АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/8609/14-цГоловуючий у 1-й інстанції Сташків Н.М.
Провадження № 22-ц/789/326/16 Доповідач - Парандюк Т.С.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Парандюк Т.С.

суддів - Дикун С. І., Храпак Н. М.,

за участю секретаря - Коваль О.І.

та сторін - ОСОБА_1, представника ОСОБА_2- ОСОБА_3; заявниці ОСОБА_4 та її представника ОСОБА_5; ОСОБА_6; представника відділу примусового виконання рішень управління ДВС ОСОБА_7

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6, треті особи - ОСОБА_1, ОСОБА_2, відділ примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головне територіальне управління юстиції в Тернопільській області про поділ майна подружжя, колегія суддів,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_4 звернулася в суд з заявою про забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться по вул. Гайовій, 31 в м. Тернополі площею 354,3 кв.м та на автомобіль Пежо, д.р.н.з. ВО 1776 АЕ, заборони державному виконавцю відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Тернопільській області та будь-якій іншій особі відділу вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 44890464.

В обгрунтування своїх вимог посилалась на те, що вказане майно є предметом спору по справі про поділ майна подружжя, і у випадку його відчуження буде унеможливлено в подальшому виконання рішення про поділ майна подружжя.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року заяву ОСОБА_4 про забезпечення позову задоволено частково.

Зупинено продаж приміщення станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться по вулиці Гайовій, 31а в місті Тернополі, площею 354,3 кв.м, та автомобіля Пежо, державний реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, в тому числі зупинено їх реалізацію в ході здійснення виконавчого провадження Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

У задоволенні решти вимог заяви - відмовлено.

Копію ухвали направлено для негайного виконання Відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просять ухвалу суду скасувати та постановити нову, якою в задоволені заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову відмовити, посилаючись на те, що ухвала винесена з порушенням норм процесуального та не відповідає дійсним обставинам справи.

В судовому засіданні ОСОБА_1 та представник ОСОБА_2- ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримали, зіславшись на доводи викладені в ній.

ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_5 апеляційну скаргу не визнали, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Відповідач ОСОБА_6 апеляційну скаргу не визнав, вважаючи ухвалу суду законною та обґрунтованою.

Представник відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головне територіальне управління юстиції в Тернопільській області ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримала в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Задовольняючи частково заяву про забезпечення позову, суд виходив з того, що між сторонами дійсно виник спір про поділ майна подружжя та забезпечення позову є абсолютно співрозмірним та адекватним позовним вимогам та унеможливить відчуження третім особам майна до винесення рішення суду.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком суду.

Відповідно до ч.1,3 ст.151 ЦПК України - суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно із п.1 ч.1 ст.152 ЦПК України, позов забезпечується накладенням арешту на майно, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або в інших осіб.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 подала заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на приміщення станції технічного обслуговування автомобілів, що знаходиться по вул. Гайовій, 31а в м. Тернополі, площею 354,3 кв.м., та на автомобіль Пежо, д.н.з ВО 1776 АЕ, заборони державному виконавцю Відділу примусового виконання рішень управління ДВС Головного територіального управління юстиції у Тернопільській області та будь-якій іншій особі відділу вчиняти виконавчі дії щодо примусового виконання зведеного виконавчого провадження № 44890464.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 12.02.2014р. стягнуто з ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 585 598,00 грн. боргу, 3441,00 грн. судового збору та 1571,00 грн. в дохід державного бюджету та 157193,00 грн. на користь ОСОБА_8

На виконання вищевказаного рішення 19.05.2014 р. відкрито виконавче провадження, що сторонами не оспорюється.

27.11.2013 року, ухвалою Тернопільського міськрайонного суду в порядку забезпечення позову накладено арешт на будівлю - станцію технічного обслуговування автомобілів, що знаходяться по вул. Гайова, 31а в м. Тернополі і належать ОСОБА_6

Цього ж числа, державним виконавцем Другого відділу ДВС ТМУЮ винесено постанови про відкриття виконавчого провадження та про арешт майна боржника та оголошено заборони на його відчуження на будівлю - станцію технічного обслуговування автомобілів, що знаходяться по вул. Гайова, 31а в м. Тернополі.

Тобто, вказаний об'єкт нерухомості перебуває під обтяженням.

Таким чином, право власності ОСОБА_6 на станцію технічного обслуговування автомобілів було обмежено в розпорядженні ним.

Умови та порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх у добровільному порядку визначені Законом України Про виконавче провадження та Інструкцією з організації примусового виконання рішень.

Примусова реалізація заставленого майна як стадія виконавчого провадження є сукупністю правовідносин, врегульованих Законом України Про виконавче провадження, ЦК України та іншими нормативно-правовими актами, що в процесі примусового виконання виникають і реалізуються між органами й посадовими особами, які здійснюють примусову реалізацію судових рішень, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій відповідно до Закону.

Відповідно до вимог ч.1 ст.62 Закону України Про виконавче провадження реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в ч.8 ст.57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Пунктом 2 Постанови Пленуму ВСУ від 22 грудня 2006 року №9 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову зазначено, що недопустимо забезпечувати позов шляхом зупинення виконання судових рішень, що набрали законної сили.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.15 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №6 від 07 лютого 2014 року Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах, при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду.

Тобто, суд першої інстанції, постановляючи ухвалу, допустив втручання у примусове виконання рішення суду і безпідставно забезпечив позов шляхом зупинення виконання судового рішення, що набрало законної сили.

Крім того, суд першої інстанції постановивши ухвалу про зупинення продажу станції технічного обслуговування автомобілів та автомобіля, в тому числі зупинити їх реалізацію в ході здійснення виконавчого провадження, вийшов за межі вимог позивача ОСОБА_4, оскільки в заяві про забезпечення позову такої вимоги як зупинення продажу не зазначалося, а ставилось питання щодо накладення арешту, яке уже вирішено ще 17.11.2013 р., тому повторне накладення арешту на спірне майно безпідставне.

Зупинення будь-яких виконавчих дій чи виконавчого провадження взагалі, у тому числі шляхом звернення стягнення на майно боржника (реалізація майна з прилюдних торгів тощо), яке перебуває у боржника чи інших осіб, в силу вимог Закону України Про виконавче провадження є виключною компетенцією державного виконавця та Державної виконавчої служби України, які виконують у примусовому порядку відповідне судове рішення.

Як розяснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови № 9 від 22 грудня 2006 року Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову,який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовними вимогами.

Як встановлено в судовому засіданні, що між сторонами дійсно існує спір щодо поділу майна подружжя і перебуває на розгляді суду. В апеляційній інстанції ОСОБА_4 пояснила, що із заявою про забезпечення позову звернулась з метою, щоб уникнути загрози невиконання в майбутньому рішення суду про поділ майна подружжя. Однак, нею не представлено жодного доказу щодо реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого буде прийнятого судом рішення.

Враховуючи вище наведене, суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув і постановив ухвалу про зупинення реалізації вищезазначеної нежитлової будівлі і автомобіля, яка здійснюється як виконавча дія під час примусового виконання судового рішення в іншій справі органами Державної виконавчої служби України і на яке накладено уже арешт.

Враховуючи вищенаведене колегія суддів приходить до висновку, що ухвалу суду першої інстанції слід скасувати та постановити нову, якою відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

Ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Тернопільського міськрайонного суду від 11 січня 2016 року скасувати і ухвалити нову, якою у задоволенні заяви ОСОБА_4 про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9