Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/4062/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Прінь І.П.
Провадження № 22-ц/778/986/16 Суддя-доповідач: Трофимова Д.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Крилової О.В.

Суддів: Трофимової Д.А.

Дзярука М.П.

При секретарі: Бурак А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, фізичної особи-підприємця ОСОБА_5 про визнання правочинів недійсними, зобов'язання вчинити певні дії, усунення перешкод у здійсненні права власності та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, який протягом часу розгляду справи було неодноразово уточнено (т. 1, а.с. 21-23, 179-183, т. 2, а.с. 56-59).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначала, що вона є співвласником квартири АДРЕСА_2. Впродовж 2002-2003 років, вона була уповноважена мешканцями першого під'їзду цього будинку на збір коштів для встановлення вхідної металевої двері у під'їзді. У 2003 році були виготовлені та встановлені металеві двері з кодовим замком. Оскільки вона більше за всіх мешканців під'їзду здала грошей, то було вирішено, що ці двері в подальшому будуть належати їй на праві власності.

У травні 2010 року ОСОБА_4 без згоди інших співвласників квартир першого під'їзду, у тому числі і без згоди ОСОБА_3, уклала договір з ФОП ОСОБА_5 на встановлення у під'їзді нової металевої двері з комплектом домофонної системи. Старі металеві двері були демонтовані і передані ОСОБА_4

Позивач вважає дії відповідачів щодо демонтажу старих дверей і встановлення нових дверей з домофонною системою протиправними. У 2013 році вона звернулася до органів внутрішніх справ з заявою про крадіжку її майна - вхідних металевих дверей. Була порушена кримінальна справа, її було визнано потерпілою у цій справі. Проте до цього часу її провадження не закінчено. Металеві двері їй не повернуті.

Через неправомірні дії ОСОБА_4 по укладанню договору доручення № 2208/49-1 від 06.05.2010 року у позивача та його сім'ї існують тривалі перешкоди в здійсненні права вільного користування власністю. Вона договір доручення із ОСОБА_4 не укладала і не доручала їй укладати в майбутньому будь-які договори з ФОП ОСОБА_5

Вона зверталася з заявою від 11 травня 2010 року до керівника ФОП ОСОБА_5 про встановлення безоплатно в її квартирі № 2 перемовного пристрою УШТ М430 С, згідно гарантій фірми «Домофон-Візіт», а також фірмового обладнання. Умови її заяви від 11 травня 2010 ОСОБА_5 не виконав. Їй була встановлена тільки перемовна трубка і та згодом відключена. Згідно положень законодавства, якщо хто-небудь проти встановлення дверей фірми «Домофон Візіт», то їхні старі металеві двері не повинні були міняти та встановлювати свої.

Встановлювати нові з домофоном двері без згоди співвласників кв. № 2, власників (співвласників) квартир під'їзду, фірма «Домофон-Візіт» ФОП ОСОБА_5П, ОСОБА_4 не мали права, оскільки цим обмежується право користування квартирою - людина не повинна платити навіть вартість електронного ключа-брелока, обмежується прохід їй та членам її сім'ї в свою квартиру в любий зручний час, обмежується право користування допоміжними приміщеннями (під'їздом, сходами та ін.), обмежується право сумісної власності на допоміжні приміщення та технічне обладнання будинку, тому що одні співвласники розпоряджаються спільним майном без згоди інших співвласників. Існують перешкоди в наданні позивачу швидкої медичної допомоги (вона інвалід 2 групи по бронхіальній астмі та цукровому діабету), із-за того, що відсутній вільний прохід в під'їзд № 1 медичних працівників ШМД до квартири позивача.

ОСОБА_3 не може вільно потрапляти у власну квартиру із-за відсутності електронного ключа. При встановленні домофонної системи в 2010 році її сім'я отримала 5 безкоштовних ключів (позивачу, синам - 2шт., невісткам - 2шт.), але на сьогоднішній день жодного працюючого ключа у позивача немає.

Вважає, що дії ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 під час встановлення домофонного пристрою були направлені на введення її в оману та мали агресивний характер. Після встановлення перемовного (переговорного) пристрою (тільки слухалку) з неї почали вимагати, і ОСОБА_4, і фірма «Домофон -Візіт» ФОП ОСОБА_5, оплату проведених робіт і вартість переговорного улаштування. Оскільки вона не здійснювала оплату, то перемовне устаткування їй відключили.

Позивач, як співвласник квартири, співвласник спільного майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном (ст. 391 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність»). Позивач не наділяла ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5, фірму «Домофон-Візіт», повноваженнями обмежувати співвласників квартири № 2 у користуванні приватною власністю та обмежувати користуватися власною квартирою.

Своїми діями відповідачі завдали їй моральної шкоди, яку вона оцінює в 10 000 грн., в тому числі постійну, тривалу неможливість у вільному користуванні приватною власністю, що завдає їй додаткових незручностей, неможливість користування власною квартирою в зручний для неї час, тільки в денний час вона може дозволити собі вийти з квартири, тому що відсутня інша можливість у зв'язку з відсутністю електронного ключа-брелока. Розмір моральної шкоди розрахований з урахуванням ступеня протиправності дій відповідачів та їх безпосередньої вини в ньому, глибини душевних страждань її та її родини, порушення права власності.

Посилаючись на зазначені обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, на підставі норм Конституції України, ст.ст. 198, 356, 366 КК України, ст.ст. 19, 21, 22 Закону України «Про захист прав споживачів», ст. 9 ЖК України, ст.ст. 22, 23, 245, 317, 319, 369, 386, 391, 1212, 1213 ЦК України, ст. 48 Закону України «Про власність» позивач просила суд:

- визнати недійсним правочин, а саме договір-доручення № 49-1 від 06.05.2010 року, що укладений між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5;

- визнати недійсним правочин, а саме договір-доручення № 49-1 від 06.05.2010 року, що укладений між ОСОБА_4 та мешканцями під'їзду АДРЕСА_2;

- визнати недійсними договір на виконання монтажних робіт «Домофон Візіт» № 2208/49-1 від 07.05.2010р.;

- визнати недійсними договір № ___/49-1/2 про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту від 26.06.2010 року, що укладений між ФОП ОСОБА_5 та мешканцями під'їзду № 1, з нумерацією квартир від АДРЕСА_2 в особі ОСОБА_4;

- усунути ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права приватної власності на квартиру АДРЕСА_2, шляхом надання вільного доступу до квартири через вхідні двері під'їзду;

- усунути ОСОБА_3 перешкоди у здійсненні права користування спільною сумісною власністю, а саме: допоміжними приміщеннями (під'їздом, сходами та ін.), технічним обладнанням будинку АДРЕСА_2, шляхом надання вільного доступу через вхідні двері під'їзду;

- відновити становище, яке існувало до порушення, а саме зобов'язати відповідачів повернути первісні металеві двері з кодовим замком на своє попереднє місце розташування, а саме в під'їзд АДРЕСА_2.

- стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 10 000 грн.

Крім того, ухвалою Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08.12.2015 року на підставі п. 5 ч. 1 ст. 207 ЦПК України було залишено без розгляду позовні вимоги в частині:

- первісної позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4 від 28.05.2015р. в частині позовних вимог про визнання самоправних, самовільних дій відповідача ОСОБА_4 по заміні, демонтажу вхідних під'їзних металевих дверей з кодовим замком на двері з домофоном неправомірними, протизаконними; визнання одноособового рішення відповідача ОСОБА_4, як від імені мешканців під'їзду, по заміні, демонтажу вхідних під'їзних металевих дверей з кодовим замком на двері з домофоном неправомірним, протизаконним; витребування первісних вхідних під'їзних металевих дверей з кодовим замком від відповідача ОСОБА_4 (які зберігаються у відповідача за адресою: АДРЕСА_1) та зобов'язання встановити їх на своє попереднє місце;

- уточненої позовної заяви ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ФОП ОСОБА_5 від 15.07.2015р. в частині позовних вимог про визнання самоправних, самовільних дій відповідачів ПП ОСОБА_6, ОСОБА_4 по заміні, демонтажу вхідних під'їзних металевих дверей з кодовим замком на двері з домофоном неправомірними, протизаконними; визнання одноособового рішення відповідача ОСОБА_4, як від імені мешканців під'їзду, по заміні, демонтажу вхідних під'їзних металевих дверей з кодовим замком на двері з домофоном неправомірним, протизаконним; витребування первісних вхідних під'їзних металевих дверей з кодовим замком від відповідача ОСОБА_4 (які зберігаються у відповідача за адресою: АДРЕСА_1) та зобов'язання встановити їх на своє попереднє місце (вхід в під'їзд) (т. 2, а.с. 87-88).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно з законом.

Згідно зі ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.

За положеннями ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 06.05.2010 року між ОСОБА_4 та мешканцями під'їзду АДРЕСА_2 був укладений договір доручення № 2208/49-2, за умовами якого повірений зобов'язався виконати від імені та за рахунок довірителів наступне: укласти договір на виконання монтажних робіт з установки комплекту домофонної системи торгівельної марки «Візит», в подальшому за договором «Домофон Візит», з ПП ОСОБА_5 (виконавець); укласти договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту «Домофон Візит» з ПП ОСОБА_5; отримувати грошові кошти від кожного з довірителів для оплати послуг з монтажу «Домофон Візит»; вести облік своєчасної оплати довірителями послуг за договором з монтажу «Домофон Візит»; узгоджувати графік виконання, об'єм та строки виконання робіт з монтажу «Домофон Візит»; приймати виконані роботи за договором з монтажу «Домофон Візит» шляхом підписання акту виконаних робіт та перевірити функціональність «Домофон Візит» після підключення комплекту домофонної системи. Позивач ОСОБА_3 вказаний договір не підписувала (т. 1, а.с. 134).

Договору доручення між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 не укладалося.

07.05.2010 року між ФОП ОСОБА_5 та мешканцями під'їзду № 1, з нумерацією квартир АДРЕСА_2, які діють через повіреного ОСОБА_4, яка діяла на підставі договору доручення № 2208/49-1 від 06.05.2010р., був укладений договір на виконання монтажних робіт № 2208/49-1, за умовами якого замовник доручив, а виконавець взяв на себе зобов'язання за плату виконати роботи з установки комплекту домофонної системи торгівельної марки «Візит», в подальшому за договором «Домофон Візит», з використанням свого матеріалу та власного комплекту центрального обладнання торгівельної марки «Візит» (т. 1, а.с. 135-137).

Виконавець здійснив встановлення центрального обладнання та додаткового обладнання (пристроїв зв'язку у квартирах), видав комплект ключів, на підтвердження чого до договору складена розрахункова відомість від 10.05.2015р. про здачу грошових коштів за встановлення ЦО, переговорної трубки у квартирах, оплату ключів (т. 1, а.с. 138) та відомість передачі ключів (т. 1, а.с. 139).

Таким чином, переважна більшість мешканців під'їзду надали згоду на замовлення і встановлення металевих дверей з комплектом домофонної системи, що підтверджується їхніми підписами, тобто волевиявлення мешканців під'їзду було вільним і відповідало їх внутрішній волі, зазначений правочин був спрямований на реальне настання правових наслідків.

Крім того, судом встановлено та не заперечується позивачем, що їй було безкоштовно встановлено у квартирі переговорне обладнання (трубка) і видано 5 ключів.

26.06.2010 року між ФОП ОСОБА_5 та мешканцями під'їзду № 1, з нумерацією квартир АДРЕСА_2, які діють через гр. ОСОБА_4, яка діяла на підставі договору доручення № 2208/49-1 від 06.05.2010р., був укладений договір про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту № 2208/49-1/2 (т. 1, а.с. 140-141).

Допитані у судовому засіданні суду першої інстанції свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, мешканці першого під'їзду будинку АДРЕСА_2, суду пояснили, що дійсно у 2010 році мешканці під'їзду вирішили встановити нові вхідні металеві двері з домофонною системою. Проти було тільки кілька осіб, у тому числі і ОСОБА_3 Мешканцям, які відмовилися від встановлення у квартирі переговорної трубки, було видано безкоштовно ключі від вхідної двері. На попередні металеві двері також збирали гроші усім під'їздом. Старі двері після демонтажу віднесли до підсобного приміщення. Рішення про те, що старі двері мають бути передані ОСОБА_3, мешканці під'їзду не приймали.

Свідок ОСОБА_11, зав. підстанції швидкої медичної допомоги м. Бердянська, суду показав, що позивач періодично викликає додому швидку медичну допомогу. Дійсно, були скарги від працівників швидкої медичної допомоги на те, що вони не могли відразу потрапити до пацієнта, бо на вхідних дверях стоїть домофон, який до квартири позивача не підключений. Незважаючи на це, у всіх випадках медики потрапляли до будинку. Інколи відчиняла двері сама ОСОБА_3, інколи - сусіди. Випадків того, що через наявність домофону на вхідних дверях пацієнту взагалі не надавалася медична допомога, не було.

Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

В силу ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Тому, в кожній справі про визнання угоди недійсною суд повинен встановити наявність таких обставин, з якими закон пов'язує визнання угоди недійсною і настання певних юридичних наслідків.

За положеннями ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

За ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном.

За положеннями ч. 2 ст. 382 ЦК України усі власники квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку є співвласниками на праві спільної сумісної власності спільного майна багатоквартирного будинку. Спільним майном багатоквартирного будинку є приміщення загального користування (у тому числі допоміжні), несучі, огороджувальні та несуче-огороджувальні конструкції будинку, механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання всередині або за межами будинку, яке обслуговує більше одного житлового або нежитлового приміщення, а також будівлі і споруди, які призначені для задоволення потреб усіх співвласників багатоквартирного будинку та розташовані на прибудинковій території, а також права на земельну ділянку, на якій розташований багатоквартирний будинок та його прибудинкова територія, у разі державної реєстрації таких прав.

Відповідно до ст.ст. 1000, 1003, 1004 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки довірителя. У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними. Повірений зобов'язаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення.

Відмовляючи у задоволенні позову суд правильно виходив із того, що договору доручення № 49-1 від 06.05.2010 року між ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 укладено не було, доказів протилежного позивачем не надано. Доказів на підтвердження недійсності договору доручення № 2208/49-1 від 06.05.2010р., договору на виконання монтажних робіт № 2208/49-1 від 07.05.2010р., договору про надання послуг з технічного обслуговування та ремонту № 2208/49-1/2 позивачем також не надано. ОСОБА_3 не є споживачем послуг, оскільки між нею та відповідачем ФОП ОСОБА_5 відсутні договірні відносини щодо надання послуг, а тому її права не можуть бути захищені на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Встановивши нові металеві двері з домофонною системою у під'їзді, власники квартир реалізували своє право власності, передбачене ст. 317 ЦК України. Місце, де були встановлені двері з домофонною системою, є місцем загального користування мешканців будинку. Судом встановлено і не заперечувалося позивачем, що їй безкоштовно було встановлено переговорну трубку у квартирі і видано 5 ключів. Оплату послуг з обслуговування домофонної системи у її квартирі вона не здійснювала, тому трубка у її квартирі була відключена. Доказів того, що усі 5 ключів вийшли з ладу і ними не можливо користуватися, позивачем не надано. Враховуючи те, що позивач була забезпечена ключами в необхідній для її сім'ї кількістю та їй було встановлено переговорну трубку, суд дійшов правильного висновку про не доведення позивачем того, що встановленням дверей та домофонної системи у місці загального користування порушується її право користування квартирою та приміщеннями загального користування.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що влаштування у місці загального користування, у під'їзді, вхідних дверей з комплектом домофонної системи не порушує прав ОСОБА_3, а навпаки спрямоване на зберігання тепла в під'їзді, обмеження доступу до під'їзду сторонніх осіб, збереження чистоти у під'їзді та майна, що є спільною власністю мешканців всіх квартир під'їзду, а також на створення безпечних і комфортних умов проживання в будинку. Встановлення домофонної системи не призвело до порушення прав позивача, а призвело до поліпшення умов проживання всіх мешканців під'їзду.

Невизнання волі більшості власників квартир в під'їзді на встановлення домофонної системи суперечить вимогам ст. 319 ЦК України, за правилами якої при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав, власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства.

Такий висновок відповідає обставинам справи та ґрунтується на вимогах закону.

Належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст. 57-59 ЦПК України, які б свідчили про те, що відповідачами були порушені права позивача, ОСОБА_3 суду першої інстанції не надала. Не надано таких доказів і в суд апеляційної інстанції, які б суд міг би дослідити в порядку ч. 2 ст. 303 ЦПК України, а в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд також дійшов вірного висновку, що вимоги про зобов`язання відповідачів повернути первісні металеві двері з кодовим замком на своє попереднє місце розташування також не підлягають задоволенню, оскільки право розпоряджатися старими демонтованими дверми належить виключно власникам цих дверей. Рішення щодо розпорядження цими дверми власники (мешканці першого під'їзду) не приймали. Позовні вимоги про стягнення з відповідачів моральної шкоди у розмірі 10 000 грн. є похідними, тому не підлягають задоволенню з огляду на відмову у задоволенні основних вимог.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки базуються на викладі фабули справи, є повторенням обставин, якими позивач обґрунтовувала свої позовні вимоги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди ОСОБА_3 з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Докази та обставини, на які посилається ОСОБА_3 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: