АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/2989/15-ц Номер провадження 22-ц/786/64/16Головуючий у 1-й інстанції Кузіна Ж.В. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Полтава

Апеляційний суд Полтавської області в складі:

головуючого - МАРТЄВА С.Ю.,

суддів - АБРАМОВА П.С., АКОПЯН В.І.,

за участю секретаря САМОЙЛОВОЇ М.Д.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 до Полтавської міської ради, за участю третіх осіб: комунального підприємства " Житлово-експлуатаційна організація №2", відділу опіки та піклування виконавчого комітету Київської районної у м. Полтаві ради, про визнання факту проживання однією сім`єю та визнання права користування житловим приміщенням.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2015 року ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулись до суду з позовом , у якому зазначали що з 1991 року позивачка ОСОБА_2 проживала з ОСОБА_6 однією сім`єю за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, утримували житло та мали спільний бюджет.

У 2011 році ОСОБА_3 разом з неповнолітніми дітьми вселилась в дану квартиру та почала проживати спільно з ОСОБА_2, ОСОБА_6

19.06.2012 року помер ОСОБА_6 Позивачі продовжують проживати в даній квартирі.

Просили визнати факт проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_6

Визнати за ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітніми ОСОБА_4, ОСОБА_5 право користування квартирою №2 по вул. Зигіна,25 у м. Полтаві.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2015 року у позові відмовлено.

В апеляційній скарзі порушено питання про скасування рішення з підстав невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування норм матеріального та процесуального права і ухвалення нового, яким задовольнити позов у повному обсязі.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що остання задоволенню не підлягає.

Згідно зі ст. 308 ЦПК України, апеляційної суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що в квартирі АДРЕСА_2 був зареєстрований один квартиронаймач ОСОБА_6

Постійне місце проживання позивачів та їх неповнолітніх дітей зареєстровані за іншою адресою в с. Байрак Полтавського району Полтавської області.

Таким чином, позивачі не зареєстрували у встановленому законом порядку своє місце проживання на території Київського району м. Полтави.

Будь-яких перешкод для можливої реєстрації шлюбу за наявності бажання на те ОСОБА_6 із справи не убачається.

Крім того, місцевим судом встановлено, що ОСОБА_6 за час життя не звертався в установленому порядку з приводу реєстрації позивачів у спірній квартирі як членів його сім`ї .

Відмовляючи у задоволенні позову місцевий суд виходив з того, що відсутні будь-які допустимі та належні докази , які б підтверджували юридичні факти виникнення права у позивачів як члена сім`ї квартиронаймача на користування житлом.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 Житлового кодексу України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖКнаймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду УРСР № 2 від 12.04.1985 року із змінами та доповненнями «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування ЖК України», в п.9 зазначається, що суди повинні кожний раз перевіряти чи дотриманий порядок вселення в квартиру, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному житловому приміщенні, чи було це постійним місцем проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи обумовлювався угодою між цими особами певний порядок користування житловим приміщенням.

З аналізу наведених вище статей слідує, що задля визнання членом сім`ї наймача необхідним є встановлення факту їх вселення у встановленому законом продяку та спільного проживання у цьому житловому приміщенні на день смерті наймача та ведення спільного господарства.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 23 липня 2014 року за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до КП « ЖЕО №2» Полтавської міської ради про визнання членом сім`ї основного квартиронаймача та визнання права користування жилим приміщенням у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Відповідно до ст. 61 ЦПК України , обставини, встановлені судовим рішенням , що набрало законної сили, не підлягають доказуванню при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що до якої встановлено ці обставини.

Даним рішенням встановлено юридичний факт відсутності безпідставності визнання позивачів членом сім`ї та визнання права користування жилим приміщенням та те, що з 08 травня 1987 року ОСОБА_6 був квартиронаймачем квартири АДРЕСА_3. Квартира відноситься до комунальної власності та знаходиться на балансі КП « ЖЕО№2» Полтавської міської ради.

Крім того, цим рішенням встановлено, що за ОСОБА_3 в м. Полтаві проведена реєстрація права власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_4.

Проте, в 2015 році позивачі звернулися з позовом тотожного характеру про визнання факту проживання однією сімєю та визнання права користування житловим приміщенням.

У силу ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Сама позивачка ОСОБА_3 суду пояснила, що немає ніяких прав та правовстановлюючих документів на дану квартиру.

Крім того, не заперечувала, що з заявою про поліпшення житла позивачі в Полтавську міську раду не звертались, а тому у останньої відсутні законні підстави для забезпечення їх житлом , оскільки вони зареєстровані у іншому населеному пункті.

Колегія суддів вважає, що висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та об'єктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким дана відповідна правова оцінка.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростували висновки суду першої інстанції.

За таких обставин, рішення місцевого суду ухвалено у відповідності до положень матеріального та процесуального права, підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 в своїх інтересах та в інтересах неповнолітніх ОСОБА_4, ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 27 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий у справі: ОСОБА_1

Судді : П.С. АБРАМОВ

ОСОБА_7

З оригіналом згідно:

суддя С.Ю. МАРТЄВ