Провадження № 22-ц/780/676/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 47 21.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді: Сушко Л.П.,

суддів: Кулішенка Ю.М., Лащенка В.Д.

при секретарі: Волинець Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, -

ВСТАНОВИЛА:

05 листопада 2015 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з вищезазначеним позовом обґрунтовуючи його тим, що з відповідачем по справі з 31.05.2011 року перебуває в зареєстрованому шлюбі, мають спільну доньку ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1. На даний час між сторонами погіршилися відносини, сімя розпалася. Зазначає, що примирення з відповідачем не можливе, просить розірвати шлюб. Крім того, позивач вказує, що відповідач не бажає добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання своєї доньки. На даний час дитина перебуває на повному матеріальному забезпеченні своєї матері, а тому вона просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року позов задоволено, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2, зареєстрований 31.05.2011 року у відділі ДРАЦС Білоцерківського МРУЮ Київської області, актовий запис № 438 розірвано, прізвище позивача після розірвання шлюбу залишено "Дупляк", стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 в твердій грошовій сумі 800 грн. щомісячно, починаючи з 05.11.2015 року і до повноліття дитини, стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судові витрати в сумі 487,20 грн.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове по суті позовних вимог, посилаючись на його незаконність, не повне зясування судом обставин справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права. Вважає, що твердження позивача про те, що вона винаймає житло і несе додаткові витрати, не відповідає дійсності. Вважає, що розмір аліментів 500,00 грн. цілком достатній, реальний та справедливий.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції обґрунтовував свої висновки тим, що подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб можливо розірвати. Позивач не заявила клопотання про зміну прізвища.

Визначаючи розмір аліментів суд, врахував обставини, що передбачені ст. 182 СК України, врахував потреби дитини, можливості матері, батька, загальний матеріальний стан відповідача, відсутність на утриманні відповідача непрацездатних членів сімї. Зокрема, суд врахував, що відповідач є працездатним, має мінливий дохід, зареєстрований, як приватний підприємець, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, проживає окремо від дитини. При цьому, також, суд врахував, що позивач не має постійного місця роботи, власного постійного місця проживання, має на утриманні двох неповнолітніх доньок, одна з яких напівсирота, а тому позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню та визначена сума аліментів саме у вісімсот гривень щомісяця на утримання дитини є обґрунтованою.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.

Відповідно до ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.

Згідно ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька.

Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.

Згідно ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Встановлено, що 31.05.2011 року ОСОБА_2М.є та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб.

Встановлено, що сторони спільно проживали по б-ру 50 років Перемоги 137 кв. №37 в м. Біла Церква; разом з ними проживала старша донька позивача від першого шлюбу та донька сторін ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Встановлено, що між сторонами склалися неприязні відносини, мали місце сварки та більше місяця сторони проживають окремо. Позивач забрала дітей, змінила місце проживання, винаймає собі квартиру по вул. Гайок в м. Біла Церква. Відповідач ОСОБА_2 з липня 2014 року по жовтень 2015 року проживав і працював в Грузії.

Встановлено, що сторони в суді першої інстанції категорично заперечували проти надання їм строку для примирення.

Також встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини не надає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів, вважає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про задоволення позовних вимог про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, оскільки подальше спільне життя сторін і збереження їхнього шлюбу є недоцільним, і це суперечить їхнім інтересам, а тому шлюб можливо розірвати. Позивач не заявила клопотання про зміну прізвища.

Визначаючи розмір аліментів суд, врахував обставини, що передбачені ст. 182 СК України, врахував потреби дитини, можливості матері, батька, загальний матеріальний стан відповідача, відсутність на утриманні відповідача непрацездатних членів сім»ї. Зокрема, суд врахував, що відповідач є працездатним, має мінливий дохід, зареєстрований, як приватний підприємець, не має на утриманні інших непрацездатних осіб, проживає окремо від дитини. При цьому, також, суд врахував, що позивач не має постійного місця роботи, власного постійного місця проживання, має на утриманні двох неповнолітніх доньок, одна з яких напівсирота, а тому позовна вимога про стягнення аліментів підлягає задоволенню та визначена сума аліментів саме у вісімсот гривень щомісяця на утримання дитини є обґрунтованою.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги довідку з БЦ ОДПІ від 03.12.2015р., що була надана в підтвердження заперечень відповідача, оскільки в судовому засіданні відповідач зазначив, що близько півтора року перебував за межами України. Отже, відсутність даних в Білоцерківській ОДПІ щодо доходу ОСОБА_2 за період з 01.01.2014р. по 30.06.2015р. не може свідчити про відсутність будь-якого доходу у відповідача. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що близько року не має жодних доходів, і в той же час вказав, що висилав з Грузії своїм батькам кошти для передачі дружині на утримання дитини, квартири.

Суд першої інстанції вірно не прийняв до уваги, посилання відповідача про те, що 500грн. складає 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини і є достатніми коштами на утримання дитини, оскільки законодавець визначаючи, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, не визначив обовязку прирівнювати розмір аліментів до 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини, оскільки у кожному випадку розмір аліментів визначається судом з урахуванням потреб дитини, можливостей батьків та інших обставин.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач повинен буде сплатити аліменти за останні три роки в розмірі 28000,00грн., а в нього таких коштів не має, не ґрунтується на вимогах закону, оскільки аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто з 5.11.2015року.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції викладених в рішенні не спростовують.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасовано з підстав, викладених у апеляційній скарзі. На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: