Справа № 529/1238/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року Диканський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого - судді Новака Д. І.

при секретарі Бурлига Н. Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в смт. Диканька цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 /далі - ФОП ОСОБА_2О./ про захист прав споживача.

В обґрунтування позовних вимог вказувала, що 15 жовтня 2014 року між нею та відповідачем ФОП ОСОБА_2 був укладений договір купівлі-продажу № DE-2757 ПВХ конструкцій - металопластикових вікон та цього ж дня вона підписала заяву позичальника № ABHORG 132280397 з проханням до Публічного акціонерного товариства "Акцент-Банк" (далі ПАТ "Акцент-Банк") надати споживчий кредит на оплату товару - виробів ПВХ на суму 6847,71 грн. з перерахуванням цих коштів на рахунок ФОП ОСОБА_2 згідно її заяви.

В позові зазначає, що договір купівлі-продажу та заява позичальника були підписані нею під впливом помилки, адже повернувшись додому, після повторного детального ознайомлення з умовами вказаних договорів вона виявила помилки у заяві позичальника, де було невірно вказано суму кредиту та назву фізичної особи-підприємця, на рахунок якої повинні були перераховуватися вказані кошти, не оцінила правильно свої можливості виконання фінансових зобов'язань за договорами, оскільки єдиним її доходом є пенсія, тому вирішила розірвати договір купівлі-продажу.

Вказує, що скориставшись своїм правом розірвання договору протягом однієї календарної доби з моменту його підписання згідно п. 8.1 вказаного договору купівлі-продажу, вона 16 жовтня 2014 року направила рекомендованим листом письмову заяву про розірвання договору на адресу ФОП ОСОБА_2

Посилаючись на те, що нею було виконано вимоги пункту вказаного договору щодо його розірвання, вона вважала, що більше не має жодних зобов'язань перед відповідачем та ПАТ "Акцент-Банк".

Зазначає, що на свою заяву отримала відповідь від відповідачки щодо неможливості розірвання договору у зв'язку із уже здійсненим перерахуванням коштів на рахунок протягом 30 хв. та подальшою їх відправкою на завод для виконання замовлення. Її повторні звернення до відповідачки залишилися без задоволення.

Вказує, що вона вимоги договору щодо його дострокового розірвання виконала вчасно, відповідачка до цього часу своїх зобов'язань щодо виготовлення та доставки металопластикових вікон не виконала, а ПАТ "Акцент-Банк", незважаючи на це, постійно вимагає від неї повернення кредитних коштів, хоча як зазначає позивачка, вона кредитний договір не підписувала, а лише заяву позичальника та ніяких коштів від банку не отримувала.

Посилаючись на те, що внаслідок неправомірних дій відповідачки, були порушені її права як споживача, просить суд визнати неправомірними дії ФОП ОСОБА_2 щодо неналежного виконання умов пункту 8.1. договору купівлі-продажу від 15.10.2014 року № DE-2757 щодо дострокового розірвання договору та зобов'язати відповідача повернути ПАТ "Акцент-Банк" кошти у сумі 6847,00 грн. в рахунок відшкодування заподіяної їй матеріальної шкоди.

18 грудня 2015 року позивач ОСОБА_1 подала до суду письмову заяву про зміну предмету та підстави позову, у якій просить розірвати договір купівлі-продажу ПВХ конструкцій від 15.10.2014 року, який на її вимогу не був відповідачем розірваний, та стягнути з відповідача на її користь кошти у сумі 8559,71 грн., посилаючись на те, що відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, обумовлені договором ПВХ конструкції не доставила, грошові кошти не повернула, тобто істотно порушила умови договору.

У судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточнені позовні вимоги та просили їх задоволити виходячи з пояснень, даних в судовому засіданні та обставин, викладених у позові. При цьому позивачка пояснила, що детально ознайомившись вдома з текстом підписаних нею документів, вона з урахуванням своїх фінансових можливостей позичальника, скориставшись своїм правом розірвання договору протягом однієї календарної доби з моменту його підписання згідно п. 8.1 договору купівлі-продажу, 16 жовтня 2014 року направила рекомендованим листом письмову заяву про розірвання договору на адресу ФОП ОСОБА_2, вважаючи, що після цього більше не має жодних зобов'язань перед відповідачем та ПАТ "Акцент-Банк". Відповідачці особисто вказану заяву не надавала, вважаючи що достатньо буде надіслати її рекомендованим листом. Зазначила, що відповідачка у відповідь на її звернення щодо розірвання договору направляла листи з відмовою у його розірванні у зв'язку із вже розпочатим виробничим процесом.

Вказала, що відповідачка істотно порушила умови договору, а саме не доставила, у передбачений договором строк, замовлені вікна та не повернула їй, перераховані банком кошти за товар.

Тому просять суд розірвати вказаний договір та стягти з відповідачки в рахунок відшкодування матеріальної шкоди кошти в сумі 8559,71 грн., що була зазначена в кредитно-заставному договорі від 15.10.2014 року як загальна вартість заставного майна, тобто загальна вартість двох замовлених металопластикових вікон.

Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, причин неявки суду не повідомив, хоч був кожен раз належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідно до положень ЦПК України, однак надав до суду письмове заперечення на позов з копіями документів на підтвердження своїх заперечень, а тому справа була розглянута відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у відсутність відповідача на підставі наявних доказів у справі.

Відповідач в своєму письмовому запереченні позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивачка добровільно і без примусу з її сторони уклала договір купівлі-продажу від 15.10.2014 року. У позивачки не було жодних обмежень у часі для ретельного ознайомлення з умовами договору, вона не мала претензій при його укладенні та засвідчила свою згоду підписом. Заява позивачки про розірвання договору у зв'язку із неплатоспроможністю надійшла до неї вже після 16 жовтня 2014 року і кошти на момент отримання цього звернення в сумі 6847 грн. вже були після надання їх ПАТ "Акцент-Банк" перераховані на рахунок заводу, який повинен був виготовити замовлені ОСОБА_1 металопластикові вікна.

На той час вона вже не мала можливості зупинити виробничий процес, а також розірвати договір, про що повідомила листом позивачку, а тому договір з позивачкою не був розірваний.

Також вказує, що замовлені позивачкою металопластикові вікна були виготовлені навіть раніше визначеного договором строку та двічі, а саме 16 листопада та 26 листопада 2014 року автомобілем доставлялися за місцем проживання позивачки, однак передані позивачці не були через відмову кожен раз її від отримання цих вікон.

Відповідач вказала, що при названих нею обставинах вона свої договірні зобов"язання перед позивачкою виконала, а тому просила відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи - ПАТ "Акцент-Банк" у судове засідання не з'явився, а до суду подав письмове клопотання про розгляд справи без його участі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, його представника, свідків та оцінивши у сукупності докази, суд приходить до висновку, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом було встановлено, що 15 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу № DE-2757 ПВХ конструкцій - металопластикових вікон, згідно умов якого останній взяв на себе зобов'язання по продажу та доставці замовнику ПВХ конструкцій протягом 25 робочих днів з моменту укладення договору, а ОСОБА_1 оплатити та прийняти їх.

Того ж дня, 15 жовтня 2014 року ОСОБА_1 з ПАТ "Акцент-Банк" підписала заяву позичальника № ABHORG 132280397, в пункті 15 якої зазначено, що ця заява разом із запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складає між нею та банком кредитно-заставний договір, з якими вона згодна та які були їй надані для ознайомлення у письмовій формі, просила надати зазначені в заяві послуги, при цьому своїм підписом підтверджує факт отримання повної інформації про умови кредитування. Вказане свідчить про те, що позивачка особисто підтвердила в своїй заяві ознайомлення з додатками до заяви, які і містять всі необхідні умови даного виду договору, а наявність особистого підпису, в тому числі під зазначеною заявою, в судовому засіданні підтвердила і позивачка.

Відповідно до цього договору позивачка отримала кредит на суму 6847,71 грн. для оплати товару згідно з переліком шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_2 строком на 36 місяців зі сплатою відсоткової ставки в розмірі 0,12 % річних.

Один примірник оригіналу цього договору позивачка отримала 15 жовтня 2014 року, що підтверджується її власноручним підписом.

Як встановлено судом і це підтвердила позивачка ПАТ "Акцент-Банк" на виконання зобов'язань за укладеним кредитним договоро, було здійснено перерахування грошових коштів у сумі 6847 грн. на рахунок ФОП ОСОБА_2 як оплату виготовлення металопластикових вікон.

З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що укладення 15 жовтня 2014 року між ПАТ "Акцент-Банк" та ОСОБА_1 кредитно-заставного договору № ABHORG 132280397 здійснено відповідно до вільного волевиявлення сторін, що не заперечувалося в судовому засіданні і самою позивачкою, та у відповідності до вимог діючого законодавства, в зв'язку з чим не можуть бути прийняті до уваги доводи позивачки про те, що вона не укладала кредитний договір та не отримувала кредитних коштів.

16 жовтня 2014 року позивачка направила рекомендованим листом на адресу ФОП ОСОБА_2 заяву про розірвання договору купівлі-продажу у зв'язку із неплатоспроможністю.

Згідно відповіді від 21 жовтня 2014 року (за поштовим штампом), відповідачка не погодилася на розірвання договору, оскільки кошти за оплату товару на її рахунок були перераховані ПАТ "Акцент-Банк" ще 15 жовтня 2014 року протягом 30 хв. з моменту підписання кредитно-заставного договору та потім відразу ж нею перераховані на рахунок заводу, який повинен був виготовити замовлені металопластикові вікна.

Відповідно до п. 8.1 укладеного сторонами договору купівлі-продажу заміна конструкцій, розмірів обладнання, по бажанню "Покупця" розірвання договору, а також повернення коштів здійснюється тільки в тому випадку якщо "Покупець" звернувся до "Постачальника" з письмовим повідомленням, протягом однієї календарної доби з моменту підписання даного договору.

Відповідно до ст.ст. 525, 651 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом; зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

Вказане вище свідчить про те, що позивачка дійсно згідно п. 8.1 договору купівлі-продажу мала право на дострокове розірвання договору, але незважаючи на дуже короткий строк, замість того, щоб подати відповідачці особисто свою заяву про розірвання договору протягом доби, направила її рекомендованим листом. Це призвело до того, що на момент отримання відповідачкою вказаної заяви, кошти за товар були вже перераховані та зупинити виробничий процес було неможливо.

Але незважаючи на те, що кошти за товар були отримані відповідачкою вчасно та в повному обсязі, що підтверджується власними листами-відповідями відповідачки на заяви позивачки, замовлені ПВХ конструкції так і не були доставлені позивачці, що підтверджується особистими поясненнями позивачки, актом обстеження квартири ОСОБА_1 від 22 червня 2015 року та зафіксованими у ньому поясненнями її сусідів ОСОБА_3 та ОСОБА_4 /а.с. № 30/.

Про те, що металопластикові вікна ні у листопаді 2014 року, ні пізніше позивачці відповідачем не доставлялися, підтвердили в судовому засіданні свідки ОСОБА_3І, ОСОБА_5, ОСОБА_6, які пояснили, що вони є сусідами позивачки та у листопаді 2014 року весь час перебували за місцем проживання і ніколи не бачили, щоб позивачці доставлялися нові вікна, а вона відмовлялася від їх отримання та установки.

Не можуть бути прийняті до уваги надані відповідачем копії актів про відмову позивачки від отримання цих вікон від 16 та 26 листопада 2014 року, бо вони не мають підпису самої позивачки про відмову від отримання таких вікон. Така відмова позивачки також не підтверджена підписами якихось інших осіб, наприклад, сусідів позивачки, представників органів місцевого самоврядування тощо, а у них є тільки один підпис водія відповідача.

До того ж ці акти складені друкованим способом, що неможливо зробити у кабіні службового автомобіля цього водія у місці складання такого акту, як у ньому зазначено, у смт. Диканька.

Відсутні і у наданих відповідачем копіях товаро-транспортних накладних від 16 та від 26 листопада 2014 року про доставку позивачці металопластикових вікон також у відповідних розділах їх відомості про години та дати прибуття автомобіля з цим товаром за місцем проживання позивачки, години та дати відбуття цього транспортного засобу звідти, тривалість його простою, якщо мала місце відмова від товару позивачкою та у цей час складалися акти про відмову у його отриманні.

Виходячи з викладеного у сукупності, суд вважає доведеними та обгрунтованими твердження позивачки та її представника в суді про те, що вікна їй відповідачем не доставлені в порушення умов договору, а твердження відповідача у письмовому запереченні на позов про відмову позивачки отримати виготовлені металопластикові вікна у листопаді 2014 року суд вважає безпідставним.

На підставі ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Згідно ст. 663 ЦК України, продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу.

Відповідно до ч. 1 ст. 10 ЗУ "Про захист прав споживачів" споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Згідно ст. 611 цього Кодексу у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди.

При вирішенні спорів про захист прав споживача тягар доказування обставин, які звільняють від відповідальності за невиконання чи неналежне виконання зобовязання, в тому числі і за спричинену шкоду, лежить на продавцеві (виготівникові).

Надані позивачкою докази відповідачем не спростовані, підтверджуються встановленими у справі обставинами.

Враховуючи те, що позивачка своє зобов'язання по договору виконала, сплатила кошти за замовлений товар в повному обсязі, а відповідачка істотно порушила умови договору, а саме в термін обумовлений договором вікна не доставила, крім того, порушення відповідачем умов договору призвели до того, що позивачка не може належним чином розпоряджатися своєю власністю у повному обсязі та це порушує її права як замовника та споживача, керуючись ст. 651 ЦК України та ЗУ "Про захист прав споживачів", суд вважає за необхідне розірвати договір купівлі-продажу ПВХ конструкцій, укладений 15 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2.

Виходячи з того, що металопластикові вікна були виготовлені за кошти позивачки, позивачці відповідачем вони не були надані, то вартість виготовлених вікон повинна бути відшкодована відповідачем позивачу.

В частині стягнення грошових коштів позов підлягає частковому задоволенню, оскільки при дослідженні доказів не було підтверджено сплату позивачем коштів за товар у заявленій в уточнених позовних вимогах сумі 8559,71 грн.

Судом встановлено, що вказана сума була зазначена у заяві позичальника від 15.10.2014 року як загальна вартість предмету застави, тобто двох замовлених позивачкою металопластикових вікон.

Згідно оформленого відповідачкою замовлення ПВХ конструкцій від 15.10.2014 року загальна вартість вікон була 8559,71 грн. Домовляючись про їх продаж, ФОП ОСОБА_2 зробила позивачці знижку на товар і в результаті ОСОБА_1 купила вікна за ціною 6847,00 грн., що підтверджується договором купівлі-продажу від 15.10.2014 року та кредитно-заставним договором від 15.10.2014 року, згідно якого позивачка отримала кредит у розмірі 6847,71 грн. і відповідно до якого на рахунок відповідачки за замовлений товар було перераховано грошові кошти саме в сумі 6847,00 грн., а не заявлені позивачкою в уточнених позовних вимогах 8559,71 грн.

Тобто, у зв'язку із невиконанням відповідачем договору, позивачці було завдано матеріальної шкоди саме на суму 6847,00 грн., тобто зафіксовану у договорі купівлі-продажу ціну замовлених ПВХ конструкцій станом на 15 жовтня 2014 року.

Враховуючи те, що позивачка істотно порушила умови договору, не виконала своє зобов'язання щодо організації виготовлення та доставки ПВХ конструкцій, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення грошових коштів підлягають частковому задоволенню та вважає за необхідне стягти з відповідача ФОП ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 кошти в сумі 6847,00 грн., які були внесені позивачкою згідно договору купівлі-продажу в рахунок передоплати по організації робіт по виготовленню та доставці вказаного товару.

В задоволенні іншої частини позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди слід відмовити за безпідставністю.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивачка ОСОБА_1 відповідно до ст. 22 Закону України "Про захист прав споживача" звільнена від сплати судового збору, а отже з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 551 грн. 20 коп. за позовні вимоги немайнового характеру у виді розірвання договору та 1 % від позовних вимог майнового характеру, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати з позовних вимог про стягнення грошових коштів, що складає 551 грн. 20 коп., а всього разом 1 102 грн. 40 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 611, 651 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 22 ЗУ "Про захист прав споживачів", суд,

ВИРІШИВ:

Позов задоволити частково. Розірвати договір купівлі-продажу ПВХ конструкцій, укладений 15 жовтня 2014 року між ОСОБА_1 та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_2.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти у сумі 6847 (шість тисяч вісімсот сорок сім) грн. 00 коп., сплачені за договором купівлі-продажу ПВХ конструкцій від 15 жовтня 2014 року.

В задоволені іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 в доход держави судовий збір в розмірі 1 102 грн. 40 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подачі через Диканський районний суд апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: