У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В., Дем'яносова М.В.,Ступак О.В.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний «Актив - банк» до ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Актив - банк», через уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації до ОСОБА_6, ОСОБА_4, третя особа: ОСОБА_5, приватний нотаріус Реброва Ірина Сергіївна, приватний нотаріус Ліпінська Ілона Едуардівна про визнання недійсним договору купівлі-продажу та договору дарування, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Актив-банк» (далі − Банк) звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що відповідно до умов кредитного договору від 28 травня 2008 року ОСОБА_5 отримав кредитні кошти у розмірі 454 500 грн.

На забезпечення виконання умов кредитного договору того ж дня Банк уклав із ОСОБА_5 договір іпотеки, предметом якого є квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 74,5 кв. м, житловою площею 36,7 кв. м. У результаті неналежного виконання умов кредитного договору утворилася заборгованість, яку позичальник у добровільному порядку не погасив. У судовому порядку з ОСОБА_5 на користь Банка стягнуто заборгованість за кредитним договором в сумі 471 273 грн 48 коп.

Зазначав, що без згоди Банка, як іпотекодержателя, ОСОБА_5 здійснив відчуження предмета іпотеки шляхом укладення 26 жовтня 2012 року з ОСОБА_6 договору купівлі-продажу. У подальшому 13 грудня 2012 року ОСОБА_6 подарував спірну квартиру ОСОБА_4

Посилаючись на те, що рішення суду про стягнення заборгованості не виконано, Банк просив звернути стягнення на предмет іпотеки.

У жовтні 2013 року ОСОБА_4 звернулася до суду з зустрічним позовом до Банка, посилаючись на те, що на момент оформлення угод як між ОСОБА_5 і ОСОБА_6, так між ОСОБА_6 і ОСОБА_4 спірне майно не знаходилося в іпотеці, а відтак могло бути відчужене як першим так і другим відчужувачем без згоди Банка. Зазначала, що спірна квартира купувалася нею в період, коли рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2012 року було розірвано договір про іпотечний кредит та припинено іпотеку та спірне майно звільнене від усіх обтяжень. Вважала, що ОСОБА_5 і ОСОБА_6 мали право відчужувати спірне майно, а вона є добросовісним набувачем цього майна.

Проте рішенням апеляційного суду Харківської області від 30 травня 2013 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 05 червня 2012 року скасовано, у задоволенні позову про розірвання договору про іпотечний кредит та припинення іпотеки відмовлено.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2014 року, позивачам відмовлено у задоволенні заявлених позовів.

Ухвалою колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 07 лютого 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 02 липня 2014 року в частині позовних вимог ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2015 року позовні вимоги ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2012 року та договору дарування від 13 грудня 2012 року визнано необґрунтованими та недоведеними.

У задоволенні позову про звернення стягнення на предмет іпотеки ПАТ «Комерційний банк» «Актив-банк» відмовлено. У задоволенні позову про визнання недійсним договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2012 року та договору дарування від 13 грудня 2012 року ПАТ «Комерційний банк «Актив-банк» через уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 березня 2015 року змінено, скасовано в частині відмови у задоволенні позову ПАТ «Комерційний банк» «Актив-банк» про звернення стягнення на предмет іпотеки та в цій частині позовні вимоги задоволено. У рахунок погашення заборгованості ОСОБА_5 перед банком за кредитним договором від 28 травня 2008 року № 913.1.08/Д(С), яка складає 471 273 грн 48 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - за цим договором - квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_4 встановлено початкову ціну на квартиру на рівні не нижчої за звичайні ціни такого майна на підставі оцінки проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Процедуру реалізації майна здійснити шляхом проведення прилюдних торгів.

У іншій частині зазначене рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення апеляційного суду, а рішення суду першої інстанції залишити в силі, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено, й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Зокрема, суд апеляційної інстанції, дослідивши докази у справі й давши їм належну оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи та положення ст. 23 Закону України «Про іпотеку», дійшов обґрунтованого висновку, що ОСОБА_4, яка є власником предмета іпотеки − спірної квартири, набула статус іпотекодавця, оскільки у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки припиненою, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Отже, суд дійшов правильного висновку щодо збереження обтяження майна іпотекою внаслідок скасування рішення суду про виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження цього майна іпотекою та про поширення на відповідачів відповідно до ст. 23 Закону України «Про іпотеку» статусу іпотекодавців за іпотечним договором з огляду на те, що до них перейшло право власності на квартиру, яка є предметом іпотеки.

Висновки суду апеляційної інстанції узгоджуються із правовою позицією, викладеною, зокрема, у постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 рокуу справі № 6-495цс15.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Харківської області від 26 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Дем'яносов

О.В.Ступак