Михайлівський районний суд Запорізької області
Справа № 321/1283/15-ц
Провадження № 2/321/97/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року смт. Михайлівка

Михайлівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді Олійника М.Ю.

за участю:

секретаря судового засідання Засько О.А.

позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільськогосподарського кооператива «Нива» про захист прав споживача та відновлення становища, яке існувало до порушення права,

В С Т А Н О В И В:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з позовом до відповідача ОСОБА_3 сільськогосподарського кооператива «Нива» (далі ВСК «Нива») про захист прав споживача та відновлення становища, яке існувало до порушення права. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що йому на праві власності належить частина будівель корпусів №3 та №4 молочнотоварної ферми (МТФ) за адресою: смт. Михайлівка, вул. Комсомольська, 142 «і», яку він використовує як для своєї підприємницької діяльності так і для особистих потреб. З 2003 року між ним та ВСК «Нива» склалися відносини з водопостачання, а саме: підприємство постачало йому воду, а він сплачував її вартість. В червні 2015 року водопостачання було припинено, у звязку з чим він звернувся до СВК «Нива». Листом від 1 липня 2015 року йому було запропоновано надати перелік документів для відновлення водопостачання. Проте після надання відповідних документів, він отримав лист від 10 липня 2015 року з технічними умовами на підключення та двома примірниками договору. Ознайомившись зі змістом вказаних документів, позивач виявив їх невідповідність нормам законодавства, про що повідомив ВСК «Нива», запропонувавши привести технічні умови на підключення та договір про надання послуг з водопостачання до вимог діючого законодавства. Враховуючи викладене, позивач ОСОБА_1 просив суд відновити порушене право споживача на споживання питної води шляхом зобовязання ВСК «Нива» відновити становище, яке існувало до порушення права подати питну воду у вузол водообліку обєкта нерухомого майна будівлю корпусу № 4 МТФ, що розташована за адресою: Запорізька область Михайлівський район смт. Михайлівка, вул. Комсомольська, 142 «і».

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 просив задовольнити позов на підставах, викладених в позовні заяві, додатково пояснив, що в 2003 році ним був укладений з ВСК «Нива» письмовий договір, але він загубив свій примірник. Вважає, що відповідні послуги могли надаватися і за усним договором. Послуги з водопостачання йому фактично надавалися з 2003 по 2015 рік, жодних претензій ні в кого не було. На його думку, відповідачем ВСК «Нива» порушені його права як споживача, у звязку з чим він був змушений звернутися до суду з відповідним позовом. Від укладення договору не відмовляється, але за умови приведення його норм до вимог законодавства.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні просив суд відмовити в задоволенні позову, додатково пояснив, що послуги з водопостачання можуть надаватися лише за письмовим договором, укладеним зі споживачем. Враховуючи відсутність договірних відносин СВК «Нива» з ОСОБА_1, відповідно відсутні й підстави для задоволення позову. Позивачем не доведено належними доказами факту порушення його прав. Крім того, у звязку зі зношенням системи водопроводу ВСК «Нива» було прийнято рішення про внесенні змін в схему розташування водопроводу. Позивачу ОСОБА_1 було запропоновану укласти договір про водопостачання, але він фактично відмовився від його укладення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, обєктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з таких підстав:

З досліджених в судовому засіданні доказів встановлено, що ОСОБА_1 є власником будівель корпусів №3 та №4 МТФ, адреса обєкта: Запорізька область Михайлівський район смт. Михайлівка, вул.. Комсомольська, 142 «і», що підтверджується копіями свідоцтва про право власності від 11 квітня 2003 року (а.с. 7) та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 11 квітня 2003 року (а.с. 8).

