АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, звернення стягнення на предмет іпотеки та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання недійсним договору позики та договору іпотеки,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом про стягнення солідарно з ОСОБА_5, ОСОБА_6 заборгованість в сумі 21 206 897,63 грн. та в рахунок погашення заборгованості за договором позики, що складає 21 206 897,63 грн., просила суд звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: на житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 загальною площею 371,3 кв.м., який належить іпотекодавцю ОСОБА_3на праві власності відповідно до Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексаційний номер: НОМЕР_2, виданого Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.12.2014; на земельну ділянку загальною площею 0,0877 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, індексний номер: 30385101 від 03.12.2014 виданого Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 03.12.2014.

Справа № 756/211/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/2273/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Камбулов Д.Г.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

У лютому 2015 ОСОБА_3 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_4 про визнання недійсного договір позики, укладений 04.09.2010 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Немм О.В. за реєстровим номером 4723 та додаткову угоду, укладену 24.09.2010 до договору позики. Просив визнати недійсним договір іпотеки, укладений 04.08.2010 посвідченого приватним нотаріусом КМНО Немм О.В. за реєстровим номером 4725 та додаткову угоду№1, укладену 24.09.2010 до договору іпотеки.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 21.10.2015 первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 заборгованість за договором позики від 04.08.2010 у сумі 21 206 897,63 грн., яка складається з суми боргу в розмірі 19 467 613 грн. та трьох процентів річних у розмірі 1 739 284, 63 грн. В рахунок погашення заборгованості за договором позики від 04.08.2010 у сумі 21 206 897,63 грн., яка складається з суми боргу в розмірі 19 467 613 грн. та трьох процентів річних у розмірі 1 739 284, 63 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, що належить ОСОБА_3, а саме на житловий будинок загальною площею 371, 3 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.12.2014, виданого Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві, та на земельну ділянку загальною площею 0,0877 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.12.2014, виданого Реєстраційною службою ГУЮ у м. Києві, за початковою ціною реалізації предмета іпотеки у сумі 11 048 240 грн. шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження. Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 3 410,40 грн. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 судові витрати у розмірі 243,60 грн. У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено. У задоволенні зустрічного позовувідмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до нього та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні в даній частині позовних вимог відмовити, а зустрічний позов задовольнити в повному обсязі. Посилається на необґрунтованість та безпідставність рішення, прийнятого з порушенням норм матеріального та процесуального права. ОСОБА_3 в обґрунтування своїх доводів вказує, що суд не може одночасно звернути стягнення на предмет іпотеки та стягнути заборгованість. Зазначив, що договір позики було укладено з порушенням вимог щодо його форми, тому є підстави визнання його недійсним. Вказав, що предметом договору позики є гроші в гривневому еквіваленті, а тому вони і повинні бути повернуті в гривнях.

Відповідачі за первісним позовом в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст.305 ЦПК України колегія суддів ухвалила розглянути справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи первісний позов, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_5 не виконала своїх зобов'язань за даним договором, у зв'язку з чим з неї підлягає стягненню заборгованість, з одночасним зверненням стягнення на предмет іпотеки з майнового поручителя (особи, що подала апеляційну скаргу), яка відмінна від боржника. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції посилався на те, що ОСОБА_3 не довів належними та допустимими доказами правомірність своїх вимог.

З такими висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 04.08.2010 між ОСОБА_10 та ОСОБА_5 було укладено Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Немм О.В., за реєстровим номером 4723, на підставі якого ОСОБА_5 отримала у позику кошти в сумі 10 433 500 грн., що за курсом НБУ на дату укладення цього Договору становить 1 000 000 Євро, а Позичальник зобов'язується повернути Позикодавцеві позику без нарахування процентів на умовах та в строк, визначених цим Договором (а. с. 10-11). У рахунок забезпечення виконання боргових зобов'язань за Договором позики, 04.08.2010 між ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Немм О.В. за реєстровим номером 4725 (а. с. 14-17). 24.09.2010 ОСОБА_10 відступила ОСОБА_4 право вимоги за Договором позики, уклавши з нею Договір про відступлення права вимоги, посвідчений приватним нотаріусом КМНО Немм О.В. за реєстровим номером 6107, за умовами якого Первісний кредитор - ОСОБА_10, передає новому кредиторові - ОСОБА_4, а остання приймає право вимоги, що належить Первісному кредиторові, і стає кредитором за Договором позики, посвідченим 04.08.2010 (а. с. 9). На підставі Договору про відступлення права вимоги позивач - ОСОБА_4 та ОСОБА_5 уклали Додаткову угоду до Договору позики, посвідчену 24.09.2010 приватним нотаріусом КМНО Немм О.В. за реєстровим номером 6108, у якій виклали Договір позики у новій редакції, змінивши Позикодавця за договором на ОСОБА_4 (а. с. 12-13). Згідно з п. 2 Договору позики грошові кошти у сумі 10 433 500 грн., які є предметом цього Договору, передані готівкою Позикодавцем та одержані Позичальником до його підписання. Підписання цього Договору Позичальником підтверджує факт одержання ним від Позикодавця позики. Відповідно до п. 3 Договору позики в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 1 000 000 Євро за офіційним курсом НБУ на день платежу. Відповідно до п. 5 Договору позики Позичальник зобов'язаний повернути Позикодавцеві позику згідно з умовами цього договору у строк до 01.01.2012. 24.09.2010 ОСОБА_4 та ОСОБА_3 уклали Додаткову угоду № 1 до Договору іпотеки, посвідчену приватним нотаріусом КМНО Немм О.В. за реєстровим номером 6109, в якій виклали Договір іпотеки у новій редакції (а. с. 20-25). Відповідно до п. 1.1. ст. 1 Договору іпотеки у редакції Додаткової угоди № 1 для забезпечення повного і своєчасного виконання Боржником боргових зобов'язань, визначених у статті 2 цього Договору, Іпотекодавець надає Іпотекодержателю в іпотеку нерухоме майно, визначене у ст.3 цього Договору. Відповідно до ст. 3 Договору іпотеки предметом іпотеки є нерухоме майно: жилий будинок №71 по вул. Гамарника в м. Києві, загальною площею 371, 3 кв.м та належить Іпотекодавцю на праві власності; земельна ділянка загальною площею 0,0877 га, кадастровий номер НОМЕР_1, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.Згідно з п.п 3.2.1.5 ст. 3 Договору іпотеки в разі звернення стягнення на предмет іпотеки право власності на земельну ділянку переходить до набувача разом з будівлями та спорудами.

Відповідно до п. 4.4. ст. 4 Договору іпотеки вартість предмета іпотеки визначається за згодою між Іпотекодавцем і Іпотекодержателем та становить 11 048 240 (одинадцять мільйонів сорок вісім тисяч двісті сорок) грн. 00 коп. Згідно з п. 6.1. Договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: (а) всі боргові зобов'язання, не сплачені Боржником. У п.п. 2.1.4. встановлено, що не обмежуючи викладеного в ст. 6.1. цього Договору, Сторони погоджуються, що розмір Боргових зобов'язань становить 1 000 000 (Один мільйон) Євро. Зазначений розмір може збільшуватися на суму невиконаних платіжних зобов'язань Боржника. Іпотекою забезпечені боргові зобов'язання в разі зміни їх суми, відповідно до п. 2.1. (з підпунктами) цього Договору. Згідно з визначенням термінів Договору іпотеки борговими зобов'язаннями є всі зобов'язання Боржника перед Іпотекодержателем зі сплати останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями Договору позики. Відповідно до п/п (а) п. 6.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після несплати Боржником Іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Договорі позики, а також (в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України. Відповідач ОСОБА_5 позику не повернула, не виконала свої зобов'язання за Договором позики, у зв'язку з чим станом на 23.12. 2014 виникла заборгованість, яка еквівалентна 1 000 000 Євро за офіційним курсом Національного банку України, становить 19 467 613,00 грн.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша стаття 1049 ЦК України).

Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу (частина перша стаття 1050 ЦК України). За змістом частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови договору позики, повинен був належно їх виконувати.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді було встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, колегія суддів вважає висновки суду щодо стягнення заборгованості за договором позики та трьох процентів річнихправильними.

Відповідно до ч. 6 ст. З ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно з п. 6.1. Договору іпотеки за рахунок предмета іпотеки Іпотекодержатель може задовольнити такі вимоги: (а) всі боргові зобов'язання, не сплачені Боржником.

Відповідно до п/п (а) п. 6.2. Договору іпотеки Іпотекодержатель має право задовольнити із вартості предмета іпотеки всі фактичні вимоги негайно після несплати Боржником Іпотекодержателю будь-якої суми у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в Договорі позики, а також (в) інших обставин, передбачених чинним законодавством України.

Враховуючи, що при розгляді справи в суді було встановлено, що відповідач свої зобов'язання за договором позики не виконав, колегія суддів вважає висновки суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки правильними.

Доводи апеляційної скарги про неможливість одночасного звернення стягнення на предмет іпотеки та стягнення заборгованості є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30.03.2012 №5 право вибору способу судового захисту, передбаченого законом або договором (дострокове стягнення кредиту, стягнення заборгованості, у тому числі шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки/застави, одночасне заявлення відповідних вимог у разі, якщо позичальник є відмінною від особи іпотекодавця (майновий поручитель), одночасне заявлення вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави/іпотеки, належні іпотекодавцю, який не є позичальником, розірвання кредитного договору, набуття права власності на предмет іпотеки тощо) належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК).

Таким чином,за відмінності особи позичальника та іпотекодавця не виключає право позикодавця на обрання такого способу судового захисту, як звернення стягнення на предмет іпотеки.

Матеріали справи свідчать про те, що позичальник та майновий поручитель є різними особами, в зв'язку з чим даний довід апеляційної скарги не тягне за собою скасування або зміну рішення суду першої інстанції.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову в задоволенні зустрічних позовних вимог, враховуючи наступне.

За змістом ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку.

Враховуючи наведені обставини та приймаючи до уваги те, що позивач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав доказів на підтвердження своїх позовних вимог, колегія суддів вважає висновки суду щодо відмови у задоволенні зустрічного позову правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що договір позики було укладено з порушенням вимог щодо його форми є необґрунтованими, оскільки спростовуються матеріалами справи (а. с. 10-13).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що гроші за даним договором повинні бути повернуті в гривнях також не є підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції.

Із змісту Договору позики (п.1 Договору) вбачається, що умовами цього договору передбачено виконання зобов'язання у гривнях.

Відповідно до п. 1 Договору позики Позикодавець передає у власність Позичальникові грошові кошти у сумі 10 433 500 (десять мільйонів чотириста тридцять три тисячі п'ятсот) грн., що за курсом Національного банку України на дату укладення цього Договору становить 1 000 000 (Один мільйон) Євро (1 Євро = 10,4335 грн.)

Відповідно до п. 3 Договору позики в разі девальвації протягом строку дії цього договору національної грошової одиниці України Позичальник зобов'язується повернути суму грошей у гривнях еквівалентну 1 000 000 (Один мільйон) Євро за офіційним курсом Національного банку України на день платежу.

Згідно зі ст. 2 Договору іпотеки іпотека за цим Договором забезпечує вимоги Іпотекодержателя щодо виконання Боржником кожного і всіх його Боргових зобов'язань за Договором позики у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено у Договорі позики, з усіма змінами і доповненнями до нього.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 21 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

О.І.Шкоріна