АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 554/9047/15-ц Номер провадження 22-ц/786/135/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієнко Г. В. Доповідач ап. інст. Чічіль В. А.
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді : Чічіля В.А.,
Суддів : Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.,
За участю секретаря: Шевченко І.М.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2015 року по справі за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Полтава Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення з будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України.,-

В С Т А Н О В И Л А :
У липні 2015 року Квартирно-експлуатаційний відділ м. Полтави МО України звернувся до суду із зазначеним позовом, посилаючись на те, що з 18.05.2015 року по 19.05.2015 року Північно-Східним територіальним управлінням внутрішнього аудиту та фінансового контролю, як контролюючим органом МО України, на підставі доручення Міністерства оборони України від 23.04.2015 року № 7228 та розпорядження директора Департаменту внутрішнього аудиту та фінансового контролю Міністерства оборони України від 13.05.2015 року № 234/1714, було проведено позаплановий аудит відповідності окремих питань діяльності Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави. За результатами проведеного аудиту було виявлено порушення п. 4.1 Інструкції про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями, щодо забезпечення військовослужбовців жилими приміщеннями для постійного проживання в населеному пункті за місцем перебування їх на квартирному обліку згідно з чергою. Надано термін для вжиття заходів щодо вивільнення з квартир мешканців, які не перебувають на житловій черзі Полтавського гарнізону та не мають права на отримання житла, в якому проживають на даний час.

Реконструйований будинок гуртожитку в 65-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 відноситься до відомчого житлового фонду Міністерства оборони України і знаходиться в оперативному управлінні Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави. Було встановлено, що у вказаному будинку у кв. № 32 зареєстровані та проживають: військовослужбовець ОСОБА_1 , 1973 р.н., його дружина ОСОБА_2 , 1985 р.н., його сини - ОСОБА_3 , 2006 р.н. та ОСОБА_4 , 2010 р.н.

У зв`язку із тим, що ордер відповідачам на вселення у відповідний відомчий будинок не видавався, а військовослужбовець на час перевірки вибув до іншого місця служби в м. Київ та був знятий з квартирної черги Полтавського гарнізону й до цього часу не звільнив квартиру, позивач прохав виселити відповідачів із зазначеного жилого будинку без надання іншого жилого приміщення та вирішити питання про стягнення з відповідачів судових витрат.

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2015 року позовні вимоги Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтава МО України задоволено. Ухвалено виселити ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 з жилого будинку відомчого житлового фонду Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_2 без надання іншого жилого приміщення. Вирішено питання про стягнення судових витрат.

Задовольняючи позовні вимоги, місцевий суд виходив з того, що ні ОСОБА_1 , ні членам його сім`ї ордер на вселення до спірного жилого приміщення не видавався, ОСОБА_1 було переведено до іншого місця проходження військової служби до м. Києва й знято з обліку осіб, які потребують поліпшення житлових умов у Полтавському гарнізоні а тому, на підставі норм ст.ст. 42, 89, 99, 116 ЖК УРСР, відповідачі є такими, що самовільно зайняли житлове приміщення та підлягають до виселення.

В апеляційному порядку рішення місцевого суду оскаржено ОСОБА_1 , який в апеляційній скарзі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважає встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у позові Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави МО України відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги апелянт вказав, що судом першої інстанції не було встановлено правовий статус житлової будівлі, не було надано оцінки тому факту, що він разом із родиною був вселений в житлове приміщення, що хоч і називалось гуртожитком, проте рішення про надання такого правового статусу будівлі прийнято не було і який, надалі, без їх виселення був реконструйований у житловий будинок, у зв`язку із чим, вважає, що виселення має відбуватись саме з житлового будинку, а не з гуртожитку. Апелянт також вказав, що суд першої інстанції дійшов до висновку про ненадання ордеру на заселення відповідачів у житло та надання будівлі статусу гуртожитку, без належних доказів у справі. Апелянт зазначив також й те, що ним до матеріалів справи було долучено договір про надання послуг по утриманню гуртожитку та відшкодування витрат за надані комунальні послуги, що був укладений між ним та позивачем. Враховуючи наявність цього договору та реєстрацію відповідачів за місцем проживання, вважає висновок суду про самовільність зайняття житлового приміщення хибним та необґрунтованим. На думку апелянта порушення місцевим судом норм матеріального права полягає у невірному застосуванні норм Житлового кодексу УРСР, Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», та виданою на його розвиток «Інструкція про організацію забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та членів їх сімей жилими приміщеннями». Зокрема, апелянт вказав на помилковість посилання суду першої інстанції на ст.ст. 98, 99 ЖК УРСР, так як відповідачі у справі не є тимчасовими мешканцями. Порушення норм процесуального права апелянт вбачає у тому, що судом першої інстанції в порушення ст.ст. 57, 60 ЦПК України не надано будь-якої оцінки факту реєстрації відповідачів у житлі та відсутності будь-яких рішень щодо статусу гуртожитку.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення місцевого суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що скаргу слід задовольнити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Згідно з нормою п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

За змістом п.п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є, зокрема, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення або неправильне застосування норм матеріального та процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Згідно з нормами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Згідно з ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

У судовому засіданні ОСОБА_1 вказував на те, що фактично він заселився до спірного житлового приміщення ще у 2005 році, проте доказів цьому він не надав.

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сі`ї та прописку, ОСОБА_1 , 1973 року народження, прописаний в кв. АДРЕСА_3 (адреса будівлі до її зміни) з 2006 року.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , 28.03.2006 року було написано рапорт щодо зарахування його, разом із дружиною ОСОБА_2 , на квартирний облік (буд. АДРЕСА_4 адреса будівлі до її зміни) (а.с. 133).

З протоколу засідання житлової комісії військової частини А 3990 № 4 від 28 березня 2006 року, за яким було вирішено питання про прийняття на квартирний облік військовослужбовця ОСОБА_1 разом із сім`єю, який прибув для подальшого продовження служби із в/ч НОМЕР_1 м. Чернігів. Постановлено: відповідно до наказу МО України від 03.02.1995 року № 20 прийняти сім`ю ОСОБА_1 у складі двох осіб в загальну чергу для отримання житла з 08.04.2002 року (а.с. 53).

У матеріалах справи також наявне рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 22.01.2016 року, за яким визнано протиправним та скасовано рішення про зняття ОСОБА_1 із членами його родини з квартирного обліку та поновлено їх на квартирному обліку. Постанова законної сили не набрала та оскаржена відповідачем до суду апеляційної інстанції.

До матеріалів справи також долучено декларацію про готовність об`єкта до експлуатації (реконструкція гуртожитку військове містечко № 6 під 65-квартирний житловий будинок по АДРЕСА_1 , що зареєстрована 27.06.2012 року за № ПТ6 (а.с. 16-19).

Відповідно до акту прийняття об`єкта після проведення робіт по реконструкції будівлі гуртожитку інв. № 6/11 ( АДРЕСА_5 , комісією запропоновано прийняти будівлю інв. № 6/11 в/м № 6 м. Полтава від Південного управління капітального будівництва Міністерства оборони України після проведення реконструкції Квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави (а.с. 20).

Згідно з довідкою КЕВ м. Полтава від 07.07.2015 року, відомчий житловий багатоквартирний будинок, інв. № 6/11, військового містечка № 6 Полтавського гарнізону, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , є власністю держави в особі Міністерства оборони України. Вказаний будинок перебуває в оперативному управлінні, на балансі, експлуатується і обслуговується Квартирно-експлуатаційним відділом м. Полтави, що є установою, яка веде облік казарменно-житлового фонду та здійснює контроль за використанням житлового фонду та здійснює контроль за використанням житлового фонду Міністерства оборони України (а.с. 21).

Згідно з витягом з Єдиного реєстру об`єктів державної власності щодо державного майна, на балансі КЕВ м. Полтави перебуває житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 23).

Аудиторським звітом від 19.05.2015 року, що виконаний за результатами позапланового аудиту відповідності окремих питань діяльності квартирно-експлуатаційного відділу м. Полтави у період з 18.05.2015 року по 19.05.2015 року, встановлено, що на бухгалтерському обліку КЕВ м. Полтава рахувалась будівля № 6/11 (житловий будинок), що буда розташована на території військового містечка № НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_1 . До перевірки було надано довідку начальника КЕВ м. Полтави, в якій було зазначено, що дана будівля до проведення реконструкції рахувалась та використовувалась як гуртожиток для військовослужбовців та частково як учбові аудиторії. На засіданні житлової комісії військової частини НОМЕР_3 до перевірки було встановлено, що на засіданні житлової комісії військової частини було прийняте рішення щодо надання житлових приміщень військовослужбовцям за кожним рапортом окремо. У аудиторському звіті також зазначено, що майор ОСОБА_1 вибув до іншого місця служби, був знятий з квартирної черги, але не звільнив квартиру АДРЕСА_6 , на момент закінчення аудиту рішення не прийнято. Аудиторською комісією запропоновано КЕВ м. Полтави в термін до 19.06.2015 року вжити дієвих заходів щодо вивільнення 8 квартир, у тому числі і № 32, мешканцями, які не перебувають на житловій черзі Полтавського гарнізону та не мають права на отримання житла, в якому проживають (а.с. 7-11).

Відповідно до довідки КЕВ м. Полтави, виданої ОСОБА_1 , що проживає по АДРЕСА_2 , на даній житловій площі окрім нього також проживають: дружина заявника - ОСОБА_2 , 1985 р.н., разом із ОСОБА_1 з 2007 року, їх син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 з 2007 року та син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 з 2010 року (а.с. 24).

Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_4 Міноборони України, ОСОБА_1 , перебуваючи на військовій службі у в/ч НОМЕР_4 з 03.06.2015 року по теперішній час, не перебуває на квартирному обліку, а також у списках осіб, які мають право на першочергове, позачергове отримання житлових приміщень у м. Одеса. Житлом за рахунок Міністерства оборони України не забезпечувався. Проживає та має прописку у службовому приміщенні МОУ у АДРЕСА_2 (а.с. 131).

Згідно з довідкою КЕВ м. Полтава від 07.07.2015 року ордери на ОСОБА_1 та членів його сім`ї, для отримання житлових приміщень у відомчому будинку Міністерства оборони України за адресою: АДРЕСА_1 , не видавалися (а.с. 25).

Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_3 від 28.11.2013 року за № 303 майора ОСОБА_1 , начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини вважати таким, що 28 листопада 2013 року здав справи та посаду начальника служби ракетно-артилерійського озброєння технічної частини та вибув до нового місця служби м. Київ, 28 листопада 2013 року виключити із списків особового складу частини, всіх видів забезпечення (а.с. 26).

Згідно з витягом з протоколу № 14 від 03 грудня 2013 року засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 , постановлено зняти з квартирного обліку потребуючих поліпшення житлових умов при військовій частині НОМЕР_3 сім`ю ОСОБА_1 у складі чотирьох осіб, в зв`язку з переводом до нового місця служби Центрального ракетно-артилерійського управління Збройних Сил України Озброєння Збройних Сил України (м. Київ) наказом першого заступника начальника Генерального штабу Збройних Сил України від 08.11.2013 року № 384. Виключений зі списків особового складу військової частини НОМЕР_3 від 28.11.2013 року № 303 (а.с. 27).

26.05.2015 року позивачем відповідачам було направлено попередження із вимогою про виселення з кв. АДРЕСА_7 (а.с. 28).

01.03.2011 року між ОСОБА_1 та КЕВ м. Полтави було укладено договір про надання послуг по утриманню гуртожитку та відшкодування витрат за надані комунальні послуги. Предметом договору є забезпечення балансоутримувачем надання послуг з утримання гуртожитку, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо-будинкових мереж, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів у гуртожитку за адресою: АДРЕСА_1 . Квартиронаймач оплачує балансоутримувачу кошти за експлуатаційні витрати по утриманню гуртожитку та надані комунальні послуги згідно з установленими тарифами (а.с. 29).

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з доводами апелянта про те, що судом першої інстанції не було з`ясовано статус житлової будівлі АДРЕСА_8 ), на момент вселення до неї відповідачів.

Так згідно з протоколом засідання житлової комісії військової частини НОМЕР_3 № 4 від 28 березня 2006 року було вирішено питання про прийняття на квартирний облік військовослужбовця ОСОБА_1 разом із сім`єю, який прибув для подальшого продовження служби із в/ч НОМЕР_1 м. Чернігів. Постановлено: відповідно до наказу МО України від 03.02.1995 року № 20 прийняти сім`ю ОСОБА_1 у складі двох осіб (до народження дітей) в загальну чергу для отримання житла з 08.04.2002 року.

КЕВ м. Полтави звернувся до міського голови м. Полтави із заявою про отримання копій рішень виконавчого комітету Полтавської міської ради від 28.03.2007 року № 74, від 11.06.2009 року № 67, рішення Полтавської міської ради від 01.03.2011 року «Про надання згоди на розроблення містобудівного обґрунтування реконструкції існуючої забудови під об`єкти житлового та громадського призначення і дозволу на виготовлення проектів відведення земельних ділянок зі зміною цільового призначення у кварталі, обмеженому вулицями Сінною, Остапа Вишні, Пушкарівською», рішення Полтавської міської ради від 01.11.2011 року «Про затвердження містобудівного обґрунтування реконструкції існуючої забудови під об`єкти житлового та громадського призначення з містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельних ділянок у кварталі, обмеженому вулицями Сінною, Остапа Вишні, Пушкарівською.

Згідно із супровідним листом від 24.02.2016 року за № 04-36/66, у відповідь на вищезазначену заяву, виконкомом Полтавської міської ради надіслано лише два останні рішення від 01 березня 2011 року та 01 листопада 2011 року. Також повідомлено, що зазначене в листі «рішення ВК Полтавської міської ради від 11.06.2009 року № 67», серед прийнятих та зареєстрованих рішень виконавчого комітету Полтавської міської ради не значиться, тому копії надати не має можливості. Про надання рішення від 28.03.2007 року за № 74 не повідомлено, проте копія вказаного рішення КЕВ м. Полтави до матеріалів справи долучена.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла до висновку про відсутність у відповідача документів, що підтверджували б те, що будівля ( АДРЕСА_1 ), на момент вселення ОСОБА_1 з дружиною, мала статус гуртожитку.

Згідно з рішенням виконавчого комітету Полтавської міської ради від 28.03.2007 року за № 74 «Про надання нових адрес будівлям і спорудам військових містечок № НОМЕР_5 та № 6 в м. Полтаві», будівлям і спорудам військових містечок № НОМЕР_5 та № 6, що знаходяться на балансі КЕВ м. Полтави Міноборони України надано нові адреси згідно з додатком № 1. Згідно з додатком № 1, у військовому містечку № НОМЕР_2 гуртожитку присвоєно нову адресу: АДРЕСА_1 . У вказаному рішенні не йдеться про зміну статусу будівлі на гуртожиток.

Згідно з довідкою КЕВ м. Полтави від 12.10.2011 року за № 105, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 були зареєстровані в кв. АДРЕСА_9 16.11.2007 року.

Лише рішенням від 01.03.2011 року восьма сесія шостого скликання Полтавської міської ради надала згоду на розроблення містобудівного обґрунтування реконструкції існуючої забудови під об`єкти житлового і громадського призначення. Рішенням від 01.11.2011 року п`ятнадцята сесія шостого скликання Полтавської міської ради затвердила містобудівне обґрунтування реконструкції існуючої забудови під об`єкти житлового та громадського призначення з містобудівними умовами та обмеженнями забудови земельних ділянок у АДРЕСА_1 (для реконструкції існуючої будівлі гуртожитку під 65-квартирний житловий будинок).

Верховний Суд України у своїй постанові від 24 червня 2015 року № 6-191цс15, погодився із рішенням суду апеляційної інстанції, залишеним без змін судом касаційної інстанції, щодо того, що «на час вселення відповідачів у кімнату, будинок не мав статусу гуртожитку, а використовувався як готель Міністерства оборони України, кімнати в якому надавались для заселення військовослужбовців, які потребували покращення житлових умов, на підставі розпорядження командира військової частини. Будинок у порядку, визначеному законодавством, як гуртожиток не зареєстрований. Оскільки на час вселення відповідачів у будинок він не мав статусу гуртожитку, то на спірні правовідносини не поширюються положення статей 128, 129 ЖК УРСР. За таких обставин відсутні підстави, передбачені ст. 132 ЖК УРСР, для виселення відповідачів, які вселилися до житлового приміщення ще до набуття будинком, у якому воно розташовано, статусу гуртожитку».

Відповідно до норми ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Відповідно до п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року № 14, під судовим рішенням, зазначеним у частині третій статті 61 ЦПК, мається на увазі будь-яке судове рішення, яким справа вирішується по суті, яке ухвалює суд у порядку цивільного судочинства (рішення, в тому числі й заочне, або ухвала, а також
судовий наказ), у порядку господарського судочинства - відповідно до Господарського процесуального кодексу України, у порядку адміністративного судочинства - відповідно до Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до норми ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов`язковим для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов`язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.
Отже, при вселенні в спірну кімнату, згодом квартиру АДРЕСА_7 , у 2006 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , житлова будівля не мала статусу гуртожитку й надалі, будинок у порядку, визначеному законодавством, як гуртожиток не зареєстрований.

Колегія суддів погоджується із твердженням апелянта про те, що помилковими є і висновок суду першої інстанції про те, що відповідачі є тимчасовими мешканцями спірної квартири, так як з огляду на норму ст. 98 ЖК УРСР, тимчасовими мешканцями є особи, які вселяються у приміщення за згодою наймача та членів його сім`ї та проживаючи у приміщенні, не вносять плати за нього. Так, відповідачі були вселені до житлового приміщення та сплачували за послуги по утриманню гуртожитку та відшкодовували витрати за надані комунальні послуги, що підтверджується відповідним договором. Що міститься у матеріалах справи.

Таким чином, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції керувався нормами матеріального права, які регулюють порядок виселення громадян із гуртожитків, однак з урахуванням тієї обставини, що на момент вселення відповідачів до житлового приміщення йому не було надано статусу гуртожитку, до даних правовідносин мають застосовуватись інші норми матеріального права.

Отже, місцевий суд дійшов до помилкового висновку про статус житлового приміщення як гуртожитку та поширив на спірні правовідносини положення ст.ст. 128, 129 ЖК УРСР, чим допустив порушення норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п. 2, 309 ч.1 п.п. 3, 4, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 17 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Квартирно-експлуатаційного відділу у м. Полтава Міністерства оборони України у повному обсязі.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: В.А.Чічіль
Судді: О.Ю. Кузнєцова
Л.М. Хіль
З оригіналом згідно: В.А. Чічіль