РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/16265/15-ц

пр. № 2/759/900/16

18 лютого 2016 року Святошинський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Коваль О.А. при секретарі Ярмощук К.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, Служба у справах дітей Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2, яка також діє як законний представник малолітньої ОСОБА_3, в якому просить визнати їх такими, що втратили право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовує тим, що після отримання 12.10.1977 року її матір'ю ОСОБА_5 ордеру на жиле приміщення, вона з 21.07.1987 року прописана і проживає за вказаною адресою. Згідно довідки форми № 3 за вказаною адресою зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_6, ОСОБА_1, ОСОБА_4 та ОСОБА_7. При цьому її сестра - відповідач ОСОБА_2 не проживає за вказаною адресою з 1993 року, а її дочка ОСОБА_6 - з моменту народження, коли вона та члени її родини не чинили відповідачу будь-яких перешкод у користуванні приміщенням, а відповідач добровільно не користувалась наданим їй приміщенням, не брала участі в оплаті комунальних та інших послуг утриманню квартири, однак зняти себе з малолітньою дочкою із реєстраційного обліку добровільно відмовляється. З огляду на викладене, вона вимушена звернутися до суду із вказаним позовом.

Позивач у судовому засіданні позов підтримала, просила його задовольнити у повному обсязі з підстав зазначених в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що відповідачка є її рідна сестра. Квартира, в якій вони зареєстровані не приватизована, а ордер на квартиру видавався їх матері на сім'ю (мати, батько та двоє дочок, тобто вона із відповідачкою). На даний момент в квартирі АДРЕСА_1 живе вона, її чоловік, дочка зі своїм чоловіком, та внук. Але в цій квартирі також зареєстрована відповідач ОСОБА_2 зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_3 Також повідомила, що вона завжди жила в цій квартирі, а відповідач близько 20 років вже не живе, тому що живе у свого чоловіка на 2 поверхи вище від спірної квартири, лише інколи, коли відповідач сварилася із своїм чоловіком вона разом із дитиною приходила та ночувала в спірній квартирі, а потім знову йшла додому, де жила із своїм чоловіком. Пояснила позивач і те, що квартплату сплачує лише вона, оскільки вона проживала в цій квартирі, і відповідно користувалася житлово-комунальними послугами, а питання такої сплати відповідачем не піднімала. Конфлікт із відповідачем розпочався, коли ОСОБА_2 прийшла і заявила, що останній немає де жити, і щоб позивач звільнила їй одну кімнату, або сплатила кошти. Однак вікна позивач змінила за власний рахунок, ремонт квартири робила також вона.

Представник позивача в засіданні позовні вимоги також підтримав з мотивів і підстав, що зазначені в позовній заяві, позов просив задовольнити та визнати ОСОБА_2 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням, оскільки у відповідача необхідності в квартирі не було протягом багатьох років.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні пред'явлений позов не визнала, просила відмовити в його задоволенні. Суду пояснила, що спірну квартиру надавали їх із позивачем батькам, з урахуванням дітей, тобто її та позивача, в якій вони завжди разом жили. Згодом, подорослішав вона познайомилася із своїм цивільним чоловіком, від якого народила двоє дітей, проте з яким так і не перебуває в зареєсрованому шлюбі. Так, вона та її цивільний чоловік стали жити однією сім"єю, а тому вона переїхала до нього в квартиру, яка знаходиться двома поверхами вище від спірної. Проте вона завжди приходила: до батьків, до свого майна, тобто спірної квартири, періодично в ній ночувала, жила, оскільки її цивільний чоловік має дуже складний характер, інколи зловживає алкоголем, бьється та постійно її з дітьми виганяє із своєї квартири, вказуючи, що вона в його квартирі ніхто. Всі в їх сім"ї, зокрема наразі її покійна мати, яка отримувала спірну квартиру та в ній жила до своєї смерті, її сестра - позивач та члени її родини, знали, що вона та її дитина зареєстровані в квартирі АДРЕСА_1, нею як житлом мають намір користуватися, потребують в ній, оскільки іншого житла у неї немає, проте оскільки така квартира замала, в ній живуть і тоді ще мати та її сестра -позивач із своєю сім"єю: чоловік, дочка, пізніше зять та онук, син, вона із своїми дітьми вимушена була постійно миритися із цивільним чоловіком та завжди повертатися до нього в квартиру. Зазначила відповідач і те, що її періодичне не проживання в спірній квартирі викликане лише неможливісттю належним чином нею користуватися за наявності великої кількості людей, які створили власні сім"ї та маленькою площею квартири. Саме з огляду на такі обставини вона вимушена була жити у свого цивільного чоловіка, з яким мала завжди миритися, задля проживання її та їх дітей в його квартирі, оскільки в її квартирі їм місця небуло. Вказала і на те, що така ситуація не має позбавляти її та її малолітню дитину єдиного житла, оскільки наразі вона всетаки розійшлася із своїм цивільним чоловіком, який вигнав її разом з дитиною їз своєї квартири, що і стало причиною повернення до квартири її батьків, які ту отримували і на неї зокрема. Щодо сплати комунальних платежів, то такі дійсно здійснювалися позивачем, оскільки вона ними ж і користувалася, будь-яких вимог по сплаті нею таких з урахуванням її реєстрації в квартирі від позивача не надходило. Щодо ремонту в квартирі, то такий здійснено лише позивачем частково та виключно у власних інтересах, а саме замінено старі вікна, косметичний ремонт в туалеті та ванні, коли інша частина квартири залишилась незмінною після батьків. Повідомила відповідач ОСОБА_2 і те, що раніше вона пропонувала приватизувати квартиру, але ніхто не погоджувався, можливо щоб на неї не оформлювати частину вланості. Але всі ці роки питань щодо зняття її з реєстрації не існувало. Лише з часу коли її цивільний чоловік почав сильно випивати та її бити, вона вирішила жити в своїй квартирі із чого і розпочались конфлікти із сестрою ОСОБА_1, оскільки на думку позивача, остання, її зять, які не прописані, мають право в ній проживати, а сама відповідач - ні.

Третя особа ОСОБА_4, яка є дочкою позивача та проживає в спірній квартирі, в судовому засіданні позов підтримала, суду пояснила, що відповідач в спірній квартирі довгий час не живе, оскільки живе разом зі своїм чоловіком і своїми дітьми в його квартирі НОМЕР_1, яка знаходиться двома поверхами вище від спірної НОМЕР_2. Дана спірна квартира є неприватизованою, видавалась раніше її діду, бабусі, матері та тітці. Також вона вважає, що відповідач втратила право користування житловим приміщенням, в тому числі через те що сім'я позивача робила ремонт в цій квартирі, змінила вікна. Ремонт було зроблено у ванні, в туалеті, на балконі. До відповідача за допомогою у здійсненні ремонту не зверталася, через те, що в ній останні не жили, нею фактично коритувалася вони самостійно. Комунальні платежі сплачувала сім'я позивача, а відповідач не сплачувала, однак до суду про відшкодування витрат вони не зверталися, а сплачували їх оскільки жили в цій квартирі і користувалися наданими посугами. Повідомила третя особа суду і те, що відповідачу немає де жити разом з ними в зазначеному житловому приміщенні під НОМЕР_2, оскільки квартира маленька, двокімнатна, в якій живе її мати з батьком, вони з чоловіком та дитиною. Повідомила і те, що відповідач ОСОБА_2 інколи проживає в спірній квартирі, коли в неї виникають сварки зі своїм чоловіком. Також зазначила, що знала про реєстрацію у спірній квартирі відповідача, бачили її часто, але раніше питання про зняття з реєстрації не виникало, а піднялось після смерті бабусі, коли постало питання поділу квартири.

Представник третьої особи - Служби у справах дітей Святошинської районної в м. Києві державної адміністрації будучи належним чином повідомленим про час та місце слухання справи, в судове засідання не з'явився, до суду подав клопотання про слухання справи без його присутності, та просив ухвалити рішення на користь та в інтересах малолітньої дитини, в зв'язку з чим суд вважає за можливе провести судовий розгляд без його участі.

Заслухавши пояснення з'явившихся в судові засідання осіб, допитавши свідків та дослідивши докази у справі у їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу

Судом встановлено, що на підставі рішення виконкому Київської міської ради від 17.10.1977 року № 1507, на гр. ОСОБА_5, яка є матір'ю сторін, видано ордер № 19654 від 21.10.1977 року на житлове приміщення - двокімнатну квартиру НОМЕР_2 (з житловою площею 33,18 кв.м.) в будинку АДРЕСА_1 на сім'ю в складі чотирьох осіб: матір - ОСОБА_5, батька ОСОБА_8, дочку ОСОБА_2 та дочку ОСОБА_1 (а.с. 6).

Згідно довідки форми № 3, виданої ОСОБА_1 Філією № 809, 811 ЄРРЦ КП «Дирекція з утримання та обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» від 30.09.2015 року № 10166, в квартирі АДРЕСА_1 проживає 5 (п'ять) членів сім'ї, в т.ч. відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 з 22.01.1991 року та її малолітня дочка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 з 08.06.2006 року, а також позивач ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4 з 21.07.1987 року, ОСОБА_4 (дочка позивача), ІНФОРМАЦІЯ_5 з 21.07.1987 року та ОСОБА_7, (онук позивача) ІНФОРМАЦІЯ_6 з 29.05.2014 року(а.с. 7).

Із наданих в судовому засіданні пояснень сторонами встановлено судом і те, що позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_2 є рідними сестрами, їх батьки, на ім"я яких видавався ордер на вказане житлове приміщення, ОСОБА_5 та ОСОБА_8 померли. Фактично в спірній квартирі, окрім зареєстрованих в ній осіб, проживають ще чоловік, син, зять та онук позивача. Тобто без урахування відповідачки з малолітньою донькою в квартирі АДРЕСА_1 фактично проживає шість осіб, які є членами сім"ї позивача.

Згідно технічних характеристик, квартира АДРЕСА_1 є двокімнатною, жилою площею 33,4 кв.м., загальною 50,9 кв.м.

Так, в підтвердження доводів позивача та заперечень відповідача, були заявлені та відповіно задоволенні клопотання сторін про допит свідків, які суду засвідчили наступне.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_10, яка є знайомою дочки позивача ОСОБА_4, суду під присягою показала, що знає відповідача з дитинства, оскільки сама народилася і жила з ними в одному будинку, зараз в ньому проживають її батьки. В квартирі НОМЕР_2 в буд. АДРЕСА_1 живе позивач, її чоловік ОСОБА_11, дочка ОСОБА_12 зі своїм чоловіком ОСОБА_19, та їх малолітній син ОСОБА_13. А ОСОБА_2 в цій квартирі фактично не проживає близько 15 років, оскільки живе із своїм чоловіком в його квартирі, яка знаходиться двома поверхами вище. Свідку відомо, що відповідач приходить до позивачів та в спірну квартиру в гості, та коли у неї виникали конфлікти з її чоловіком. Сварок та конфліктів між мешканцями спірної квартири за її присутністю не було.

Свідок ОСОБА_14 під присягою показав, що знайомий з ОСОБА_1 близько 2 років, оскільки його дружина є її подругою, і 2-3 рази на тиждень вони ходять до них в гості. В квартирі НОМЕР_2 в буд. АДРЕСА_1 живе ОСОБА_1, її чоловік, дочка, зять, внук та син. Знає, що в позивача є сестра, яку в цій квартирі він ніколи не бачив, а про спори щодо квартири свідку невідомо.

Свідок ОСОБА_15 суду показала, що знає позивача близько 20 років, знайома також із її сестрою. В спірній квартирі раніше жили їх мати з батьком, ОСОБА_1, її дочка, син та чоловік. ОСОБА_12 в цій квартирі не жила, тому що живе поверхом вище. Із позивачем свідок познайомилася тоді, коли відповідач в спірній квартирі вже не жила, а жила у квартирі її чоловіка. В гостях у ОСОБА_1 вони бувають приблизно 1-2 рази на тиждень вже протягом останніх 15 років. Про якісь домовленості про порядок користування квартирою їй невідомо. Знає, що в цій квартирі ремонт робила ОСОБА_1, вона ж і сплачує за житлово-комунальні послуги. Свідком ніяких спорів з цього приводу вона не була.

Свідок ОСОБА_16, яка є дочкою відповідача, в судовому засіданні показала, що квартира АДРЕСА_1 видавалась на чотирьох осіб: на її діда, бабу, матір ОСОБА_2 та тітку ОСОБА_1 Квартира НОМЕР_1 в цьому ж будинку належить виключно їй. Сама вона живе в НОМЕР_3 цього ж будинку, яку їй подарувала бабуся - мати батька. В НОМЕР_1 живе її батько, який із постійною періодичністтю з неї виганяє її маму - відповідача із малою сестрою ОСОБА_3 Її батьки жили в громадянському шлюбі, але останнім часом з батьком жити неможливо, і мати хоче проживати в квартирі НОМЕР_2 в малесенькій кімнаті. З кінця жовтня 2015 року мати перенесла в цю квартиру свої речі після чого виник конфлікт із тіткою - позивачем щодо цієї квартири. Раніше коли була живою бабуся, вони могли завжди приходити кожного дня і жити в цій квартирі, позивач ніколи цьому не заперечував, тому і спору такого не було. ЇЇ мати - відповідач дійсно часто приходила ночувати, жити в квартиру НОМЕР_2, оскільки її батько виганяв ОСОБА_2 із свого дому, проте матері згодом доводилося повертатися до нього, оскільки умов для проживання в квартирі НОМЕР_2 для них усіх не було, оскільки квартира маленька, двокімнатна, а проживаючих у ній завжди було багато: це бабуся, тітка та її сім"я: її чоловік, дочка, син, згодом зять та онук. Саме тому що умов для їх усіх спільного проживання не було, її мати поверталася до чоловіка, тобто її батька. Всі члени родини завжди про таку ситуацію знали та навпаки вмовляли її матір на примирення із чоловіком. Лише коли мати-відповідач вирішила назавжди розійтися із чоловіком - її батьком та повернутися в квартиру№ НОМЕР_2, виник конфлікт з приводу цієї квартири.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

Згідно ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Частиною 2 ст. 71 ЖК Української РСР встановлено, якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Із пояснень осіб, які беруть участь у справі та показань свідків вбачається, що по суті в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 відповідач ОСОБА_2 постійно, до подачі вказаного позову до суду, не проживала, але жила періодично, оскільки іншого житла не має. Також встановлено, що відповідач у зареєстрованому шлюбі з чоловіком не перебуває, а лише проживала в його квартирі НОМЕР_1, що знаходиться двома поверхами вище. У зв'язку з постійними конфліктами та вживанням алкогольних напоїв, фактичний співмешканець періодично виганяє відповідача із своєї квартири НОМЕР_1, а тому вона часто приходить до себе в квартиру НОМЕР_2, де жила її хвора матір та сім'я позивача (ОСОБА_1, її чоловік, донька, син, згодом чоловік доньки та онук), в ній ночує, нею періодично користується, навідується та цікавиться про що вказували в своїх поясненнях, як позивач так і відповідач, допитані свідки.

Надані пояснення сторін та покази свідків також свідчать про те, що фактично, протягом тривалого часу, у вказаній сім'ї склались такі умови та відносини, які були зручними для обох із сторін та погодженими всіма членами сім'ї, а саме відповідач, будучи зареєстрованою в спірній квартирі, фактично разом зі своєю сім'єю в ній не проживає у зв'язку з обмеженими розмірами житлової площі та великою кількісттю проживаючих в ній осіб. Але у випадку виникнення сімейних конфліктів зі своїм фактичним співмешканцем, який є одночасно батьком їхніх з відповідачем спільних дітей, та, як наслідок виникнення випадку відсутності власного фактичного місця для проживання, ОСОБА_2 мала змогу повернутись до квартири за її зареєстрованим місцем проживання: АДРЕСА_1. Як з"ясовано саме проти такого порядку користування ОСОБА_2 житлом ніхто із сторін довгий час не заперечував, відповідних спорів не заявляв.

Отже, вбачається, що між сторонами фактично існувала усна домовленість щодо користування спірною тепер квартирою саме у такий спосіб. Суд зважає в даному випадку і на те, що такий спосіб користування квартирою НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 був дійсно зумовлений об"єктивними обставинами, зокрема тим, що спірна квартира двокімнатна, жилою площею 33,4 кв.м., тоді як в ній фактично проживали: матір сторін до своєї смерті, позивач ОСОБА_1 із своєю сім"єю, тобто чоловіком, сином та дочкою, згодом зятем та онуком, тоді як відповідачка також має двох дітей, серед яких наразі малолітня ОСОБА_3

Із наданих сторонами пояснень також зрозуміло, що оплату послуг за житлово-комунальні послуги здійснювала позивач, яка фактично зі своєю сім'єю в ній проживала та ними користувалася і тому, питання про таку оплату стороною відповідача ніколи не ставила.

Фактично спір про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням виник тоді, коли ОСОБА_2 вирішила повернутись на постійне проживання до спільної квартири, через те, що жити зі своїм цивільним чоловіком стало неможливо. Про це вказують висновки дільничного інспектора Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 02.11.2015 року та 05.11.2015 року (а.с. 47, 48) із яких вбачається, що ОСОБА_2 30.10.2015 року та 04.11.2015 року зверталася до Святошинського РУ ГУ МВС України в м. Києві з приводу її недопущення до квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1, де вона зареєстрована та має намір проживати.

Таким чином, оцінюючи причини постійного непроживання у спірній квартирі ОСОБА_2 разом з малолітньою ОСОБА_3, суд враховує фактично встановлений між сторонами та іншими співмешканцями спірної квартири порядок користування такою, який має стабально періодичний характер з огляду саме на характеристику квартири НОМЕР_2 в будинку АДРЕСА_1 та кількість проживаючих в ній осіб, погоджений характер утримання житла та оплату наданих та спожитих постійними мешканцями цієї квартири послуг та вважає такі причини відсутності ОСОБА_2 за постійним місцем проживання, з огляду на встановлене вище, поважними. Таким чином, з огляду на вищевикладене, суд дійшов висновків про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3 про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця проживання.

Слід вказати і те, що переконливих доказів зворотньому, сторона позивача суду так і не надала, тоді як встановлені обставини із наданих суду, зокрема пояснень самих позивача, відповідача, третьої особи та показів заявлених обома стронами свідків, вказує саме на той висновок, який зроблено судом вище, а саме щодо погодженого між сторонами порядку користування спірною квартирою. Наданий стороною позивача акт від 30.09.2015 року, складеного мешканцями АДРЕСА_2 ОСОБА_11 та ОСОБА_17 та мешканцем АДРЕСА_3 ОСОБА_20., підписи яких засвідчено майстром тех. дільниці ОСОБА_18, ОСОБА_2 щодо непроживання вспірній квартирі відповідача, суд оцінює критично, з огляду на неналежність та недопустимість такого доказу, в розрізі повноважень таких осіб засвідчувати підписи інших та надання свідчень саме в такому вигляді.

Натомість зроблений судом висновок в своїй сукупності побудований на допустимих та належних доказах, відповідіє поясненням самих сторін та встановленим обставинам.

Отже, оцінюючи з'ясовані вище обставини справи, що перевірені представленими належними та допустими доказами у їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення вказаного позову.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 71, 72 ЖК Української РСР, ст.ст. 3, 11, 57-61, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, яка також діє в інтересах малолітньої ОСОБА_3, третя особа: Служба у справах дітей Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації про визнання такими, що втратили право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку місця поживання залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копій цього рішення.

Суддя