Номер провадження: 22-ц/785/3883/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Ващенко Л.Г., Плавич Н.Д.,

при секретарі Козак М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зазначеним позовом, мотивуючи вимоги тим, що рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року визнано за нею та відповідачами ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, яке складається з 33/600 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко,74., а за відповідачами ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - право власності на спадкове майно, яке складається з 33/400 частин того ж житлового будинку з надвірними спорудами.

Уточнивши позовні вимоги та посилаючись на те, що:

-сторони успадкували спадкове майно, яке складається з кімнати площею 21,1 кв.м., ? частини веранди площею 5,6 кв.м. та літньої кухні;

-частка кожного з відповідачів є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим;

-всі відповідачі по справі забезпечені житлом та отримали від неї (ОСОБА_2Я.) часткову компенсацію вартості їх часток;

-вона (ОСОБА_2Я.) проживає в спірному будинку,

позивач просила суд припинити право спільної часткової власності її та відповідачів на належні їм частки в житловому будинку по вул.Шевченко,74 в м.Ізмаїлі, з виплатою відповідачам грошової компенсації та визнанням за нею право власності на 11/40 житлового будинку на підставі ст.365 ЦК України.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, представника апелянта, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції керувався ст.365 ЦК України та виходив з того, що:

-між сторонами фактично відсутній спір, оскільки всі відповідачі надали заяви про те, що не заперечують проти задоволення позовних вимог, що вони отримали від ОСОБА_2 грошову компенсацію за належні їм частини житлового будинку;

-всупереч ст.365 ЦК України немає висновку експертизи про те, що належні відповідачам частки є незначними і не можуть бути виділені в натурі;

-позивачем не надано доказів, що річ є неподільною, що спільне володіння і користування майном є неможливим та таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї;

-відсутня відмова нотаріальної контори щодо неможливості укладення договору купівлі-продажу відповідних частин житлового будинку;

-не надано даних щодо дійсної ринкової вартості належних відповідачам частин будинку;

-сторони не позбавлені можливості укласти договір купівлі-продажу належних їм частин житлового будинку в нотаріальному порядку;

-небажання відповідачів приїджати до нотаріальної контори для укладення договору купівлі-продажу належних їм часток не може бути підставою для звернення позивача до суду на підставі ст.365 ЦК України.

Однак з такими висновками погодитися не можна.

Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.15 ЦК України кожна особа має право на судовий захист.

Захист цивільних прав-це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Стаття 12 ЦК України передбачає, що особа вільно, на власний розсуд, обирає способи захисту цивільного права.

Відповідно до положень ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені ч. 2 цієї статті, які, зокрема, передбачають визнання права, зміну та припинення правовідношення тощо.

Таким чином, ОСОБА_2 мала право звернутися до суду з позовом на підставі ст.365 ЦК України, в тому числі за умови небажання відповідачів укладати нотаріально посвідчені договори купівлі-продажу належних їм часток.

Крім того, небажання відповідачів укладати зазначені договори безумовно свідчить про наявність спору між сторонами, який був врегульований між ними лише в суді, шляхом визнання відповідачами позову на умовах, запропонованих ОСОБА_2

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції дійшов й помилкового висновку про відмову у задоволенні позову з посиланням на положення ст.365 ЦК України.

Так, положеннями ст.365 ЦК України встановлено підстави, за наявності яких суд може задовольнити позов про припинення права особи на частку у спільному майні: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Судом апеляційної інстанціїї встановлено, що 33/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами,розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко,74 належали ОСОБА_7, який не був одружений і не мав дітей та помер 28 грудня 2004 року, не залишивши заповіту.

Зазначене спадкове майно складалося з кімнати площею 21,1 кв.м., ? частини веранди площею 5,6 кв.м. та літньої кухні.

Брати ОСОБА_7- ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які мали дітей, померли відповідно 02 лютого 1984 року та 13 травня 1996 року.

Всі сторони по даній справі, які є племінниками ОСОБА_10, у 2015 році звернулися до суду з позовами про визнання за ними, як спадкоємцями за правом представлення, право власності на зазначене спадкове майно.

Рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 28 жовтня 2015 року, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_2, ОСОБА_3 і ОСОБА_4 право власності на спадкове майно, яке складається з 33/600 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко, 74, а за ОСОБА_5 та ОСОБА_6- право власності на спадкове майно, яке складається з 33/400 частин того ж житлового будинку з надвірними спорудами.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позов ОСОБА_2 про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності визнали.

При цьому сторони узгодили між собою вартість грошової компенсації за належні відповідачам частки.

Зокрема, відповідачіОСОБА_3 та ОСОБА_4Я отримали від ОСОБА_2 по 1 510,33 грн.кожна та погодилися отримати з депозитного рахунку суду додатково по 100 грн., а відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 отримали від позивача по 2 265,5 грн. кожний та погодилися отримати з депозитного рахунку суду додатково по 150 грн.

На підставі ухвали Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 15 січня 2016 року позивач внесла 29 січня 2016 року на депозитний рахунок ТУ ДСА України в Одеській області узгоджений всіма сторонами цивільного процесу залишок грошової компенсації в загальній сумі 500 грн.(100+100+150+150).

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 проживає у спірному будинку, а всі відповідачі мають на праві власності власне житло в м.Одесі та Ізмаїлі відповідно.

Таким чином, у справі, яка переглядається, й без висновку експертизи очевидно, що:

-частка кожного з відповідачів є незначною і не може бути виділена в натурі;

-річ є неподільною;

-спільне володіння і користування майном є неможливим.

Враховуючи те, що всі відповідачі визнали позов та добровільно узгодили з позивачем вартість часток у спільному майні , висновок суду про не надання позивачем:

-даних щодо дійсної ринкової вартості належних відповідачам частин будинку;

-доказів, щоприпинення права на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам їх сімей,

також є помилковим.

Крім того, відсутність відмови нотаріальної контори щодо неможливості укладення договору купівлі-продажу між сторонами відповідних частин спірного житлового будинку не є правовою підставою для відмови у задоволенні позову, заявленого на підставі ст. 365 ЦК України.

За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з постановленням нового рішення про задоволення позову ОСОБА_2 в повному обсязі.

Керуючись ст. ст.303, 304, п.2 ч.1 ст.307, п.п.3, 4 ч. 1 ст.309, ст.ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 16 березня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про припинення права власності на частку в спільному майні та визнання права власності задовольнити.

Припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на 33/100 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко, 74.

Припинити право власності ОСОБА_3 на 33/600 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко, 74.

Припинити право власності ОСОБА_4 на 33/600 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко, 74.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 33/400 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко, 74.

Припинити право власності ОСОБА_6 на 33/400 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко, 74.

Стягнути з ОСОБА_2 грошову компенсацію, яка знаходиться на депозитному рахунку Теріторіального управління Державної судової адміністрації України в Одеській області , Банк: ГУДКСУ в Одеській області, р/р 0123, МФО 828011, на користь :

-ОСОБА_3 за належні їй 33/600 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко,74 в розмірі 100 грн.

-ОСОБА_4 за належні їй 33/600 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко,74 в розмірі 100 грн.

-ОСОБА_5 за належні їй 33/400 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко,74 в розмірі 150 грн.

-ОСОБА_6 за належні йому 33/400 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко,74 в розмірі 150 грн.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 11/40 частин житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: Одеська область, м.Ізмаїл, вул.Шевченко,74.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення.

Рішення апеляційного суду може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11