Справа № 642/7625/15-ц
Провадження № 2/642/2228/15
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАІНИ

19 січня 2016 року Ленінський районний суд м. Харкова в складі:

головуючого судді Грінчук О.П.,

за участі секретаря Радько В.В.

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, -

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до відповідача про поділ спільного майна подружжя, в ході розгляду справи уточнював позовні вимоги та остаточно просив (а.с.50) розділити з відповідачем сумісно набуті квартири та виходячи з інтересів малолітньої дитини, відступити від засад рівності часток та поділити майно шляхом визнання за позивачем права власності на 2/3 частини майна, що підлягає поділу, тобто, визнати за позивачем право власності на квартиру більшої площі, площа якої складає 2/3 від загальної площі квартир, які підлягають поділу та визнати за ним право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1, за відповідачкою визнати право власності на квартиру, що знаходиться в АДРЕСА_2.

В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити.

Відповідачка позовні вимоги не визнала, просила відмовити в їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, доводи якими кожен з них обґрунтовував свої вимоги та заперечення, дослідивши письмові матеріали справи, вважає вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.02.2002 року по 06.10.2014 року.

У період шлюбу, відповідно до договору міни від 28.08.2002р., було придбано квартиру в АДРЕСА_1. Крім цього, згідно договору купівлі-продажу від 29.12.2005р. сторонами було придбано об'єкт нерухомого майна, а саме квартиру АДРЕСА_2, право власності на вказані квартири було зареєстровано на відповідачку по позову, (а.с.12-13).

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбуЮ визнання його недійсним та поділ псільного майна подружжя", спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Вирішуючи вимоги позову в частині поділу квартир, суд приходить до висновку, що вони підлягають частковому задоволенню, оскільки керуючись роз'ясненнями вищевказаної Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» , а саме п.30 Постанови: "при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК ( 2947-14 ) в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК)".

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги позивача в частині відступу від засад рівності часток не обґрунтовані, суду не надано жодних доказів щодо внаявності обставин, передбачених ч.2,3 ст.70 Сімейного Кодексу України, а тому вимоги позивача у цій частині задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного та керуючись, ст. ст. 60, 65,69,71 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212 - 215 ЦПК України, суд, -

вирішив:

Позовні вимоги - задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1.

Визнати за ОСОБА_1, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

Визнати за ОСОБА_2, право власності на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2.

в іншій частині позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Ленінський районний суд м. Харкова шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: