Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(ЗАОЧНЕ)

"15" лютого 2016 р. Іллічівський районний суд м. Маріуполя Донецької області під головуванням судді Кузнецова Д. В., при секретарі Мащенко Д.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позову вказала, що позивач в період з 06.07.2007 року по 01.09.2015 року працювала на ПАТ «Азовзагальмаш», де їй перестали виплачувати заробітну плату. Після звільнення остаточний розрахунок із позивачем проведений не був. У звязку із не проведенням повного розрахунку в день звільнення на підставі статей 116 - 117 КЗпП України просить стягнути з відповідач заборгованість по заробітній платі, яка виникла за період з 01.03.2015 року по 01.09.2015 року, та стягнути середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 02.09.2015 року по день ухвалення рішення судом. Також зазначає, що в звязку з порушенням її права на заробітну плату їй була завдана моральна шкода, розмір якої позивач оцінює в 500,00 грн.

Позивач в судове засідання не з'явився, позовні вимоги підтримав, подав заяву про розгляд справи за його відсутності та не заперечував проти винесення заочного рішення.

Відповідач надав письмові заперечення, в яких позов визнав частково та підтвердив, що існує заборгованість підприємства із заробітної плати перед позивачем в розмірі 9 961,03 грн. Станом на 26.10.2015 року заборгованість не сплачена. Розмір середньоденної заробітної плати позивача становить 344,93 грн. Також зазначив, що згідно табелю обліку робочого часу в день звільнення 01.09.2015 року позивач не працював, а тому відповідно до вимог статті 116 КЗпП України повинен був предявити відповідну вимогу про розрахунок. Позивач на адресу відповідача з письмовою вимогою про розрахунок не звертався, тому відповідач не порушує строки розрахунку при звільненні, передбачені ст.116 КЗпП України. Також надав довідку про розмір середньоденної заробітної плати та графік роботи позивача.

Відповідач, будучи своєчасно та належним чином повідомленим про час і місце слухання справи, у судове засідання не прибув з невідомих причин, тому за наявності письмової згоди позивача суд вважає можливим постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Згідно із статтею 169 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів.

Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав.

Основним законом України статтею 43 Конституції передбачено право кожної людини на труд, що включає можливість заробляти собі на життя працею. Зазначеному праву людини, яка належним чином виконує свої трудові обовязки, в рівній мірі кореспондується обовязок працедавця своєчасно та належним чином оплачувати труд працівника і своєчасно виплачувати йому заробітну плату.

Судом встановлено, що позивач з 06.07.2007 року по 01.09.2015 року працював у відповідача, що підтверджується записами в трудовій книжці позивача.

01.09.2015р. позивач був звільнений з підприємства за власним бажанням згідно статті 38 КЗпП України.

За період роботи позивача йому нараховувалась заробітна платня.

Згідно наданої відповідачем довідки №238/ро-860 від 26.10.2015р. сума заборгованості по заробітній платі з урахуванням вже утриманих обовязкових податків та зборів перед ОСОБА_1 за період її роботи з березня 2015 року по серпень 2015р. становить 9 961,03 грн., що також підтверджується відповідачем у письмових запереченнях.

Положеннями ст. 115 КЗпП України встановлено обовязок працедавця виплачувати заробітну плату працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Згідно ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Відповідачем вказаних вимог закону дотримано не було, заробітна плата у встановлені строки не виплачувалася та остаточний розрахунок при звільненні не проведений, що підтверджується власною довідкою відповідача та його письмовими поясненнями, внаслідок цього по сьогоднішній день існує заявлена позивачем заборгованість по заробітній платі за період з 01 березня 2015 року по 01 вересня 2015 року в розмірі 9 961,03 гривень з вирахуванням вже сум, які підлягають утриманню як обовязкові податки та збори, тому вказана сума заборгованості підлягає стягненню в судовому порядку.

Доводи відповідача щодо відсутності ОСОБА_1 в день свого звільнення 01.09.2015 року на роботі та невиконання своїх трудових обовязків в цей день судом не приймаються з наступних причин.

Згідно з представленим відповідачем табелем обліку робочого часу позивача та графіку №9 роботи особового складу ВОХР на 2015 рік ОСОБА_1 перед звільненням мала три вихідних дні, та 01 вересня 2015 року згідно з графіком мала вийти на роботу.

Проте в представленому графіку обліку робочого часу за 01.09.2015 року відсутні будь-які позначки або відмітки про відсутність на роботі ОСОБА_1, а також причини такої відсутності в цей день, що свідчить про перебування позивача на роботі в день звільнення. Намагання зясувати вказану обставину у відповідача та витребувати додаткові відомості про причину відсутності позивача на робочому місці 01.09.2015 року виявилися безрезультатними через непредставлення даних відомостей на запит суду.

Згідно наданих через канцелярію суду письмових пояснень, позивач наголосила, що її графік роботи був наступним: одна доба чергування через три дні вихідних. У період звільнення вона відпочивала 29, 30, 31 серпня 2015 року, а 01 вересня 2015 року вийшла на роботу, оскільки в день звільнення була її робоча зміна. У підтвердження своїх доводів позивач просила витребувати копію наказу про звільнення, відомості про дату видачі особистої трудової книжки, відомості щодо здачі позивачем особистого пропуску на підприємство. Судом було витребувано у відповідача вказані відомості, проте відповідачем даної інформації та витребуваних документів до суду представлено не було.

Згідно частини 1 статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Також згідно з пунктом 4.1. спільного наказу Міністерства праці України, МінЮсту, Міністерства соціального захисту населення України N 58 від 29.07.93 р. «Про затвердження Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників» власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення.

З урахуванням наведених положень відповідач зобовязаний був видати трудову книжку ОСОБА_1 в день звільнення і провести з нею повний розрахунок в цей же день, а в разі відсутності її на роботі в день звільнення в інший день, про який надати письмові докази.

З огляду на відсутність письмових даних про дату видачі трудової книжки позивачу, непредставлення даних про причину невиходу на роботу в день звільнення, а також не спростування доводів позивача належними доказами, суд вважає доведеним факт перебування на роботі позивача в день свого звільнення 01 вересня 2015 року.

Відповідно до положень ч.3 ст. 10, ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

У звязку із цим відповідач зобовязаний був провести повний розрахунок із ОСОБА_1 в день її звільнення 01 вересня 2015 року.

У відповідності до вимог ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» розяснено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У звязку із порушенням строків виплати заробітної плати та всіх сум, які належать позивачу при звільнені, відповідач має сплатити середній заробіток за весь час затримки, тобто за період з наступного дня після звільнення з 02.09.2015р. по день прийняття рішення судом 15 лютого 2016 року, оскільки фактичного розрахунку до сьогоднішній час проведено не було.

При розрахунку сум середнього заробітку, суд виходить з наступного.

Порядок обчислення середньої заробітної плати закріплений Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», за частиною 3 пункту 2 якої середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно ч.3 п. 3 вказаного Порядку в розрахунок середньої заробітної плати включаються усі виплати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо.

Згідно пункту 8 Постанови Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно з проведеним розрахунком, представленим відповідачем в довідці-розрахунку від 26.10.2015 року вих.№238/ро-860, розмір середньоденної заробітної плати позивача складає 344,93 грн., що відповідає передбаченому Порядку та не заперечується позивачем.

За даними представленого відповідачем графіку роботи №9 особистого складу ВОХР на 2015 рік середньостатистична кількість робочих днів за період з 02.09.2015р. по 15.02.2016р. складає 40 днів.

Таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а саме за період з 02.09.2015р. по 15.02.2016р. складає 13 797,20 грн. (40 днів х 344,93 грн.).

Законних підстав, передбачених статтею 117 КЗпП України, для зменшення сум середнього заробітку у суду не має, оскільки відсутній спір між сторонами про розмір заборгованості по заробітній платі перед позивачем.

За таких обставин та положень закону, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає задоволенню складає 13 797,20 грн.

Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У відповідності із п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року із змінами внесеними Постановою Пленуму Верховного Суду України № 5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань фізичних, душевних, психічних та з урахування інших обставин.

У п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст. 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Таким чином судом встановлено, що внаслідок несвоєчасної виплати відповідачем позивачу заробітної плати та остаточного розрахунку при звільненні, позивачу була спричинена моральна шкода.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує конкретні обставини справи, зокрема: характер порушення прав позивача, період виниклої заборгованості по заробітній платі, розмір заборгованості, що утворилася, істотність вимушених змін у його житті через тривалу невиплату заробітної плати та зусиль, вжитих для відновлення трудових прав, приходить до висновку, що достатньою і справедливою буде компенсація моральної шкоди в розмірі 500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь держави судові витрати у вигляді судового збору в сумі 487,20 гривень за вимоги майнового характеру та 487,20 грн. за вимоги немайнового характеру.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 88, 174, 209, 212-215, 218 , 224 ЦПК України, ст.ст. 115, 117, 233, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» про стягнення заборгованості з виплати заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені та відшкодування моральної шкоди задовольнити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, житмасив АзовськийАДРЕСА_1, заборгованість по заробітній платі в сумі 9961,03 грн. (девять тисяч девятсот шістдесят одна гривня 03 коп.).

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, житмасив АзовськийАДРЕСА_1, середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 02 вересня 2015р. по 15 лютого 2016р. в сумі 13 797,20 гривень (тринадцять тисяч сімсот девяносто сім грн. 20 коп.), з утриманням ПАТ «Азовзагальмаш» з цих сум передбачених законом податків та обов'язкових платежів при їх виплаті.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, пл. Машинобудівельників, буд.1, ) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН НОМЕР_1, яка мешкає та зареєстрована в ІНФОРМАЦІЯ_2, житмасив АзовськийАДРЕСА_1, в рахунок відшкодування моральної шкоди грошові кошти в сумі 500,00 (пятсот) грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Азовзагальмаш» (87535, Донецька область, м.Маріуполь, Площа Машинобудівельників, буд.1, ) на користь держави судовий збір у розмірі 974,40 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто Іллічівським районним судом міста Маріуполя Донецької області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

На рішення може бути подана апеляція в Апеляційний суд Донецької області через Іллічівський райсуд м. Маріуполя.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Д. В. Кузнецов