Провадження № 2/263/269/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Турченка О.В., при секретарі Грачовій О.Ю., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до Маріупольської міської ради про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 26 квітня 2015 року. В обґрунтування зазначив, що після смерті матері відкрилася спадщина у вигляді вищезазначеної квартири, яка належала їй та вітчиму ОСОБА_3, який помер 18.07.1999 року, на підставі свідоцтва про право власності на житло за №9905 від 14.10.1993 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик». Мати як дружина спадкодавця прийняла спадщину, так як постійно проживала з ОСОБА_3 за однією адресою на час відкриття спадщини, але не оформила своїх спадкових прав. В органах технічної інвентаризації право власності на вищевказану квартиру зареєстроване не було. Окрім нього інших спадкоємців першої черги після смерті ОСОБА_2 немає. Коли він звернувся до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, йому було відмовлено, оскільки наданий ним документ (свідоцтво про право власності на житло №9905 від 14.10.1993 року, видане Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик»), який підтверджує право власності спадкодавиці ОСОБА_2 на квартиру, не відповідає вимогам законодавства. У звязку з цим просить визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2

Позивач та його представник у судове засідання надали заяви з проханням розглянути справу за їхньої відсутності, позовні вимоги підтримали повністю.

Представник відповідача надав суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності, позовні вимоги визнав повністю.

Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правові відносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло №9905 від 14.10.1993 року, виданого Маріупольським державним виробничим підприємством по ремонту та експлуатації житлового фонду «Житловик», квартира АДРЕСА_2 належить на праві власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Відповідно до свідоцтва про смерть серії I-НО №383122 від 19.07.1999 року ОСОБА_3 помер 17.07.1999 року.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії I-НО №912254 від 27.04.2015 року ОСОБА_2 померла 26.04.2015 року.

З матеріалів спадкової справи № 302/2015, відкритої Першою маріупольською державною нотаріальною конторою щодо майна померлої ОСОБА_2, вбачається, що остання фактично прийняла спадщину після смерті чоловіка ОСОБА_3, оскільки постійно проживала разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Згідно свідоцтва про народження серії ЯХ №235889 від 28.12.1949 року ОСОБА_1 є сином померлої ОСОБА_2

Відповідно до матеріалів спадкової справи № 302/2015, відкритої щодо майна померлої ОСОБА_2, спадкоємцем за законом, який прийняв спадщину шляхом подачі заяви до нотаріальної контори за вх. №683 від 28.05.2015 року, є син померлої ОСОБА_1 Інші спадкоємці до нотаріальної контори не зверталися.

Відповідно до ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Так, свідоцтво про право власності на житло квартиру АДРЕСА_2, було видано на підставі розпорядження (наказу) від № 9905 від 14.10.1993 року, про що було внесено відповідний запис до реєстраційної книги.

Згідно до абз. 3 ч.2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

Відповідно до ч.3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до ч.4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав.

Так, відповідно до ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (в редакції, яка діяла на час виникнення прав на нерухоме майно) приватизація державного житлового фонду (далі приватизація) це відчуження квартир (будинків) та належних до них господарських споруд і приміщень (підвалів, сараїв та ін.) державного житлового фонду на користь громадян України.

Відповідно до п.5 ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян оформлялася свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), яке реєструвалося в органах приватизації і не потребувало нотаріального посвідчення.

Відповідно до п.п. 13, 14 Положення про порядок передачі квартир (будинків) у власність громадян, затвердженого наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 15.09.1992 року №56 (яке було чинним на момент виникнення права власності на квартиру) приватизація державного житлового фонду здійснювалася уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною виконавчою владою, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управління яких знаходився державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснювалася на підставі рішень відповідних органів приватизації.

Вищезазначеним Положенням також визначався порядок державної реєстрації права власності на квартиру, зокрема п.28 Положення передбачалася обовязкова реєстрація в органах технічної інвентаризації свідоцтва про право власності на квартиру.

Таким чином, зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності не залежало від державної реєстрації до часу набрання законної сили ЦК України та Закону України від 01.07.2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Таким чином, право власності на приватизовану квартиру виникло у спадкодавиці з моменту видачі розпорядження про передачу квартири в спільну сумісну власність, тобто з 14.10.1993 року.

Стаття 1261 ЦК України передбачає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Стаття 1298 ЦК України передбачає, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 23 постанови ПВС України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 р., свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Згідно постанови державного нотаріуса Першої Маріупольської державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 2163/02-31 від 17.11.2015 року ОСОБА_1 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої 26.04.2015 року ОСОБА_2 у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, які підтверджують право власності спадкодавиці на майно, а саме: квартиру АДРЕСА_2.

Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

З огляду на вказане суд вважає, що оскільки позивач, як спадкоємець прийняв спадщину після смерті матері, але не може отримати свідоцтво про право на спадщину на спірну квартиру, то слід захистити його права та в судовому порядку визнати за ним право власності на квартиру АДРЕСА_2, як за спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину.

Керуючись ст.ст. 11, 60, 80, 88, 197, 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Маріупольської міської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_3, загальною площею 42,5 кв.м, жилою площею 27,1 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2, яка померла 26 квітня 2015 року.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя О.В.Турченко