Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/1559/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Єгорова С. М.
УХВАЛА

Іменем України

20.07.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Єгорової С.М.,

суддів: Письменного О.А., Фомічова С.Є.

із секретарем Яковлєвою Ю.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2016 року, у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4, треті особи: Комунальне підприємство «Житлово-експлуатаційна організація № 3 Кіровоградської міської ради», Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради, про визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернувся в суд із вказаним позовом, в якому з урахуванням змін підстав заявлених вимог, посилаючись на ст. 107 ЖК України, просив визнати ОСОБА_4 та малолітню ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, в інтересах якої діє законний представник ОСОБА_4, такими, що втратили право користування жилим приміщенням квартирою № 74-а в будинку № 12 по вул. Комарова в м. Кіровограді та зняти їх з реєстраційного обліку у даній квартирі.

В обґрунтування своїх вимог зазначав, що на підставі ордеру №108 від 05.10.2009 року разом з членами сім'ї отримав це житло і є наймачем квартири АДРЕСА_1. Відповідачі: його колишня дружина ОСОБА_4 та донька ОСОБА_5, у зазначеній квартирі зареєстровані як члени сім'ї.

У червні 2011 року ОСОБА_4 забрала свій та дитячий одяг і переїхала жити разом з дитиною за іншою адресою. Після цього вони розлучились, що підтверджується рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25 серпня 2011 року. Відповідачка та донька не проживають у квартирі більше чотирьох років та не використовують житло за цільовим призначенням, тобто втратили до нього інтерес. У серпні 2012 року він звертався до суду з позовом до відповідачів на підставі ст.ст. 70, 71 ЖК України про визнання їх такими, що втратила право на користування вищезазначеною квартирою, а ОСОБА_4 звернулась до суду із зустрічним позовом до нього про усунення перешкод в користуванні квартирою шляхом вселення. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10 грудня 2012 року у задоволенні його позову було відмовлено, а зустрічний позов задоволено щодо зобов»язання його не чинити перешкод ОСОБА_4 у проживанні в кімнаті №74-а та передачі ключів. 23.05.32013 року державним виконавцем Кіровського відділу ДВС Кіровоградського МУЮ була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження, в зв'язку з його повним виконанням. Відповідачку було вселено у спірну кімнату та передано ключі від неї, про що складено акт. Проте, остання до кімнати реально не вселялася, свої речі не завозила. Саме з 23.05.2013 року по теперішній час відповідач до кімнати не з'являється, бажання вселятися не має, а продовжує проживати постійно у своєму будинку садового товариства "Урожай" в м. Кіровограді , тобто вибула на інше постійне місце проживання, та в цей період зі скаргами про вчинення їй перешкод у проживанні у кімнаті №74-а нікуди не зверталася . Разом з цим, відповідачка не бажає утримувати кімнату та сплачувати за неї комунальні послуги, перекладає такий обов'язок на нього як основного квартиронаймача. Відповідачка не є членом його сім'ї, з ним не проживає, спільного господарства не веде.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, ставиться питання про скасування вказаного судового рішення з підстав його незаконності і необгрунтованості, порушення судом норм матеріального і процесуального права, та ухвалення нового рішення про задоволення позову.

Треті особи: Комунальне підприємство Житлово-експлуатаційна організація-3, Служба у справах дітей Кіровоградської міської ради повідомлені належним чином про час і місце розгляду справи, їх представники в судове засідання не з'являлись, про причину не повідомили, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши доповідача, пояснення представника позивача, яка підтримала доводи апеляційної скарги, відповідача та її представника, які заперечували проти задоволення скарги, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 та членам його сім'ї: дружині ОСОБА_4, доньці ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, 05.10.2009 року КП «Кіровоградський ремонтно-механічний завод ім. В.Таратути» видано ордер на жиле приміщення № 108, на право зайняття квартири АДРЕСА_2 ( а.с. 13).

ОСОБА_2, ОСОБА_4, та неповнолітня ОСОБА_5 зареєстровані за даною адресою з 07.10.2009 року ( а.с. 6, 18, 83 ).

23.08.2011 року рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, який був зареєстрований 07.07.2008 року Кіровським відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції, актовий запис № 302 , розірвано ( а.с. 7).

Згідно актів, складених 01.12.2013 року, 16.12.2013 року, 01.06.2014 року та 28.08.2015 року, ОСОБА_4 разом з донькою ОСОБА_5. з серпня 2011 року не проживають у квартирі № 74-а, що в будинку, 12-А по вулиці Комарова в м. Кіровограді. На виконання рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 29.01.2013 року ОСОБА_4 в присутності державного виконавця передано ОСОБА_2 ключі від кімнати № 74-а , однак по даний час ОСОБА_4 у кімнату не вселилася , комунальні послуги не оплачує ( а.с. 19-22).

ОСОБА_4 дійсно проживає на території садового товариства, без реєстрації. Вода, газ в товаристві не проведені, що підтверджується довідкою № 13 від 26.02.2016 року, виданої головою правління садового товариства "Урожай" садівник ( а.с. 84).

Згідно довідки ОКП «КО ОБТІ» від 10.09.2012 року та відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.02.2016 року ОСОБА_4 не має на території м. Кіровограда нерухомого майна або земельної ділянки (а.с. 85- 86).

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 10.12.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Кіровоградської області від 29.01.2013 року, у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, треті особи, які не заявляють самостійні вимоги на предмет спору: житлово-експлуатаційна контора №7, Служба в справах дітей виконавчого комітету Кіровоградської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом шляхом вселення та зобовязання вчинити певні дії задоволено частково. Усунено ОСОБА_4 перешкоди в користуванні кімнатою № 74а, що знаходиться в будинку №12а по вул.Комарова в м. Кіровограді. Зобов'язано ОСОБА_2 не перешкоджати ОСОБА_4 разом з неповнолітньою донькою ОСОБА_5 проживати в кімнаті № 74а, що знаходиться в будинку №12а по вул.Комарова в м. Кіровограді та передати їй ключі від кімнати. Судом було встановлено, що ОСОБА_4 не проживає в будинку через перешкоди, які чиняться з боку ОСОБА_2 та те, що останній не являється власником спірної кімнати в колишньому гуртожитку і по суті на рівні з відповідачкою являється квартиронаймачем. Зокрема суд вказав, що сам факт не проживання ОСОБА_4 в квартирі із-за застосування стосовно неї фізичного насильства з сторони ОСОБА_2 та погроз його застосування свідчить про відсутність обєктивних причин та підстав, передбачених ст.72 або ч.1 ст. 116 ЖК України для позбавлення ОСОБА_4 з малолітньою дитиною права проживання та користування жилим приміщенням. ОСОБА_4 вимушено проживає на території садового товариства Урожайна дачі разом з неповнолітньою донькою, оскільки позивач чинить їй перешкоди проживати в зазначеній квартирі та застосовує до неї фізичну силу ( а.с. 8-11, 78-79).

Згідно до положень ст. 2 ЖК України визначає, що завданням житлового законодавства є регулювання житлових відносин з метою забезпечення гарантованого Конституцією України права громадян на житло.

Відповідно до змісту ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмеженим у праві користування жилим приміщенням, займаним тільки на законній підставі.

Згідно ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття.

Зі змісту норми закону вбачається, що при розгляді справ про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням з підстав передбачених ст.107 ЖК України у зв'язку з вибуттям на інше постійне місце проживання, необхідно встановити факти щодо іншого постійного місця проживання, а саме: яке житло є постійним місцем проживання; чи вважається воно таким особою, яка в ньому проживає; чи визнають за нею таке право інші мешканці; які є докази того, що житло є постійним місцем проживання.

Пленум Верховного Суду України в п. 11 Постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами житлового кодексу» роз'яснив, що відповідно до ст. 107 ЖК України, наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Громадяни, відсутні у місці постійного проживання за умовами і характером роботи (члени екіпажів суден, працівники геологічних, розвідувальних партій, експедицій та інші працівники, діяльність яких пов'язана з постійним пересуванням), у період її виконання можуть бути визнані на підставі ст. 107 ЖК такими, що втратили право користування жилим приміщенням, з якого вони вибули у зв'язку з цією роботою, в разі одержання жилої площі, вселенні на жилу площу членів сім'ї або в інших випадках забезпечення їх жилою площею для постійного проживання. Суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України.

Статтею 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи,яка не досягла 10 років є місце проживання її батьків або одного з них,з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Статтею 18 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що діти - члени сім`ї наймача або власника житлового приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 61, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із того, що ОСОБА_4 та неповнолітня донька ОСОБА_5. у спірній квартирі не проживає з 2011 року із-за неприязних стосунків з ОСОБА_2 Останнім чинилися перешкоди відповідачам у користуванні цим житлом. Угоди про порядок проживання та утримання квартири між сторонами укладено не було. Крім того, позивачем не надано до суду доказів, які б свідчили про придатність садового будинку, в якому проживають відповідачі, для постійного проживання. Доводи його щодо втрати ними інтересу до спірного житла і виселення на постійне місце проживання грунтуються на припущеннях.

Крім того, наявність заборгованості по сплаті квартирної плати та за комунальні послуги також не є безумовною підставою для визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловою площею.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, колегія суддів з урахуванням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірила доводи апеляційної скарги та не знайшла підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухвалене із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для його скасування відсутні, тому відповідно до 308 ЦПК України апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_3, відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 12 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: