АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6298/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Богінкевич С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Білич І.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого судді: Білич І.М.

Суддів: Болотова Є.В., Поліщук Н.В.

при секретарі: Горбачовій В.С.

за участю представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська бурова компанія» - Кіщак Ксенії Юріївни на рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 березня 2016 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська бурова компанія» до ОСОБА_3, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за договором.

в с т а н о в и л а :

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. Мотивуючи свої вимоги тим, що 12.06.2014 року з ОСОБА_3 було, укладено договір на буріння свердловин № 64Б на ділянці, розташованій: за адресою АДРЕСА_1, підписаний від імені, ОСОБА_3 її чоловіком - відповідачем ОСОБА_6 За яким ними у червні 2014 року, було здійснено буріння свердловини глибиною 49 метри на визначеній ділянці. Однак ОСОБА_3, як замовником, було порушено свої обов'язки за договором в частині проведення розрахунків доплати за весь обсяг виконаних робіт відповідно до п. 5.1. договору. Остання зобов'язалась оплатити весь обсяг робіт, приблизна вартість свердловини складала 11 900 гривень. Проте, ОСОБА_3 було сплачено лише аванс у розмірі 5 750 гривень, що є неналежним виконанням п.5.2. договору, відповідно до якого вона зобов'язалась сплатити аванс у розмірі 75% вартості передбачуваної глибини буріння, який складає 8 925 гривень.

У зв'язку з вищевикладеним, оскільки ТОВ «Київська бурова компанія» фактично було виконано зобов'язання за вищезазначеним договором, та беручи до уваги, що договір було підписано ОСОБА_6 за свою дружину ОСОБА_3, позивач звертаючись до суду з даним позовом просив стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_6 та ОСОБА_3 заборгованість за договором у розмірі 28 779,24 гривень, з яких: 8 490 гривень - основна заборгованість, 20 206,20 гривень - пеня, 83,04 гривні - 3 % річних.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 3 березня 2015 року у задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду представник позивача подала апеляційну скаргу. Де ставила питання про його скасування та ухвалення нового про задоволення позову у повному обсязі. Вказуючи при цьому, що судом першої інстанції були порушені норми матеріального та процесуального права.

Позивач неодноразово повідомлявся про день і час розгляду справи, в судове засідання повторно не з'явився, поважність причин своєї неявки суду не повідомив.

Представник відповідача ОСОБА_3 не визнала подану апеляційну скаргу, заперечувала проти її задоволення.

Судова колегія, вважає за можливе розглянути справу у відсутність представника позивача та відповідача ОСОБА_6 в силу вимог ст. 305 ЦПК України.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши пояснення осіб, що з'явилися у судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Суд першої інстанції оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, прийшов до висновку про відсутність у допустимих у розумінні ст.ст. 57 - 60 ЦПК України доказів про виникнення зобов'язань між сторонами за договором № 64б від 12.06.2014 року. У зв'язку з чим вважав, що позовні вимоги не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а відтак на думку суду не можуть вважатися, такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Розглядаючи спір, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою представник ТОВ «Бурова компанія» вказував, що ОСОБА_3 у виконання договору, відповідно до п.5.2 було сплачено аванс у розмірі 5 750 гривень, на підтвердження чого було надано рахунок - фактуру № СФ -00000016 від 12.06.2014 року, прибутковий касовий ордер від 12.06.2014 року, квитанцію від 04.07.2014 року.

Проте такі доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу, так як з матеріалів справи вбачається, що відповідно до п.5.2. договору замовник повинен був внести аванс у розмірі 75% від вартості передбачуваної глибини буріння (відповідно до п.5.1. договору приблизна вартість свердловини складає 11 900 гривень), який складає 8 925 гривень, у зв'язку з чим підтверджень того, що платіж за квитанцією від 04.07.2014 року у розмірі 5 750 гривень є авансом за вищезазначеним договором відсутні. Оскільки як зазначено у технічному паспорті, буріння було розпочато 18.06.2014 року.

А відтак, відсутні підстави вважати, що сплачені кошти були скеровані саме на виконання договору на буріння свердловин № 64Б від 12.06.2014 року.

Крім того надані позивачем докази внесення коштів, а саме прибутковий касовий ордер від 12.06.2014 року та квитанція від 04.07.2014 року вказують про надходження на адресу позивача коштів, які фактично становлять вартість робіт що були визначені умовами договору.

Колегія суддів вважає, що позивачем було залишено поза увагою п. 2.5 договору яким визначено, що замовник зобов'язаний підписати акт розпочатих робіт після прибуття підрядника на вказану в договорі ділянку. Замовник зобов'язаний узгодити з підрядником орієнтовну глибину буріння і конструкцію свердловини, що зазначається у договорі. У разі будь-яких змін щодо фактичної глибини, матеріалів конструкції свердловини, кількості свердловин внести відповідні відомості до акту розпочатих робіт.

Між тим, матеріали справи не містять доказів того, що ТОВ «Київська бурова компанія» надавалась земельна ділянка для буріння свердловини (акт розпочатих робіт відсутній), як і відомостей про надання замовнику акту здачі - приймання, як це передбачено п. 3.16 договору.

Крім того, акт прийому свердловини від 20.06.2014 року, технічний паспорт на свердловину від 20.06.2014 року, надані ТОВ «Київська бурова компанія» у підтвердження виконання своїх зобов'язань за вищезазначеним договором, ОСОБА_3 не підписаний. Також за даними о технічного паспорту, у ньому, в графі «закінчення буріння» не зазначено дату.

Посилання апеляційної скарги ТОВ «Київська бурова компанія» на те, що ОСОБА_3 відмовилась від ознайомлення та підписання акту прийому свердловини від 20.06.2014 року, не узгоджується із положенням ст. 882 ЦК України.

Відповідно до якої, передання робіт підрядником і прийняття їх замовником оформляється актом, підписаним обома сторонами, у разі відмови однієї із сторін від підписання акта про це вказується в акті і він підписується другою стороною, оскільки про це не зазначено у вищезазначеному акті.

Матеріалами справи не містять обставин, які б свідчили про наміри товариства вручити акт виконаних робіт ОСОБА_3 для підпису, або щодо направлення Акту виконаних робіт та технічного паспорту шляхом направлення цінного листа з описом вкладення за адресою її місця реєстрації.

Наявність укладеного 12.06.2014 року між позивачем та чоловіком відповідача ОСОБА_3 договору на буріння свердловин № 64Б від 12.06.2014 року, відповідно до п.1.1. предметом якого було буріння водозабірної свердловини на ділянці, розташованій за адресою: АДРЕСА_1, сама по собі не свідчить про проведення таких робіт позивачем.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги в частині того, що відповідачі вчиняють всілякі дії направлені на те, щоб приховати на своїй земельній ділянці свердловину, яка була пробурена позивачем, а відтак суду першої інстанції слід було критично відноситься до доказів що надавалися з їх сторони під час розгляду справи.

Так як належним та допустимим доказом по справі на підтвердження виконання позивачем робіт у відповідності до укладеного договору можуть бути лише документи які складаються сторонами як на підтвердження виконання робіт та прийняття їх замовником так і у випадках відмови замовника від прийняття таких робіт згідно до умов договору.

Інші доводи апеляційної скарги правильності висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при постановленні судового рішення були порушені норми матеріального права які призвели до постановлення судового рішення, що підлягає скасуванню.

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування з доводів викладених у апеляційній скарзі нема.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 305, 307, 311, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Київська бурова компанія» - Кіщак Ксенії Юріївни відхилити.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 3 березня 2016року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення. Може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: