Ухвала

іменем україни

21 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_5 про визнання недійсним договору, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» на рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2016 року Публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 12 травня 2008 року між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «РайффайзенБанк Аваль», та ОСОБА_6 було укладено договір на вклад «Універсальний» (без пролонгації) № 20/02-02/25, який, на думку позивача, повинен бути визнаний недійсним. Зокрема, вказаний договір укладено із порушенням положень ч. 1 ст. 203, ст. ст. 509, 1058, ч. 2 ст. 633 ЦК України, якими визначено, що умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Умови публічного договору, які суперечать ч. 2 ст. 633 ЦК України, є нікчемними. Так, у травні 2008 року банком не залучалися вклади в національній валюті України за відсотковою ставкою 24 % річних, у цей період часу існувала найвища відсоткова ставка 14,75 % річних. Отже, умови договору на вклад в частині визначення відсоткової ставки за вкладом у гривні у розмірі 24 % річних є такими, що не відповідають вимогам закону, а тому є нікчемними. Вважає, що письмова форма договору на вклад «Універсальний» (без пролонгації) від 12 травня 2008 року № 20/02-02/25 є недодержаною. Крім того, прибутковий касовий ордер від 12 травня 2008 року № 3, який надано відповідачем на підтвердження внесення ним грошових коштів на виконання договору на вклад, не відповідає жодній формі касових документів, які передбачені Інструкцією про касові операції у банках України, не тільки формально, але і за своїм змістом, реквізитами та способом заповнення. Про недотримання письмової форми договору на вклад свідчить також та обставина, що прибутковий касовий ордер не містить інформації про те, що він виданий на виконання договору на вклад, зокрема в ордері та договорі зазначено різні рахунки; в прибутковому касовому ордері нічого не вказано про прийняття коштів для зарахування на депозитний рахунок; вказаний у договорі напис «Скр. на 12 міс. 24% річ.» не використовується у діяльності банківської системи України, а тому цей напис не дає можливості визначити суть операції, для засвідчення якої складений прибутковий касовий ордер; прибутковий касовий ордер не містить підпису касира та не скріплений штампом касового працівника, який провів зазначену операцію. Таким чином, вважає, що вказаний прибутковий касовий ордер від 12 травня 2008 року № 3 не є касовим документом, не підтверджує факт приймання банком готівки від відповідача за договором на вклад. Також договір на вклад містить ознаки, що дають підставу вважати, що він не був спрямований на встановлення цивільних прав та обов'язків між банком та відповідачем, та був вчинений представником банку ОСОБА_7 із перевищенням повноважень. У ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» не зареєстровані та не обліковуються ні вищевказані договір на вклад, ні прибутковий касовий ордер, ані операції, про які зазначено у цих документах. Відповідачем не надано банку заяву про відкриття вкладного рахунку на його ім'я. У банку не відкривалися вкладні рахунки на ім'я відповідача та не надходили кошти від відповідача, що підтверджується відомостями бухгалтерського обліку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль». Вважає, що як договір на вклад, так і прибутковий касовий ордер були підроблені ОСОБА_7 з метою заволодіння коштами відповідача, а не з метою створення між банком і відповідачем цивільних прав та обов'язків. Стосовно ОСОБА_7 порушено кримінальне провадження за ч. 5 ст. 191 КК України. Крім того, зазначене в договорі найменування банку - Акціонерний поштово-пенсійний банк «Аваль» не відповідає найменуванню банку згідно зі статутом, що діяв на час укладення договору (ВАТ «Райффайзен Банк Аваль»). На дату укладення договору ОСОБА_7 працювала на посаді начальника Миргородського відділення Полтавської обласної дирекції ВАТ «Райффайзен Банк Аваль». За вказаним договором на вклад від імені АППБ «Аваль» діяв Полтавський обласний філіал, у той же час договір скріплений печаткою Миргородського відділення АППБ «Аваль». ОСОБА_7 відповідно до наданої їй довіреності вправі була підписувати виключно документи, що стосуються діяльності відділення, а не Полтавського обласного філіалу. Договір скріплений печаткою Миргородського відділення АППБ «Аваль», у той час, як станом на час укладення договору вже не існувало Миргородського відділення АППБ «Аваль», адже назва відділення була змінена, тому печатка вже не використовувалася при вчиненні правочинів. Отже, не маючи відповідних повноважень на зміну умов залучення банківських вкладів, які є публічними умовами, тобто однаковими для всіх споживачів цих послуг, ОСОБА_7 перевищила надані їй повноваження на укладення оспорюваного договору. На думку позивача, оспорюваний договір на вклад не створює цивільних прав та обов'язків для банку, оскільки банк не схвалював зазначеного договору і не мав відомостей про такий правочин аж до моменту звернення вкладника до банку із заявою про виплату коштів за договором на вклад.

Зважаючи на викладене, позивач просив визнати недійсним договір від 12 травня 2008 року № 20/02-02/25 на вклад «Універсальний» (без пролонгації), укладений між Акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль» та ОСОБА_6, та стягнути з відповідача на користь банку понесені ним судові витрати при зверненні з позовом до суду.

Рішенням Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «РайффайзенБанк Аваль» просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на таке.

Відмовляючи у задоволенні указаного позову, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 58-60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із недоведеності та необґрунтованості заявлених позовних вимог.

Зокрема, суд правильно вважав, що відсутність реєстрації договору банківського вкладу і, як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу, а факт внесення коштів відповідачем та отримання їх банком підтверджується прибутковим касовим ордером від 12 травня 2008 року № 3, що відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 29 жовтня 2014 року у справі № 6-118ц14, яка врахована судом під час розгляду зазначеної справи.

Також суд правильно виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б свідчили про те, що керуюча банком ОСОБА_7 мала якісь обмеження або заборони щодо її повноважень як керівника структурного підрозділу у частині визначення та регулювання умов договорів банківського вкладу.

Суд обґрунтовано вважав, що ні Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з фізичними і юридичними особами, ні рішення Комітету з управління активами та пасивами від 25 квітня 2008 року не містять прямих указівок про незаконність, недійсність або нікчемність умов договорів банківського вкладу у частині визначення розміру процентів, якщо вони перевищують максимальний розмір відсоткової ставки по вкладам.

Крім того, суд правильно виходив із того, що позивачем не надано доказів на підтвердження наявності передбачених ст. 228 ЦК України підстав, для визнання недійсним указаного договору, оскільки працівник банку - ОСОБА_7 - не визнана винною у вчиненні будь-якого злочину.

За таких обставин суд обґрунтовано вважав дотриманою письмову форму оспорюваного договору, а внесення фізичною особою коштів підтверджується прибутковим валютним ордером, який відповідає вимогам п. 8 гл. 2 розд. ІІІ Інструкції про касові операції в банках України, має всі необхідні реквізити, від імені банку підписаний особою на підставі довіреності банку та в межах наданих повноважень.

Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку, що необліковування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору, а факт внесення фізичною особою коштів підтверджується прибутковим валютним ордером, який відповідає вимогам закону.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно установив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив у повному обсязі доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 316 ЦПК України.

Зокрема, на спростування доводів апеляційної скарги позивача щодо помилковості висновку суду першої інстанції про те, що прибутковий касовий ордер підтверджує внесення коштів відповідачем на вклад та отримання банком коштів, тобто ордер відповідає вимогам Інструкції про касові операції у банках України і відповідна письмова форма оспорюваного договору банківського вкладу є додержаною, апеляційний суд правильно зазначив, що згідно з п. 8 гл.2 розд. ІІІ Інструкції, яка була чинною на момент укладення договору банківського вкладу від 12 травня 2008 року, після завершення приймання готівки клієнту видається квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Апеляційний суд обґрунтовано визнав безпідставними доводи апеляційної скарги про те, що судом не взято до уваги обставину порушення кримінальної справи за фактом скоєння злочину, що спричинив спірні відносини між позивачем та відповідачем, зазначивши, що у справі відсутній вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, яким ОСОБА_7 визнана винною у вчиненні злочину.

Також апеляційний суд правильно визнав необґрунтованими доводи апеляційної скарги про помилковість висновків суду першої інстанції про те, що умови оспорюваного договору банківського вкладу у частині визнання розміру процентів є такими, що не відповідають вимогам закону, оскільки, як правильно зазначив апеляційний суд, відповідно норм ЦК України діє принцип свободи договору та законом не передбачено обмежень щодо нарахування процентів за договірними зобов'язаннями.

Оцінивши довіреність на ім'я ОСОБА_7 (а. с. 22), апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав вважати перевищеними повноваження останньої при вчиненні вказаного правочину.

Крім того, на спростування доводів апеляційної скарги про те, що оспорюваний договір не схвалювався банком, апеляційний суд правильно вказав, що такі обставини, як відсутність банківських рахунків і, як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від фізичної особи на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу.

Наведені в касаційній скарзі доводи аналогічні за змістом доводам апеляційної скарги, які апеляційний суд обґрунтовано спростував, крім того, вони зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» відхилити.

Рішення Миргородського міськрайонного суду Полтавської області від 06 травня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Полтавської області від 23 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В.Маляренко