УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 313/1001/15-ц

Провадження № 2/313/19/2016

13 січня 2016 року Веселівський районний суд

Запорізької області

У складі:

Головуючого судді Калабухової О.А.

При секретарі Бадюла В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття, суд

ВСТАНОВИВ

ОСОБА_1 звернулась до Веселівського районного суду Запорізької області з цивільним позовом про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття, в якому вказано наступне.

20 червня 2009 між ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, укладено шлюб, який зареєстровано Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 359. Факт укладення шлюбу підтверджується свідоцтвом про одруження серії ГКИ № 139060. ЇЇ дошлюбне прізвище - Якубова. У шлюбі подружжя має одну малолітню дитину: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3. Факт народження сина ОСОБА_4 у шлюбі підтверджується свідоцтвом про народження, серії І-КИ за № 252655, виданим 09 вересня 2009 року Красногвардійським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції. ОСОБА_5 на даний час проживає разом з ОСОБА_1 та перебуває на її утриманні. Факт батьківства відповідачем до теперішнього часу не оспорювався. Одруження з відповідачем виявилось невдалим. За час проживання у шлюбі, їх погляди на життя та в побуті розходилися у зв*язку з чим, у сім*ї виникали непорозуміння. Створити нормальні сімейні стосунки та взаємоповагу один до одного, за час проживання у шлюбі, позивачу та відповідачу не вдалося. У зв'язку з викладеними обставинами на даний час у Веселівському районному суді перебуває позовна заява, яка подана позивачем, про розірвання шлюбу. Починаючи з квітня місяця поточного року вона та відповідач проживають окремо один від одного та ведуть окремо господарство. Син ОСОБА_4 на даний час проживає разом з ОСОБА_1 та з моменту припинення спільного проживання її та відповідача, син перебуває на утриманні останньої. Відповідач аліменти на утримання малолітнього сина у добровільному порядку відмовляється надавати. Батьківські права та обов'язки відносно малолітнього сина ОСОБА_6, що передбачені ст. 150 Сімейного кодексу України, не виконує. Позивач офіційно працює та отримує заробітну плату. Але її матеріальне становище є вкрай тяжким, так як забезпечення та утримання малолітнього сина здійснюються лише за рахунок останньої. Додаткові кошти для виховання та утримання малолітнього сина надають позивачу лише її батьки. Угоди щодо сплати відповідачем на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_4 у добровільному порядку не досягнуто, що і стало підставою для звернення до суду з вказаною позовною заявою. Як відомо позивачу, відповідач, на даний час офіційно працює в ТОВ «Армекон» на посаді менеджера та щомісячно отримує заробітну плату. У зв'язку з тим, що вона та відповідач будь-яких стосунків не підтримують, а вона особисто не має можливості отримати за місцем його роботи довідку про його доходи (заробітну плату) та долучити до матеріалів позовної заяви, оскільки вона відповідно до вимог Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» позбавлена можливості без згоди чоловіка отримати вказану інформацію. Незважаючи на те, що відповідач щомісячно отримує заробітну плату, проте добровільно будь-які кошти на утримання малолітнього сина не дає. Придбання сину ОСОБА_4 одягу, предметів гігієни, продуктів харчування, ліків, в разі захворювання останнього, його оздоровлення здійснюється за її рахунок та за рахунок коштів, які останній надають батьки. Таким чином, оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється надавати кошти на утримання малолітнього сина, то позивач має намір стягнути з останнього аліменти на його утримання. Відповідач не має дітей, окрім сина ОСОБА_4 та як відомо ОСОБА_1, не має будь-яких тяжких захворювань. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 183 Сімейного кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Позивач вважає, що стягнення аліментів з відповідача у розмірі 1/4 частини заробітку (доходів) щомісяця, але не менш ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є таким, що відповідає вимогам чинного законодавства, та це є та сума, яка частково покриє видатки на утримання щомісячного забезпечення сина ОСОБА_4. Крім того, вона вважає, що судовий збір за розгляд даної позовної заяви слід стягнути з відповідача, оскільки після фактичного припинення шлюбних відносин син перебуває на її утриманні, відповідач аліменти на утримання останнього у добровільному порядку відмовляється сплачувати, а єдиним джерелом доходу позивача та сина є заробітна плата останньої, то враховуючи скрутне матеріальне становище ОСОБА_1, остання вважає, що судовий збір за розгляд даної позовної заяви слід покласти та стягнути з відповідача, оскільки саме з вини відповідача вона змушена звернутися до суду з вказаною позовною заявою. Відповідач добровільно відмовляється надати копії документів, що посвідчують його особистість у зв'язку з чим, вона позбавлена можливості долучити до матеріалів позовної заяви. Частиною 2 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позови про розірвання шлюбу, про стягнення аліментів можуть пред'являтися за місцем проживання позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. ЇЇ постійне місце проживання є смт. Веселе Веселівського району Запорізької області, де вона проживає разом з малолітнім ОСОБА_5, який перебуває на її утриманні. Виїхати до місця проживання відповідача не має змоги через те, що має скрутне матеріальне становище, виховує та забезпечує матеріально сина ОСОБА_4 самостійно, якого не має на кого залишити на час виїзду в іншу область для розгляду позовної заяви. Крім того, на час припинення з відповідачем шлюбних стосунків вона пропонувала останньому вирішити дане питання в позасудовому порядку, але останній з невідомих причин відмовився. Отже, враховуючи вищевикладені обставини, позивач вважає, і просить суд розглянути дану справу за місцем проживання позивача. Позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання малолітньої дитини ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, щомісяця у розмірі ? частини заробітку (доходу), але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення останнім повноліття. Судові витрати стягнути з відповідача. Зобовязати відповідача надати у судове засідання довідку про отримуванні доходи з місця роботи та документи, які посвідчують його особистість, ідентифікаційний код.

В ч. 1 ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У ч. 2 ст. 60 ЦПК України зазначено, що докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Позивач не виконав умови, передбачені ст. 60 ЦПК України та ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України.

ОСОБА_1 звернувшись до суду, не надала жодних документів про відповідача (місце роботи, дохід, наявність на його утриманні інших осіб). За вказаною позивачем адресою відповідач не отримує судових повісток, тому не може вважатись таким, що попереджений про час розгляду справи.

Вирішивши питання про виклик відповідача до суду шляхом оголошення, що передбачено ч. 2 ст. 75 ЦПК України, суд не має можливості, так як позивач не зявляється у судове засідання без пояснення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання позивача, повідомленого належним чином, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду ч. 3 ст. 169 ЦПК України.

Згідно ч. 1 п. 3 ст. 207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення заяви без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з'явився в судове засідання, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності.

Враховуючи вище викладене, керуючись ч. 1, ч. 2 ст. 60, ч. 2 ст. 75, ч. 3 ст. 169, п. 3 ч. 1 ст. 207, ч. 2 ст. 207, 208-210 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини до досягнення нею повноліття залишити без розгляду.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через суд першої інстанції шляхом подачі в 5 (пятиденний) термін з дня винесення ухвали апеляційної скарги.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_7

13.01.2016