Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області в складі:

головуючого судді Рожина Ю.М.,

суддів Григоренко М.П., Ковальчук Н.М.,

секретаря судового засідання Пиляй І.С..

з участю

відповідача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника первинного позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненського міського голови, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження міського голови м. Рівне, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2006 року, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2006 року, визнання права приватної власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном шляхом виселення із житлового будинку.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, що з'явились у судове засідання, перевіривши рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів, -

в с т а н о в и л а:

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненського міського голови, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження міського голови м. Рівне, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2006 року, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2006 року, визнання права приватної власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 відмовлено за безпідставністю повністю.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном - задоволено повністю.

Усунено перешкоди у користуванні та розпорядженні житловим будинком та надвірними будівлями належні ОСОБА_1 шляхом виселення ОСОБА_4 та ОСОБА_2 із будинку АДРЕСА_1.

В апеляційній скарзі представник позивача вважає рішення суду незаконним, прийнятим з порушенням норм процесуального та матеріального права.

Вказує, що суд у відповідності до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України повинен був залишити первісний позов без розгляду, оскільки позивачами, до початку розгляду справи по суті було подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду, факт подачі якої підтверджується відміткою на копії заяви.

Звертає увагу, що виселення є категорією житлового законодавства, відповідно позивачем не заявлялись вимоги про виселення з підстав передбачених Житловим кодексом України.

Доводить, що судом не враховано вимоги ст.156 ЖК України та ст.405 ЦК України, а саме ту обставину, що відповідачі за зустрічним позовом є добросовісними набувачами, несуть витрати на ремонт та утримання будинку, вселені та зареєстровані в спірному будинку вони за згодою колишнього власника як члени сім'ї, після смерті якого вони продовжують проживати у будинку як наймачі житла.

Зазначає, що судом також не враховано, що право на користування жилим приміщенням членів сім'ї власника будинку і наймачів регулюються різними нормами закону.

Посилається на постанову Верховного Суду України від 16 січня 2012 року «Про усунення перешкод у користуванні власністю», відповідно до якої у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши одночасно одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою, однак позивачем не було пред'явлено ні одну з наведених вимог.

За викладених обставин просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення, яким первісний позов залишити без розгляду, у задоволенні зустрічного позову відмовити.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи в задоволенні первісного позову суд першої інстанції, виходив з того, що наявність прав первісних позивачів є похідними від прав їх спадкодавця (ОСОБА_5.), а оскільки останній їх не мав, то і у первісних позивачів вони відсутні, а тому підстави, для їх захисту передбачені ст.15 ЦК України також відсутні.

Колегія суддів не може погодитися із рішенням суду в цій частині за тих обставин, що позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до ухвалення рішення за їх позовом подали письмову заяву до місцевого суду про залишення позову без розгляду (а.с.125), що у відповідності до п.5 ч.1 ст.207 ЦПК України є підставою для залишення позову без розгляду.

Колегія суддів дійшла висновку, що подача заяви позивачів про залишення їх позову без розгляду є реалізація права на судовий захист і не може-будь яким чином порушуватися або не прийматися судом.

За таких обставин покликання місцевого суду на неявку позивачів ОСОБА_2 та ОСОБА_4 до суду без поважних причин та продовження розгляду без їх участі є помилковим та таким, що порушує права та інтереси позивачів, які підлягають захисту шляхом скасування рішення суду в цій частині та залишення позову без розгляду.

Колегія суддів погоджується із висновком місцевого суду який задовольняючи зустрічний позов ОСОБА_1 виходив з того, що у відповідності до свідоцтва про право на спадщину за заповітом, серія та номер: 2-302, від 28 липня 2015 року (а.с.118) та витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, виданого державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори Пуховою Н.Ю., індексний номер 41330296, від 28.07.2015 року (а.с.119), - житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_1

Право власності у ОСОБА_1 на спірний житловий будинок виникло на підставі заповіту від 5.04.2006 року (а.с.97), складеного ОСОБА_7, яка була власницею даної нерухомості, після смерті сестри ОСОБА_8 (а.с.61,62).

Доводами апеляційної скарги не доведено ту обставину, що ОСОБА_5 перебував у родинних стосунках або був членом сім'ї ОСОБА_8, з огляду на те, що рішенням Рівненського міського суду від 10 січня 2014 року, яке залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Рівненської області від 05 вересня 2014 року відмовлено ОСОБА_5 у встановленні факту проживання однією сім'ю з ОСОБА_8

За таких обставин у ОСОБА_5 не виникло права на складання заповіту на будинковолодіння АДРЕСА_1, а дозвіл на проживанняОСОБА_2 та ОСОБА_4 за згодою попереднього власника, не надає право на проживання та користування житлом при переході права власності на житловий будинок до нового власника.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК), який має право вимагати усунення перешкод у праві користування та розпорядження своїм майном ( ст.391 ЦК).

На зазначені підстави звертається увагу суду в роз'ясненні, що викладені в п.33 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 7 лютого 2014 року „Про судову практику в справах про захист прав власності та інших речових прав", за якою відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень прав, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння.

Посилання в апеляційній скарзі на норми Житлового кодексу України не заслуговують на увагу за тих обставин, що правовідносини між власником житлового будинку ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ОСОБА_4 не виникали на підставі цих норм з огляду на те, що вони не є членами сім'ї власника житла, а тому права на користування житлом у них не виникло, а договірні зобов'язання щодо користування спірним будинком у порядку найму житла у них відсутні.

Не заслуговують на увагу посилання в апеляційній скарзі щодо виходу місцевого суду за межі позовної заяви ОСОБА_1 щодо виселення відповідачів із спірного житлового будинку за тих обставин, що позивач обрав спосіб захисту своїх прав у користуванні та розпорядженні належним майном, яким є житловий будинок, шляхом виселення відповідачів, що не протирічить нормам ч.2 ст.16 ЦК України щодо способу захисту свого права на нерухомість.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду в частині позовних вимог ОСОБА_1 прийнято з дотриманням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим, судом з'ясовано обставини, що мають значення для справи, в повній мірі, апеляційна скарга в цій частині не містить посилань на закон, з порушенням якого ухвалено рішення, та не спростовує правильності висновків суду, а тому відсутні підстави для його скасування.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316,317,324,325 ЦПК України колегія суддів, -

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 01 грудня 2015 року в частині відмови за безпідставністю у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_2 до виконавчого комітету Рівненської міської ради, Рівненського міського голови, ОСОБА_1 про визнання недійсним розпорядження міського голови м. Рівне, визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 07 квітня 2006 року, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 квітня 2006 року, визнання права приватної власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_5 скасувати, позов залишити без розгляду.

В решті рішення місцевого суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий суддя Ю.М.Рожин

Судді М.П.Григоренко

Н.М.Ковальчук