РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.01.2016 м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області

в складі головуючого - судді Стефанишина С.Л.,

при секретарі судового засідання Ніколайчук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницький цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом про стягнення боргу за розпискою, процентів річних за користування позикою посилаючись на те, що передав у позику грошові кошти, від повернення яких відповідач відмовляється. Тому вимушений звернутися до суду про стягнення боргу.

Позивач у судове засідання не з'явився проте, направив до суду заяву у якій підтримав позовні вимоги, не заперечує щодо заочного розгляду справи.

Відповідач у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце судового розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження та позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що між сторонами 06 березня 2015 року укладено договір позики з зазначенням строку їх повернення до 03 липня 2015 року. Відповідачем того ж дня отримано у позику 330000 грн., до даного часу позику, не повернуто.

Відповідач у визначений строк зобов'язання за договором позики, не виконав.

Відповідно до вимог ч.1 ст.12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Крім цього, згідно ч.2 ст.14 ЦК України особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї.

Суд вважає, що волевиявлення відповідача підтверджується укладеним договором позики та власноруч написаною розпискою.

Згідно ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Вимогами ст.625 ЦК України визначено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З врахуванням наведених вище аргументів суд рахує, що відповідачем не представлено доказів, що спростовують вимогу позивача про стягнення коштів за договором позики.

Суд вважає, що позивач має право на повернення основного боргу у розмірі 330000 грн., , 3% річних - 2413 грн., згідно розрахунку наведеного у позовних вимогах та перевіреного судом тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в цій частині є обгрунтованими та такими, що знайшли підтвердження у судовому засіданні тому сума заборгованості підлягає до стягнення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України вимоги позивача щодо відшкодування судових витрат підлягають задоволенню пропорційно до задоволених позовних вимог та підлягають стягненню з відповідача на користь держави у розмірі 3654 грн.

Керуючись ст.ст. 214-218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 332413(триста тридцять дві тисячі чотириста тринадцять) грн., з яких 330000 грн. сума основного боргу, 3% річних - 2413 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) користь держави судовий збір у розмірі 3654 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Суддя С. Стефанишин