пр. № 2/759/1452/16
У Х В А Л А

про відмову в забезпеченні позову

14 січня 2016 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Заєць Т.О., розглянувши заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа державний нотаріус Дванадцятої Київської державної нотаріальної контори м. Києва про визнання недійсним договору дарування,

В С Т А Н О В И В:

07.12.2015 року ОСОБА_1 звернулася з позовом про визнання недійсним договору дарування, зареєстрований в реєстрі за №1-792 на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1.

11.01.2016 року позивач подала заяву про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1. В обгрунтування вимог заяви посилається на те, що право власності на спірну квартиру оформлено на відповідача, а тому існують підстави вважати, що ОСОБА_2 може розпорядитися квартирою та відчужити на користь невідомих осіб, що призведе до неможливості виконання рішення суду. Заяву передано судді 14.01.2016 року.

Суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду (ч. 1, ч. 3 ст. 151 ЦПК України). Позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належить відповідачеві і знаходиться у нього або інших осіб (п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України). Заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст. 153 ЦПК України).

Пунктом 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» постановлено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів. Питання про забезпечення позову вирішує суддя одноособово або суд у судовому засіданні (залежно від стадії розгляду справи) в день надходження заяви (п. 7 постанови).

Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами (ч. 3 ст. 152 ЦПК України).

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову, шляхом накладення арешту на квартиру, проте, в порушення вказаних процесуальних норм та роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України, заявник не надає доказів існування реальної загрози відчуження нерухомого майна відповідачем. Заява про забезпечення позову вмотивована лише припущеннями та побоюваннями щодо невиконання рішення суду в разі задоволення позову. Вимоги заяви не підтверджені належними доказами, що свідчили б про обґрунтованість тверджень заявника.

На підставі зазначеного, у задоволенні заяви про вжиття заходів забезпечення позову необхідно відмовити, у зв'язку з безпідставністю, необґрунтованістю, відсутністю належних та допустимих доказів в підтвердження обґрунтувань заяви.

Керуючись ст.ст. 151- 153 ЦПК України,

У Х В А Л И В:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: Т.О. ЗАЄЦЬ