Справа № 152/1451/15-ц
Провадження 2/127/239/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року

Вінницький міський суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вохмінової О.С.

при секретарі Малику О.В.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

третьої особи ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області, третя особа без самостійних вимог на стороні відповідача ОСОБА_4 про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 мотивував вимоги тим, що з 06.11.2005 року перебував в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 і 18.11.2005 року вони зареєстрували місце проживання в будинку баби дружини за адресою м. Шаргород, вул. Малишка, 33. З того часу він постійно проживав за цією адресою і зробив капітальний ремонт в будинку. В 2015 році він був госпіталізований до лікарні для проведення операції, але після виписки до будинку його не впустили і зі слів дружини дізнався, що він більше не зареєстрований за цією адресою. На запит адвоката Шаргородський РС УДМС України у Вінницькій області 16.07.2015 року повідомив, що ОСОБА_1 знятий з реєстраційного обліку за заявою нового власника будинку. Вважає такі дії відповідача безпідставними і такими, що суперечать ст. 47 Конституції України, ст. 156 ЖК України та Закону України «Про свободу пересування і вільний вибір місця проживання в Україні», тому просив визнати дії УДМС України у Вінницькій області протиправними і зобов`язати УДМС України у Вінницькій області відновити реєстрацію місця проживання м. Шаргород Вінницької області, вул. Малишка, 33.

Дана справа надійшла за підсудністю з Шаргородського районного суду Вінницької області і розглянута в порядку цивільного судочинства враховуючи ухвалу Вінницького окружного адміністративного суду від 18.08.2015 року (а.с. 67).

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 позов підтримали. Представник пояснив, що статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено, що особа може бути знята з реєстраційного обліку лише на підставі рішення суду або за заявою самої особи. Вважає, що відповідач неправомірно застосував п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012 року, оскільки заява власника не є підставою для зняття особи з реєстраційного обліку. ОСОБА_1 весь час до госпіталізації проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1 і до 28.07.2015 року перебував в шлюбі з ОСОБА_5, тому був членом сім`ї нового власника ОСОБА_4 Вважає, що 03.06.2015 року ОСОБА_4, звернувшись до УДМС з заявою про зняття позивача з реєстрації, не надала документів, які свідчать про припинення ним права користування житлом, тому просив позов задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнала, суду пояснила, що підставою для зняття ОСОБА_1 з реєстрації місця проживання була заява нового власника будинку ОСОБА_4 та свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 18.03.2015 року, тому дії Шаргородського РС УДМС відповідають вимогам п. 3.1 Порядку реєстрації та ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні».

Третя особа ОСОБА_4 заперечила щодо вимог ОСОБА_1, оскільки він ніколи не був членом її сім`ї. Вона є єдиним власником будинку і не бажає, щоб позивач знаходився на її подвір`ї. Речі він свої забрав і має постійне місце проживання в будинку своєї мами.

Свідки ОСОБА_6, ОСОБА_7 підтвердили, що ОСОБА_1 з дружиною та двома дітьми проживав в ІНФОРМАЦІЯ_1, але після того, як потрапив до лікарні дружина зібрала його речі і він переїхав проживати до своєї мами.

Вислухавши пояснення осіб, що беруть участь в справі, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Правовідносини виникли між сторонами з приводу житлових прав, а також захисту права власності, тому при вирішенні спору суд застосовує норми глав 28, 29, 32 Цивільного кодексу України, глави 6 ЖК УРСР та Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.12.2003 року.

Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.2015 року ОСОБА_4 стала власником будинку № 33 по вул. Малишка в м. Шаргород Вінницької області (а.с. 72).

З 18.11.2005 року попереднім власником ОСОБА_8 в будинку був зареєстрований позивач ОСОБА_1, який перебував в шлюбі з ОСОБА_5 (онукою власниці) в період з 06.11.2005 року до 28.07.2015 року.

03.06.2015 року до Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області звернулась ОСОБА_4 із заявою про зняття з реєстрації ОСОБА_1 і на підставі п. 3.1 Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012 року ОСОБА_1 був знятий з реєстрації за цією адресою (а.с. 12, 69).

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що його право користування житлом визначене ст.156 ЖК УРСР і ст. 405 ЦК України, оскільки є членом сім`ї власника житла, а припинення сімейних відносин не позбавляє членів сім`ї права користування займаним житловим приміщенням. Надавши свою згоду на реєстрацію члена сім`ї у житловому приміщенні власник приміщення тим самим визнав за ним право користування житлом.

Разом з тим, суд вважає, що таке твердження позивача є безпідставним, а вимоги щодо неправомірності дій відповідача є недоведеними.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі:

1)заяви особи або її законного представника;

2)судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою;

3)свідоцтва про смерть;

4)паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку;

5)інших документів, які свідчать про припинення:

-підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства;

-підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній, установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту;

-підстав на право користування житловим приміщенням.

Відповідно до Закону був розроблений Порядок реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затверджений наказом № 1077 від 22.11.2012 року (далі Порядок), який визначає процедуру реєстрації місця проживання та місця перебування осіб в Україні, зразки документів, необхідних для реєстрації і зняття з реєстрації місця проживання та місця перебування.

Так, пунктом 3.1 Порядку визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням (закінчення строку дії договору оренди, найму, піднайму житлового приміщення, строку навчання в навчальному закладі (у разі реєстрації місця проживання в гуртожитку навчального закладу на час навчання), відчуження житла та інших визначених законодавством документів.

Зняття з реєстрації з цих підстав здійснюється за заявою власника/наймача житла або їх законних представників (п. 3.1).

Отже, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від питання про право власності або користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (постанова ВСУ від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11).

Суд встановив, що ОСОБА_4 стала власником житла в порядку спадкування.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 не є і не був членом сім`ї ОСОБА_4, оскільки належних доказів цьому позивач не надав і сама ОСОБА_4 заперечила даний факт, крім того, позивач не відноситься до осіб, зазначених в ч. 2 ст. 64, ст. 156 ЖК УРСР. Також на підставі пояснень сторін, свідків, довідки виконкому Шаргородської міської ради від 27.05.2015 року (а.с. 11) суд встановив, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не проживали разом і не вели спільне господарство. ОСОБА_1 вселився в будинок в 2005 році в зв`язку з реєстрацією шлюбу з ОСОБА_5 і зареєструвався за цією адресою за згодою попереднього власника ОСОБА_8

Власник будинку ОСОБА_4 не давала згоди на вселення членом її сім`ї - донькою ОСОБА_5 свого чоловіка ОСОБА_1

Також в судовому засіданні було встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 не був укладений договір найму житлового приміщення відповідно до вимог ст. 158 ЖК УРСР. Такий договір найму не укладався і між ОСОБА_1 та попереднім власником ОСОБА_8

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України.

Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок (квартиру) в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.

За таких обставин ОСОБА_1 внаслідок припинення права власності на будинок колишнім власником ОСОБА_8 втратив право користування спірним жилим приміщенням будинком № 33 по вул. Малишка в м. Шаргород Вінницької області, який з березня 2015 року належить на праві власності ОСОБА_4.

При ухваленні такого рішення суд враховує роз`яснення, що містяться в п. 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», а також висновок Судової палати у цивільних справах ВСУ, викладений у постанові від 05.11.2014 року № 6-158цс14.

Відповідно до ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до п. 7.1 Порядку реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування особи скасовується в разі їх проведення з порушенням вимог законодавства.

Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що дії Шаргородського РС УДМС України у Вінницькій області вчинені у відповідності до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», Порядку реєстрації місця проживання та місця перебування фізичних осіб в Україні та зразків необхідних для цього документів, затвердженого наказом МВС України № 1077 від 22.11.2012 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати слід залишити за позивачем.

Керуючись ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11.02.2003 року, ст.ст. 64, 156 ЖК УРСР, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

в задоволенні позову відмовити.

Судові витрати залишити за позивачем.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області протягом десяти днів.

Суддя: