18 вересня 2015 року в незмінній після апеляційного перегляду частині та рішення апеляційного суду м. Києва від 02 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.М.Колодійчук

І.М. Фаловська