Провадження № 2/750/252/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року м.Чернігів

Деснянський районний суд м. Чернігова в складі:

головуючого - судді Рахманкулової І.П.,

із секретарем Разумейко К.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Управління ДАІ УМВС України в Чернігівській області про зняття арешту з рухомого майна,-

в с т а н о в и в :

04 листопада 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України, Управління ДАІ УМВС України в Чернігівській області про зняття арешту з майна, який був накладений постановою державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 18 квітня 2012 року.

Обгрунтував позивач позов тим, що в нього відсутні будь-які штрафи, а тому він двічі звертався до начальника Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції з метою зняття арешту з належного йому рухомого майна.

Проте, листами від 28 серпня 2015 року та 23 вересня 2015 року начальник Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції повідомляв про те, що виконавчі документи на виконанні в Новозаводському відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції не перебувають та були повернуті стягувачу, а підстави для зняття арешту відсутні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції у судове засідання не зявився, надіслано до суду клопотання про розгляд справи без участі представника відповідача.

Представник відповідача державного підприємства «Національні інформаційні системи» Міністерства юстиції України у судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала, оскільки жодним чином вказаний відповідач не порушив прав позивача, а лише виконав постанову державного виконавця.

Представник відповідача Управління ДАІ УМВС України в Чернігівській області у судове засідання не зявився, подав клопотання про розгляд справи без його участі, в якому також зазначено, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

У судовому засіданні встановлено, що на виконанні у Новозаводському відділі державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції перебували виконавчі документи про стягнення з ОСОБА_4 адміністративних штрафів за порушення правил дорожнього руху, а саме:

- постанова ВДАІ м. Чернігова № 017740 від 20.12.2008 року;

- постанова ВДАІ м. Чернігова № 041380 від 11.05.2011 року.

В ході виконання вказаних виконавчих документів, постановою державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 18 квітня 2012 року про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження накладено арешт на все майно, що належить ОСОБА_4.

Постановами державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 21 грудня 2011 року та від 29 жовтня 2013 року виконавчі документи, а саме: постанови ВДАІ м. Чернігова № 017740 та № 041380 повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження». В даних постановах зазначено, що виконавчі документи можуть бути повторно предявлені до виконання в строк до 21.03.2012 року та до 29.01.2014 року.

З матеріалів справи вбачається, що зазначені вище виконавчі документи повторно для виконання в установлений законом строк не предявлялися.

Позивач звертався до начальника Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції та просив знати арешт з його рухомого майна.

На звернення ОСОБА_4 від 08.09.2015 року начальником Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції листом № Ш/10 від 23.09.2015 року, було надано відповідь, що ОСОБА_4 своєчасно не були сплачені штрафи, а тому державним виконавцем винесена постанова про арешт рухомого майна боржника та згідно п. 2 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі документи повернуті стягувачу, а тому підстави для зняття арешту відсутні.

Проте, з довідки ВДАІ м. Чернігова при УМВС України в Чернігівській області від 15.10.2015 року вбачається, згідно обліку АП ВДАІ м. Чернігова ОСОБА_4 заборгованостей по сплаті адміністративних штрафів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, немає (а.с.42)

Представник стягувача УДАІ УМВС України в Чернігівській області в своєму клопотанні про розгляд справи без її участі також не вказала жодних заперечень стосовно вимог позивача, і при вирішенні справи поклалася на розсуд суду.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення

реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на

його відчуження виноситься державним виконавцем не пізніше

наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного

виконання рішення (якщо така постанова не виносилася під час

відкриття виконавчого провадження) та не пізніше наступного

робочого дня із дня виявлення майна.

Згідно ч. 1, 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно

боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем

заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші

дії, необхідні у зв'язку із завершенням виконавчого провадження.

У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем

накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення

виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до

суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав,

державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на

майно боржника.

Відповідно до статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі прийняття судом рішення про зняття арешту з майна арешт з майна знімається за постановою державного виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. Копія постанови про зняття арешту з майна надсилається боржнику та органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. З майна боржника може бути знято арешт за постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, якщо виявлено порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, тобто діє принцип диспозитивності цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За таких обставин, враховуючи те, що в матеріалах справи відсутні докази щодо наявності заборгованості позивача перед стягувачем, а з довідки ВДАІ м. Чернігова при УМВС України в Чернігівській області від 15.10.2015 року вбачається, згідно обліку АП ВДАІ м. Чернігова ОСОБА_4 заборгованостей по сплаті адміністративних штрафів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, немає, а тому позовні вимоги позивача про зняття арешту з рухомого майна, яке йому належить підлягають задоволенню, адже арешт, накладений постановою від 18.04.2012 року, зберігає свою чинність, що порушує права позивача як власника майна і відповідно до частини пятої ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» зазначене є підставою для зняття арешту з майна позивача, накладеного цією постановою.

Позивач також просить стягнути з відповідача судові витрати, понесені у звязку зі сплатою судового збору та оплати правової допомоги.

У звязку задоволенням позову з відповідача - Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції (адже саме цим відповідачем накладено арешт і не знято його на вимогу позивача у добровільному порядку, у звязку з чим він змушений був звертатися за захистом свого порушеного права до суду) на користь позивача належить стягнути судовий збір та витрати на правову допомогу, які понесені позивачем і підтверджені належними доказами.

При вирішенні питання відшкодування судових витрат суд виходить з положень п. 2 ч.3 ст.79, ст.84 ЦПК України, згідно до яких відшкодуванню підлягають витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, а розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу, а граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначено, що оплачується участь особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді.

При цьому, враховуючи категорію складності справи, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу, надану адвокатом при підготовці позовної заяви (1 година) та участі у судових засіданнях (0,5 години), а всього 1,5 години в розрахунку 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи, як це передбачено Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах».

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд,-

в и р і ш и в:

позов ОСОБА_3 до Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції, Державного підприємства «Національні інформаційні системи», Управління ДАІ УМВС України в Чернігівській області про зняття арешту з рухомого майна, задовольнити.

Зняти арешт з рухомого майна, що накладений постановою державного виконавця Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції від 18.04.2012 року при виконанні постанови ВДАІ м. Чернігова №041380 від 11.05.2011 року

Стягнути з Новозаводського відділу державної виконавчої служби Чернігівського міського управління юстиції на користь ОСОБА_3 487 грн. 20 коп. на відшкодування витрат по сплаті судового збору та 730 грн. 80 коп. витрат понесених на правову допомогу адвоката.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Чернігівської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І.П.Рахманкулова