На підтвердження існування договірних відносин з приводу водопостачання позивачем надано копії розрахункових книжок (а.с.9-14), що містять таку інформацію:

28 вересня 2003 року ОСОБА_4, ПП Довгий, 300 грн.;

23 вересня 2003 року ОСОБА_4, вул. Комсомольська, 142 «і», 171 куб.м., 495 грн.;

23 липня 2004 року 360 куб.м.;

28 липня 2006 року ОСОБА_1, ПП Довгий, 60 куб.м., 300 грн.;

27 лютого 2009 року ОСОБА_1, ПП Довгий, 60 куб.м., 300 грн.;

29 квітня 2013 року ОСОБА_1, МТФ, 54 куб.м. х 7,71, 416,34 грн.;

6 червня 2013 року ОСОБА_1, МТФ, 39 куб.м х 7,71, 300,69 грн.;

12 серпня 2013 року ОСОБА_1, МТФ, 37 куб.м. х 7,71, 285,27 грн.;

13 вересня 2013 року ОСОБА_1 МТФ, 24 куб.м х 7,71, 185,04 грн.;

3 грудня 2013 року ОСОБА_1, МТФ, 15 куб.м. х7,71, 115,65 грн.

Відповідно до листа ВСК «Нива» № 346 від 1 липня 2015 року (а.с. 15), адресованого ОСОБА_1, з метою приведення до належного стану системи водозабезпечення та ліквідації неконтрольованого використання питної води та її втрат, а також належного оформлення та відновлення послуг з водопостачання, ОСОБА_1 було запропоновано надати перелік документів, зокрема, копію попереднього договору.

Листом №01/07/15 від 6 липня 2015 року (а.с. 16), ОСОБА_1, як фізична особа-підприємець, повідомив ВСК «Нива» про неправомірність, на його думку, дій щодо припинення водопостачання, а також додав відповідні документи для відновлення водопостачання.

10 липня 2015 року на адресу ОСОБА_1, ВСК «Нива» було направлено лист № 378, в якому було зазначено, що ВСК «Нива» було прийнято рішення про внесення змін в схему та фактичне розташування водопроводів та точок підключення, у звязку з чим ОСОБА_1 було направлено технічні умови, схему підключення та два примірника договору на користування питною водою (а.с. 17-20).

Відповідно до листа №02/07/15 від 20 липня 2015 року (а.с. 21), ОСОБА_1, як фізична особа-підприємець, повідомив ВСК «Нива», що на його думку, надані документи: схема, технічні умови та договір, не відповідають вимогам законодавства, тому він запропонував привести їх у відповідність до вимог діючого законодавства та обєктивних обставин справи.

До вказаного листа ОСОБА_1 було долучено виготовлену ним схему (а.с. 22).

Крім того, ОСОБА_1 на підтвердження порушення своїх прав було надано фотоілюстрацію (а.с. 24).

Відповідно до п.п 3, 4, 8, 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної шкоди.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються Законом України «Про питну воду та питне водопостачання», Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Законом України «Про захист прав споживачів», Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення» , «Правилами користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України» затвердженими Наказом Мінжитлокомунгоспу 27.06.2008 N 190.

Так, статтею 22 Закону України «Про захист прав споживачів» встановлено, що захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом.

Згідно частини першої статті 7 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», держава гарантує захист прав споживачів питної води та питного водопостачання шляхом забезпечення кожної людини питною водою нормативної якості в межах науково обґрунтованих нормативів питного водопостачання залежно від району та умов проживання, а також забезпечення відшкодування в установленому порядку шкоди, заподіяної споживачам питної води підприємствами питного водопостачання внаслідок порушення законодавства у сфері питної води та питного водопостачання.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання», споживачі питної води зобовязані: своєчасно вносити плату за використану питну воду відповідно до встановлених тарифів на послуги централізованого водопостачання і водовідведення.

Статтею 23 Закону України «Про питну воду та питне водопостачання» передбачено, що підприємства питного водопостачання мають право:

- здійснювати контроль за технічним станом інженерного обладнання будинків та споруд, вимагати термінового усунення витоків з водопровідних мереж та обладнання, сприяти впровадженню засобів обліку та регулювання споживання питної води;

- видавати дозволи і технічні умови на підключення споживачів до систем централізованого питного водопостачання,

а також зобовязані забезпечити:

- виробництво та постачання споживачам питної води відповідно до умов договору;

- участь у фінансуванні реконструкції та розвитку об'єктів централізованого питного водопостачання і водовідведення, оснащення їх засобами обліку та регулювання споживання води;

- відшкодування збитків, завданих юридичним і фізичним особам внаслідок порушення вимог законодавства у сфері питної води та питного водопостачання, що сталося з їх вини.

Пунктами 4.1.- 4.2. «Правил користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства України від 27.06.2008 р. №190, (далі Правила) передбачено, що для приєднання до систем централізованого водопостачання та водовідведення замовнику таких послуг надаються технічні умови за встановленою формою.

Для одержання технічних умов замовник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення подає до виробника таких послуг:

заяву;

опитувальний лист за формою згідно з додатком 2;

ситуаційний план з визначенням місця розташування земельної ділянки на відповідній території.

Технічні умови мають містити графічний матеріал із нанесенням відповідних інженерних мереж та місць приєднання до них обєкта будівництва.

Виробник послуг з централізованого водопостачання та водовідведення видає замовнику технічні умови згідно з поданою заявою протягом десяти робочих днів з дня реєстрації відповідної заяви з урахуванням потужностей споруд та пропускної спроможності мереж систем централізованого водопостачання та водовідведення, із зазначенням умов для проектування вводу: місця приєднання, місця розташування водомірного вузла, умов для влаштування проміжного резервуара і насосів - підвищувачів тиску.

Вартість послуг з надання технічних умов на приєднання до централізованих систем водопостачання та водовідведення визначається на підставі обґрунтованих трудовитрат та вартості одного людино-дня.

Відповідно до п. 4.3. вказаних Правил, забороняється будь-яке самовільне приєднання обєктів водоспоживання до діючих систем централізованого водопостачання та водовідведення (включаючи приєднання до будинкових вводів, внутрішньобудинкових мереж або до мереж споживачів).

Пунктами 5.2., 5.7 зазначених вище Правил встановлено, що вузли обліку повинні розташовуватись на мережі споживача, як правило, на межі балансової належності мереж виробника та споживача, або за згодою виробника в приміщеннях, розташованих безпосередньо за зовнішньою стіною будівлі в місці входу водопровідного вводу.

Обладнання вузла обліку здійснюється за рахунок споживачів.

Проектування, монтаж та експлуатація вузлів обліку виконуються відповідно до вимог державних будівельних норм. Приймання в експлуатацію вузла обліку та реєстрація засобів обліку здійснюються за участю представника виробника.

До початку розробки технічної документації вузла обліку споживач повинен отримати від виробника вихідні дані, а також рекомендації щодо типу засобів обліку.

Вихідні дані видаються за заявкою споживача в 15-денний термін.

Вибір засобів обліку здійснює споживач, виходячи з отриманих вихідних даних, одержаних від виробника.

Установка засобів обліку здійснюється відповідно до проекту, погодженого виробником.

Згідно п. 1.2. цих же Правил вузол обліку - комплект засобів вимірювальної техніки, занесених до Державного реєстру вимірювальної техніки, що призначені для вимірювання і реєстрації результатів вимірювання та обладнання для влаштування вузла відповідно до вимог нормативних документів.

Згідно з п 3.7. Правил, розрахунки за спожиту питну воду та скид стічних вод здійснюються усіма споживачами щомісячно відповідно до умов договору.

Стаття 19 Закону України « Про питну воду та питне водопостачання» передбачає, що послуги з питного водопостачання надаються споживачам підприємством питного водопостачання на підставі договору з: підприємствами, установами, організаціями, що безпосередньо користуються централізованим питним водопостачанням; власниками будинків, що перебувають у приватній власності.

Договір про надання послуг з питного водопостачання укладається безпосередньо між підприємством питного водопостачання або уповноваженою ним юридичною чи фізичною особою і споживачем, визначеним у частині першій цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на виникнення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст. ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Розкриваючи зміст засади свободи договору у ст. ст. 6, 627, ЦК України визначає, що свобода договору полягає в праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, виборі контрагентів та погодженні умов договору.

Закріпивши принцип свободи договору, ЦК України разом з тим визначив, що свобода договору не є безмежною, оскільки відповідно до абз. 2 ч. 3 ст. 6 та ст. 627 цього Кодексу при укладенні договору, виборі контрагентів, визначенні умов договору сторони не можуть діяти всупереч положенням цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства.

Зазначені положення узгоджуються з нормами ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 215 ЦК України, відповідно до яких підставою недійсності правочинів є суперечність їх актам цивільного законодавства.

Водночас ч. 1 ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875 - IV від 24 червня 2004 року передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.

Статті 20, 21 цього Закону визначають обовязки споживача та виконавця житлово-комунальних послуг.

Пунктом 1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачений обовязок споживача укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору. Цей обовязок відповідає зустрічному обовязку виконавця, визначеному п. 3 ч. 2 ст. 21 цього Закону, підготувати та укласти зі споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 2.1 Правил «Користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення в населених пунктах України», затверджених наказом Мінжитлокомунгоспу від 27.06.2008 року № 190, зареєстрованих в Міністерстіві юстиції України 07.10.2010 року № 936/15627 Договірні відносини щодо користування системами централізованого комунального водопостачання та водовідведення здійснюються виключно на договірних засадах відповідно до Законів України «Про питну воду та питне водопостачання» та «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об?єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв?язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Отже, послуги з водопостачання можуть надаватися лише на підставі договору.

Проте позивачем ОСОБА_1 не було надано доказів існування між ним, саме, як фізичною особою, та СВК «Нива» письмового договору.

Судом не можуть бути визнані належними доказами записи в розрахункових книжках, оскільки: по-перше, вони не містять взагалі відомостей про оплату за 2005,2007,2008,2011,2012,2014 роки; по-друге, в них відсутні ідентифікуючі ознаки споживача (фізична особа чи приватний підприємець) та обєкту водопостачання (відсутня адреса); по-третє, з наданих квитанцій неможливо визначити тариф, кількість спожитої питної води та ін.

Натомість, відповідач ВСК «Нива» цілком законно звернувся до позивача ОСОБА_1 з пропозицією укласти відповідний договір на водопостачання, надавши відповідні технічні умови та схему підключення, але від укладення договору ОСОБА_1 фактично ухиляється, оскільки зазначаючи про невідповідність договору нормам закону, з відповідними пропозиціями щодо зміни (виключення чи доповнення) тих чи інших пунктів договору до постачальника послуг він не звертався.

Слід також відмітити, що за своєю природою договір є добровільною угодою його учасників, тому примусити будь-кого укласти договір суд не має можливості, за виключенням випадків, передбачених законом. Відповідно, суд не вбачає перешкод в укладанні такого договору, яке вирішується сторонами в добровільному, а не в примусовому порядку.

Звернувшись до суду з позовом про захист своїх порушених прав ОСОБА_1 фактично посилається на переписку між ним, як фізичною особою-підприємцем та СВК «Нива» та розрахункові документи, проте суд звертає увагу, що вказані документи не можуть бути прийняті судом в якості належних доказів існування саме договірних відносин, наявність яких в даних правовідносинах є обовязковою.

Крім того, судом не визнаються належним доказами порушення прав, виготовлена позивачем схема (а.с. 22) та фотоілюстрація (а.с.24), оскільки з наданих документів не можливо встановити їх відношення саме до предмету спору.

Стосовно способу поновлення порушеного права, то позивач просить суд відновити порушене право споживача на споживання питної води шляхом зобовязання ВСК «Нива» відновити становище, яке існувало до порушення права подати питну воду у вузол водообліку обєкта нерухомого майна будівлю корпусу № 4 МТФ, що розташована за адресою: Запорізька область Михайлівський район смт. Михайлівка, вул. Комсомольська, 142 «і», проте матеріали справи взагалі не містять доказів як взагалі існування вузлу водообліку будівлі корпусу № 4 МТФ, так і будь-яких порушень зі сторони СВК «Нива».

Таким чином, враховуючи не доведення позивачем ОСОБА_1 порушення його прав, відсутності між сторонами договірних відносин щодо водопостачання, правомірності дій ВСК «Нива» спрямованих на укладення договору зі споживачем, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, у звязку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст.10, 60, 84, 88, 209, 212, 215, 224-225 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 сільськогосподарського кооператива «Нива» про захист прав споживача та відновлення становища, яке існувало до порушення права - відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Запорізької області через Михайлівський районний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Михайлівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_5