Справа № 642/8966/2015ц
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 січня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:
головуючого судді Ольховського Є.Б.
при секретарі Петрєнко Т.В.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в залі суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: приватний нотаріус ХМНО ОСОБА_3 про визнання доручення недійсним, визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності ,
В жовтні 2015 року позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтуванні своїх вимог вказав, що 02.05.2009 року придбав у відповідачки ОСОБА_2 автомобіль Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 за 5400 доларів США а також в рахунок оплати передав належний йому автомобіль НОМЕР_2. В звязку с скрутним матеріальним положенням покупця, перереєстрація автомобіля, що потребувало значних грошових витрат, була не можлива, в звязку з чим договір купівлі продажу було оформлено як генеральне доручення, яке посвідчив приватний нотаріус ОСОБА_3 На початку 2013 року на автомобіль позивача було накладено арешт, за забов*язаннями відповідачки перед якоюсь банківською установою. Оскільки зазначений арешт перешкоджає позивачу користуватись спірним автомобілем він просить визнати недійсним генеральне доручення від 02.05.2009 року, визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля та його право власності на автомобіль Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1. На теперішній час місцезнаходження відповідачки не відомо, оскільки за місцем її відомої реєстрації в с. Галицинівка Мар*їнського району Донецької області відбувається АТО, позов подано за місцем знаходження спірного майна згідно до вимог ч.9 ст. 110 ЦПК України.
В судовому засідання позивач та його представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на підстави викладені в позовній заяві. Зазначив, що усі умови щодо договору купівлі-продажу було виконано, і зазначене генеральне доручення було удаваним правочином, що приховував дійсний договір. Зазначив що про накладення арешту на його автомобіль дізнався від працівника ДАІ що зупинив його для перевірки документів.
3 я особа приватний нотаріус ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, про час розгляду справи повідомлявся належним чином. Заперечень проти позову не подав.
Відповідачка ОСОБА_2 в судове засідання не зявилась, судом вживались заходи щодо належного повідомлення відповідачки про розгляд справи. За згодою позивача суд вважає за можливе розглянути справу заочно.
Вислухавши позивача та дослідивши матеріали справи суд встановив що позов підлягає задоволенню з огляду на наступне:
згідно до копії свідоцтва про реєстрацію автомобіль Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 належить на праві власності ОСОБА_4 ( с.с.11).
02.05.2009 року ОСОБА_2 уповноважила ОСОБА_1 та ОСОБА_5 експлуатувати, користуватися, розпоряджатися та страхувати належний їй автомобіль Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 строком до 02.05.2034 року. Зазначене доручення було посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_3 за реєстровим номером 1922 (с.с.9). В цей же день ОСОБА_1 уповноважив ОСОБА_2 та ОСОБА_6 експлуатувати, користуватися, розпоряджатися та страхувати належний йому автомобіль MAZDA 323 д/н АХ 8741АР (с.с.10). ОСОБА_2 було на імя ОСОБА_1 видано розписку про отримання 5400 доларі США за проданий автомобіль Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 (с.с.8).
Згідно до вимог ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що право чин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили.
Судом встановлено, оскільки це підтверджується матеріалами справи, що 02.05.2009 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 гроші в сумі 5400 доларів США, належний йому автомобіль MAZDA 323 д/н АХ 8741АР та забов*язався перереєструвати автомобіль Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 на своє імя у зручний для нього час, а ОСОБА_2 видала відповідну розписку, передала ОСОБА_1 ключі та реєстраційні документи, оформила доручення, передала автомобіль на підставі чого ОСОБА_1 07.11.2009 року було видано тимчасовий реєстраційний талон (с.с. 12).
Як зазначив Пленум Верховного ОСОБА_6 України в постанові від 6 листопада 2009 року N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.
До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні.
Сторони не ухилялись від нотаріально посвідчення правочину, а уклали удаваний право чин, (оформлений як доручення), що не дає суду змоги застосувати до правовідносин між сторонами вимог ст. 220 ЦК України.
Таким чином суд встановив, що 02.05.2009 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 відбувся правочин з купівлі-продажу автомобіля, який було укладено як правочин по наданню доручення на право експлуатувати, користуватися, розпоряджатися та страхувати зазначений автомобіль, оскільки на виконання цього правочинну сторони досягли та здійснили усі передбачені законом умови крім зняття автомобіля з реєстрації та подальшої її постановки на облік.
Положеннями ч.ч.1,4 ст. 334 ЦК України встановлено, що право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір про відчуження майна підлягає державній реєстрації, право власності у набувача виникає з моменту такої реєстрації. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух» державна реєстрація транспортних засобів здійснюється у порядку встановленому Кабінетом Міністрів України. Правилами реєстрації та обліку автомобілів, затверджених Постановою УМУ № 1388 від 07.09.1998 року реєстрація транспортних засобів проводиться на підставі реєстраційного документу, зокрема свідоцтва про реєстрацію. Відчуження, передача власником ( ОСОБА_1 ) придбаного автомобіля іншим особам повинно бути після зняття з реєстраційного обліку в підрозділі ДАІ.
Вивченням наявного в матеріалах справи доручення від 02.05.2009 року встановлено, що зняття з обліку автомобіля ОСОБА_2 входило до тих повноважень що були надані ОСОБА_1 і ця подія мала відбутися за будь якої миті за вибором позивача, до 02.05.2034 року. Не зняття автомобіля з реєстрації не може перешкоджати визнанню на нього право власності, оскільки вище зазначеними Правилами від 07.09.1998 року реєстрація можлива за рішенням суду після виконання передбачених законодавством умов в частині як зняття так і в подальшому постановки на облік зі стягненнями (сплати) відповідних платежів (податків, держмита, витрат реєстраційної установи тощо). Таким чином суд вважає що позов знайшов своє правове обґрунтування і може бути задоволеним з урахуванням положень ст. 11 ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу в межах заявлених позовних вимог.
При реєстрації автомобіля в реєстраційних органах з ОСОБА_1 в доход держави підлягають стягненню належні платежі ( податки, держмито тощо).
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10,11, 27, 31, 60, 80, 88, 130, 174, 209, 212, 224, 292, 294 ЦПК України, ст. ст. 216, 220, 235, 334 ЦК України, -
Визнати недійсним генеральне доручення (реєстровий номер 1922) від 02.05.2009 року видане ОСОБА_2 на імя ОСОБА_1 та ОСОБА_5 на право експлуатації, користування, розпорядження автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 , посвідчене приватним нотаріусом ОСОБА_3
Визнати дійсним договір купівлі-продажу автомобіля Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 , укладений 02.05.2009 року між ОСОБА_2 з одного боку та ОСОБА_1 з іншого боку, оформлений як доручення.
Визнати за ОСОБА_1 право власності на Mitsubishi Lancer 1.5, 2007 р.в. д/н НОМЕР_1 .
Оформлення автомобіля в реєстраційних органах здійснити у відповідності до вимог закону в частині стягнення з ОСОБА_1 в доход держави належних платежів.
Стягнути з ОСОБА_2 (ін. НОМЕР_3) на користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 1969.20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Є.Б. Ольховський