Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» до ОСОБА_4, Приватного підприємства «Цифрал», ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійні будівельні термінали» про звернення стягнення на предмет іпотеки, застави, стягнення боргу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Банк Кредит Дніпро» (далі - ПАТ «Банк Кредит Дніпро») звернулося до суду з указаним позовом до ОСОБА_4, Приватного підприємства «Цифрал» (далі - ПП «Цифрал»), ОСОБА_5, Товариства з обмеженою відповідальністю «Професійні будівельні термінали» (далі - ТОВ «Професійні будівельні термінали»), у якому просило у рахунок погашення заборгованості у розмірі 4 898 601 грн 67 коп., яка утворилася станом на 27 жовтня 2014 року, звернути стягнення на предмети застави та стягнути заборгованість.

Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 12 березня 2015 року позов задоволено частково.

У рахунок погашення заборгованості ПП «Цифрал» перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за кредитним договором від 25 вересня 2009 року № 250909-КЛН, яка станом на 27 жовтня 2014 року складає 4 898 601 грн 67 коп., звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 09 вересня 2010 року № 090910-І шляхом визнання за ПАТ «Банк Кредит Дніпро» права власності на нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 58,1 кв. м, житловою площею 30,0 кв. м.

Стягнуто солідарно з ПП «Цифрал» та ОСОБА_4 на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2009 року № 250909-КЛН, яка виникла станом на 27 жовтня 2014 року, у розмірі 4 336 612 грн 67 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 2 200 000 грн; заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 1 357 909 грн 62 коп.; три проценти річних за несвоєчасну сплату кредиту - 152 705 грн 10 коп.; три проценти річних за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за користування кредитними коштами - 52 191 грн 37 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 394 975 грн 34 коп.; пеня за несвоєчасне погашення нарахованих процентів - 194 751 грн 23 коп.; інфляційна заборгованість за кредитом - 371 800 грн; інфляційна заборгованість за процентами - 174 269,00 грн.

Стягнуто солідарно з ПП «Цифрал» та ТОВ «Професійні будівельні термінали» на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2009 року № 250909-КЛН, яка виникла станом на 27 жовтня 2014 року, у розмірі 4 336 612 грн 67 коп., із яких: заборгованість за кредитом - 2 200 000 грн; заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 1 357 909 грн 62 коп.; три проценти річних за несвоєчасну сплату кредиту - 152 705 грн 10 коп.; три проценти річних за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за користування кредитними коштами - 52 191 грн 37 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 394 975 грн 34 коп.; пеня за несвоєчасне погашення нарахованих процентів - 194 751 грн 23 коп.; інфляційна заборгованість за кредитом - 371 800 грн; інфляційна заборгованість за процентами - 174 269 грн.

Загальну суму основного боргу стягнення на користь ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за цим рішенням обмежено розміром 4 336 612 грн 67 коп.

У рахунок погашення заборгованості ПП «Цифрал» перед ПАТ «Банк Кредит Дніпро» за кредитним договором від 25 вересня 2009 року № 250909-КЛН у розмірі 4 336 612 грн 67 коп. звернуто стягнення на предмет застави за договором застави від 25 вересня 2009 року № 250909-З, що належить на праві власності ПП «Цифрал», а саме: товарів в обороті за переліком 3 207 найменувань, що знаходиться за адресою: шосе Південне, 50, м. Запоріжжя, шляхом продажу вказаного майна з публічних торгів зі встановленням початкової вартості, визначеної суб'єктом оціночної діяльності в межах процедури виконавчого провадження.

Вирішено питання про судові витрати.

В іншій частині позову відмовлено.

Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2015 року заяву ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року скасовано заочне рішення у частині звернення стягнення на предмет застави за договором застави від 25 вересня 2009 року № 250909-З, укладеним між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» і ПП «Цифрал», у задоволенні вказаних позовних вимог відмовлено.

В іншій частині заочне рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі відповідач ОСОБА_4, від імені якого діє представник ОСОБА_6, просить скасувати рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів, виходячи за межі доводів касаційної скарги згідно з ч. 3 ст. 335 ЦПК України, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Виходячи з вимог ст. 316 ЦПК України щодо змісту, рішення апеляційного суду повинно мати: мотивувальну частину із зазначенням мотивів зміни рішення, скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення; встановлених судом першої інстанції обставин, а також обставин, встановлених апеляційним судом, і визначених відповідно до них правовідносин; назви, статті закону, на підставі якого вирішено справу; резолютивну частину із зазначенням висновку апеляційного суду про зміну чи скасування рішення, задоволення позову або відмову в позові повністю чи частково; висновку апеляційного суду по суті позовних вимог.

Проте рішення суду апеляційної інстанції не відповідає у повній мірі зазначеним нормам процесуального права.

Задовольняючи частково указаний позов, суд першої інстанції виходив із того, що у зв'язку з невиконанням належним чином позичальником умов кредитного договору утворилася заборгованість, тому є правові підстави для звернення стягнення у рахунок погашення заборгованості на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на іпотечне майно.

При цьому суд зазначив, що, звернувши стягнення на предмет іпотеки вартістю 561 989 грн, позивач зможе частково задовольнити свої вимоги, а саме: у сумі вартості предмета іпотеки у розмірі 561 989 грн; інша частина заборгованості у розмірі 4 336 612 грн 67 коп., яка не буде задоволена за рахунок предмета іпотеки (4 898 601,67 - 561 989,00 = 4 336 612,67), підлягає стягненню із солідарних боржників, а саме позичальника та поручителів.

Зокрема, суд дійшов висновку, що оскільки кожен з відповідачів: ОСОБА_4 та ТОВ «Професійні будівельні термінали», уклали з позивачем окремі договори поруки щодо виконання взятих позичальником ПП «Цифрал» зобов'язань, то з кожного з поручителів підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором та договорами поруки.

Крім того, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про звернення стягнення на предмет застави шляхом продажу предмета застави в порядку, передбаченому чинним законодавством України.

Суд зазначив, що з метою недопущення подвійного стягнення, задоволенню підлягають вимоги про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмети застави, що не призведе до порушення прав та інтересів відповідачів.

Однак із висновками суду першої інстанції у частині звернення стягнення на предмет застави не погодився апеляційний суд, зазначивши, що суд не врахував, що позичальником і заставодавцем є одна і та ж особа - ПП «Цифрал», а тому одночасне задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості з позичальника з вимогами про стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет застави, що належить заставодавцю, який є позичальником, суперечить вимогам чинного законодавства.

Крім того, апеляційний суд дійшов висновку, що усупереч вимогам ст. 25 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» суд першої інстанції не зазначив початкової ціни предмета забезпечувального обтяження для його подальшої реалізації; стягнувши заборгованість за кредитним договором та одночасно звернувши стягнення на предмет застави, суд першої інстанції фактично здійснив стягнення у подвійному розмірі.

Проте із вищевказаними висновками судів попередніх інстанцій в повній мірі погодитися не можна, оскільки таких суди дійшли із порушенням норм процесуального права, зокрема, у достатньому обсязі не встановили фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України).

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

У силу вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 4 ст. 60 ЦПК України установлено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом установлено, що 25 вересня 2009 року між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ПП «Цифрал» укладено кредитний договір № 250909-КЛН, згідно з яким банк відкрив позичальнику невідновлювальну кредитну лінію на загальну суму 1 900 000 грн, а позичальник зобов'язався повернути кредити в строк, встановлений графіком зниження ліміту, але не пізніше 30 березня 2010 року, та сплатити проценти за користування кредитами на умовах, передбачених цим договором.

Згідно з п. 2.5 кредитного договору процентна ставка за користування кредитами встановлена у розмірі 21 % річних.

Відповідно до змін, внесених договором від 30 травня 2011 року № 30051 до кредитного договору, процентна ставка за користування кредитами починаючи з 01 травня 2011 року встановлюється у розмірі 19 % річних.

У разі прострочення повернення кредиту, плата за користування одержаним кредитом або часткою повернення кредиту в період, який починається на наступний день за днем погашення кредиту згідно з договором і до дня фактичного повернення кредиту позичальником, починаючи з 01 травня 2011 року, встановлюється у розмірі 24 % річних.

Згідно з п. 1.1 договору від 23 червня 2011 року № 230611 про зміну кредитного договору, що є останніми змінами до нього, банк на умовах цього договору відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 2 200 000 грн, а позичальник зобов'язується повернути кредити не пізніше 30 червня 2012 року та сплатити проценти за користування кредитами на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до п. 3.4.13 кредитного договору з урахуванням останніх змін, у разі несвоєчасного погашення заборгованості за кредитом та/або процентами за користування кредитом, позичальник сплачує банку пеню за кожний день прострочки у розмірі подвійної ставки НБУ, яка діяла в період, за який сплачується пеня за умови її нарахування банком.

З метою забезпечення виконання ПП «Цифрал» зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_5 укладено договір іпотеки від 09 вересня 2010 року № 090910-І, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, загальною площею 58,1 кв. м, житловою площею 30,0 кв. м.

Згідно з п. 1.2 договору іпотеки з урахуванням останніх змін, внесених договором № 230611 про зміну договору іпотеки від 09 вересня 2011 року, предмет іпотеки за цим договором забезпечує вимоги іпотекодержателя щодо повного та своєчасного виконання кожного і всіх зобов'язань боржником за кредитним договором у такому розмірі, у такій валюті, у такий строк і в такому порядку, як встановлено в кредитному договорі, з усіма змінами та доповненнями до нього. Зокрема, предметом іпотеки за цим договором забезпечується виконання таких зобов'язань іпотекодавця за кредитним договором (але не виключно): з повернення кредиту, наданого в межах кредитного договору, в сумі 2 200 000 грн в строки, вказані у кредитному договорі, але не пізніше 30 червня 2012 року, зі сплати відсотків за користування кредитом, зі сплати пені.

Крім того, на забезпечення повного і своєчасного виконання ПП «Цифрал» зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ОСОБА_4 укладено договір поруки від 25 вересня 2009 року № 250909-П, до якого у подальшому внесено зміни на підставі договору від 23 червня 2011 року № 230611, за яким предметом цього договору є зобов'язання поручителя перед кредитором солідарно відповідати за виконання боржником зобов'язань перед кредитором за кредитним договором від 25 вересня 2009 року № 250909-КЛН.

На забезпечення повного і своєчасного виконання ПП «Цифрал» зобов'язань за кредитним договором між ПАТ «Банк Кредит Дніпро» та ТОВ «Професійні будівельні термінали» укладено договір поруки від 12 липня 2010 року № 120710-П, до якого внесено зміни договором від 23 червня 2011 року № 230611, предметом якого є зобов'язання поручителя перед кредитором солідарно відповідати за виконання боржником зобов'язань перед кредитором за кредитним договором від 25 вересня 2009 року № 250909-КЛН.

25 вересня 2009 року між банком та позичальником укладено договір застави № 250909-З, згідно з яким заставодавець передав, а банк прийняв у заставу товари в обороті, що належать ПП «Цифрал» на праві власності, та повний перелік яких наведено в додатку 1 та додатку 2 до договору застави, які є його невід'ємною частиною, а саме: товарів за переліком 3 207 найменувань, що знаходиться за адресою: шосе Південне, 50, м. Запоріжжя.

Відповідно до висновку суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки від 06 жовтня 2014 року, складеного ТОВ «Капитель-Групп», загальна ринкова вартість предмета іпотеки складає 561 989 грн без урахуванням ПДВ.

Так, судом установлено, що внаслідок невиконання ПП «Цифрал» умов кредитного договору його заборгованість перед позивачем станом на 27 жовтня 2014 року становить 4 898 601,67 грн., із яких: заборгованість за кредитом - 2 200 000 грн; заборгованість за процентами за користування кредитними коштами - 1 357 909 грн 62 коп.; три проценти річних за несвоєчасну сплату кредиту - 152 705 грн 10 коп.; три проценти річних за несвоєчасну сплату нарахованих процентів за користування кредитом - 52 191 грн 37 коп.; пеня за несвоєчасне погашення кредиту - 394 975 грн 34 коп.; пеня за несвоєчасне погашення нарахованих процентів - 194 751 грн 23 коп.; сума інфляційної заборгованості за наданим кредитом - 371 800 грн; сума інфляційної заборгованості за несплаченими процентами - 174 269 грн.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Згідно із ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 Закону України «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Частинами 1, 2, 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» установлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Однак на вищевказані положення норм матеріального права суд уваги не звернув, не дослідив питання про визначення вартості предмета іпотеки, на яке за позивачем визнано право власності. Разом із тим під час вирішення цього спору судом не з'ясовано, чи погоджуються сторони із вищевказаною оцінкою, визначеною висновком суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки від 06 жовтня 2014 року, складеним ТОВ «Капитель-Групп», у сумі 561 989 грн без урахуванням ПДВ, станом на час ухвалення рішення у справі для забезпечення справедливого судового розгляду та дотримання вимог ст. 4 ЦПК України, згідно з якою суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

При цьому суд має врахувати, що якщо з цього питання виник спір, то залежно від того, яка сторона оспорює оцінку, вона зобов'язана довести інший розмір, зокрема заявити клопотання про призначення та проведення відповідної судової експертизи, а також, що відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд повинен сприяти всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснити особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попередити про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Крім того, слід зазначити наступне.

Пунктами 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Згідно із ч. 1 ст. 1, ст. ст. 2, 12 ГПК України справи у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні і виконанні господарських договорів, у яких сторонами є юридичні особи, розглядаються господарськими судами.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Частиною 2 ст. 118 ЦПК України встановлено, що позивач має право об'єднати в одній позовній заяві кілька вимог, пов'язаних між собою.

При цьому вимоги позивача до кількох відповідачів можуть бути об'єднані в одне провадження, якщо ці вимоги однорідні, зокрема такі, які нерозривно пов'язані між собою, або від вирішення однієї з них залежить вирішення інших. Таке об'єднання не допускається, якщо відсутня спільність предмета позову. Не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Такого висновку дійшов Верховний Суд України, виклавши правову позицію із цього питання у постановах, зокрема від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1737цс15 та від 02 грудня 2015 року у справі № 6-1349цс15.

Вирішуючи позовні вимоги банку, які виникли з окремих договорів кредиту, поруки, іпотеки і застави та можуть бути самостійними й окремими предметами позову, суди зазначених вимог закону не врахували, усупереч вимогам ст. ст. 15, 16, 118 ЦПК України, ст. ст. 1, 12 ГПК України безпідставно прийняли до провадження спір, що виник між юридичними особами і підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянули його разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Вищевказані порушення закону міг усунути апеляційний суд згідно з наданими чинним ЦПК України повноваженнями, проте, переглядаючи справу в апеляційному порядку, суд не перевірив у достатньому обсязі законності й обґрунтованості рішення суду першої інстанції по суті вирішеного спору, не звернув достатньої уваги на предмет і підстави позову, характер спірних правовідносин та залишив поза увагою допущене судом першої інстанції порушення норм процесуального права щодо підвідомчості спору.

Оскільки апеляційний суд усупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України порушив норми процесуального права, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалене у справі рішення апеляційного суду - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 - задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 07 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак