Справа №336/6938/15-ц
пр.№2/336/206/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2015 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі судового засідання: Аксьоновій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Запорізької міської ради, треті особи: Пята Запорізька державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись з позовом до територіальної громади в м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, треті особи, які не заявляють самостійних вимог П?ята Запорізька державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області. В позові, який неодноразово уточнювався (остання редакція від 22.12.2015 року) зазначили, що вони є єдиними спадкоємцями першої черги після померлої 21.10.2013 року матері ОСОБА_3, яка заповіла їм все належне майно, згідно заповіту від 12.01.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 Чоловік заповідача ОСОБА_5, який помер 07.07.2015 року, за життя відмовився від обовязкової частини спадщини, а також від спільної частки у майні подружжя, про що свідчить його заява у спадковій справі. Спадщина після померлої складається з житлового будинку за адресою: вул. Епронівська, 132-а в м. Запоріжжя. Позивачі належним чином прийняли спадщину, звернувшись до нотаріальної контори у визначений законом строк із відповідними заявами. Оскільки державний нотаріус Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 відмовила в оформленні спадщини, видавши постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.08.2015 року, в звязку з тим, що на запит нотаріальної контори ТОВ ЗМБТІ надало відповідь за № 6972 від 10.08.2015 року про те, що в матеріалах інвентаризаційної справи відсутні документи, які посвідчують право власності на будинок, позивачі просили визнати право власності за кожним по 1/2 частини житлового будинку за адресою: вул. Епронівська, 132-а в м. Запоріжжя, в порядку спадкування за заповітом після померлої матері ОСОБА_3

Представник позивача письмово просив розглядати справу на його відсутність та просив позов задовольнити.

Відповідач - територіальна громада в м. Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду судової справи, надіслав листа про визнання позову та слухання справи на відсутність представника.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог Пята Запорізька державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду судової справи, надіслали листи про визнання позову та слухання справи на відсутність представника.

Вивчивши наявні у справі докази, якими позивачі обґрунтували свої доводи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 є такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі, з наступних підстав.

ОСОБА_7 зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

ОСОБА_7 з ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

ОСОБА_7 ВССУ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» - умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Встановлення судом часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте, виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 1 липня 2004 року "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".

Виходячи з наведеного, громадяни, які збудували житлові будинки до 2004 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок.

За наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності в порядку спадкування на спірні будинки.

Також, у відповідності до вказаного вище ОСОБА_7 ВССУ, якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними правовстановлюючими документами на час виникнення права власності на будівлі, споруди, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом із іншими правовстановлюючими документами для видачі свідоцтва про право на спадщину (п. 216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 передбачено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Судом встановлено наступні факти і обставини:

21.10.2013 року померла ОСОБА_3, яка заповіла все належне їй майно позивачам ОСОБА_1 та ОСОБА_2, згідно заповіту від 12.01.2007 року, посвідченого державним нотаріусом Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_4

Чоловік заповідача ОСОБА_5, який помер 07.07.2015 року, за життя відмовився від обовязкової частини спадщини, а також від спільної частки у майні подружжя, про що свідчить його заява у спадковій справі.

Спадщина після померлої складається з житлового будинку за адресою: вул. Епронівська, 132-а в м. Запоріжжя. Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 належним чином прийняли спадщину, звернувшись до нотаріальної контори у визначений законом строк із відповідними заявами.

Державний нотаріус Пятої Запорізької державної нотаріальної контори ОСОБА_6 відмовила в оформленні спадщини, видавши постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 27.08.2015 року в звязку із відсутністю документів, які посвідчують право власності на будинок.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звертались із заявою про видачу довідки щодо належності житлового будинку за адресою: вул. Епронівська, 132-а в м. Запоріжжя на праві приватної власності спадкодавцеві ОСОБА_3 до виконкому Запорізької міської ради, але отримали лист-відповідь, яким їм фактично відмовлено в цьому.

З доданих до позову документів: ОСОБА_4 з рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 09.03.1989 року за № 100/50, ОСОБА_4 з рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 19.03.1992 року за № 99/14, ОСОБА_4 з рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 16.04.1992 року за № 124/9 (щодо узаконення самовільних забудов), технічний паспорт на будинок від 12.05.1992 року, Акт приймання індивідуального будинку від 20.04.1989 року - вбачається, що померлій ОСОБА_3 належав будинок за адресою: вул. Епронівська, 132-а в м. Запоріжжя, на який вона фактично набула право власності 20.04.1989 року, після його приймання в експлуатацію, але на який вона за життя не встигла отримати документ, який би засвідчував право власності та зареєструвати відповідне право.

Так, 20.04.1989 року цей будинок було прийнято в експлуатацію відповідними комісіями, про що свідчить Акт приймання індивідуального будинку. Про наявність висновків спеціалістів щодо технічного стану будинку, дотримання санітарних, протипожежних вимог свідчить п.50.1 ОСОБА_4 з рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 09.03.1989 року за № 100/50. Відсутність самовільних забудов підтверджує ОСОБА_4 з рішення виконкому Шевченківської районної ради народних депутатів від 16.04.1992 року за № 124/9 та відповідна відмітка у техпаспорті від 16.04.1992 року.

Державна реєстрація права власності на вказаний будинок на момент прийняття його в експлуатацію, регулювалася таким підзаконним нормативним актом, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року № 56, що, на той час не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав.

Таким чином, суд вважає доведеним, що право власності на об'єкт нерухомості, а саме житловий будинок за адресою: вул. Епронівська, 132-а в м. Запоріжжя було фактично набуто спадкодавцем ОСОБА_3, а надані позивачами докази є достатніми для того, щоб визнати за ними право власності в порядку спадкування на зазначений будинок.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 1216-1218, 1233, 1268, 1296 ЦК України, ОСОБА_7 ВССУ від 16.05.2013 за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», ст. ст. 10, 11, 212, 213, 214 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Епронівська, буд.132-а в м.Запоріжжя, в порядку спадкування за заповітом після матері ОСОБА_3, яка померла 21.10.2013 року.

Визнати за ОСОБА_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Епронівська, буд.132-а в м.Запоріжжя, в порядку спадкування за заповітом після матері ОСОБА_3, яка померла 21.10.2013 року.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м.Запоріжжя протягом десяти днів після проголошення рішення суду апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г.Артемова