Єдиний унікальний номер 233/2191/15-ц Номер провадження 22-ц/775/136/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 січня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Канурної О.Д.,

суддів: Санікової О.С., Халаджи О.В.

за участю секретаря Яценко І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, поділ сумісно набутого майна за апеляційною скаргою ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_4 на рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

В квітні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним. В обґрунтування позову посилалася на те, що з відповідачем ОСОБА_2 перебуває у зареєстрованому шлюбі. Фактично сімейні відносини було припинено у 2015 році. За час перебування у шлюбі у 2013 році по договору купівлі-продажу вона з відповідачем придбали автомобіль «Nissan Almera» за 120000 грн. Після припинення спільного проживання, відповідач ОСОБА_2 без її письмової згоди за договором купівлі-продажу продав їх автомобіль «Nissan Almera» відповідачу ОСОБА_3 Просила суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля «Nissan Almera», укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 недійсним; застосувати двосторонню реституцію до правовідносин, які випливають з договору купівлі-продажу автомобіля «Nissan Almera» та зобовязати ОСОБА_3 повернути їй автомобіль; судові витрати покласти на відповідача. В травні 2015 року позивачка звернулася до Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області із заявою про зміну позовних вимог та підстав позову. В обґрунтування позову посилалася на те, що за час перебування у шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 під час спільного проживання вони набули спільне майно, яке в добровільному порядку поділити не можуть, а саме: металевий збірний гараж вартістю 17900 грн., який вони придбали на підставі договору купівлі-продажу від 02.05.2012 року, який розташований на її земельній ділянці за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Жовтнева, 289в; автомобіль «Nissan Almera», № кузову (шасі) KNMCSHLMSDP905675, колір білий, обєм 1,596, реєстраційний номер після зміни власника АН 7254 НХ, вартість якого згідно оцінки при продажу ОСОБА_3 складає 234000 грн. Просила суд визнати договір купівлі-продажу автомобіля «Nissan Almera», № кузову (шасі) KNMCSHLMSDP905675, колір білий, обєм 1,596, реєстраційний номер після зміни власника АН 7254 НХ, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24.03.2015 року недійсним; застосувати двосторонню реституцію до правовідносин, які випливають з договору купівлі-продажу автомобіля «Nissan Almera; визнати за нею право власності на металевий гараж, розташований на земельній ділянці за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Жовтнева, 289в; стягнути з ОСОБА_2 на її користь компенсацію за частину майна у сумі 108050 грн.

Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2015 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі продажу автомобіля та поділ суспільно набутого майна задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу автомобіля «Nissan Almera» № кузову (шасі) KNMCSHLMSDP905675 колір білий, обєм 1,596, реєстраційний номер після зміни власника АН 7254 НХ, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 24 березня 2015 року недійсним.

Застосовано двосторонню реституцію до правовідносин, які випливають з договору купівлі-продажу автомобілю «Nissan Almera», № кузову (шасі) KNMCSHLMSDP905675 колір білий, обєм 1,596, реєстраційний номер AH 7254 HX.

Визнано за ОСОБА_1 право власності на металевий гараж, розташований на земельній ділянці за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Жовтнева, 289в.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 компенсацію за частину майна у сумі 108050 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат 243 грн. 60 коп.

З вказаним рішенням суду не погодився ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_4 і оскаржив його в апеляційному порядку. В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що висновки суду не відповідають обставинам справи, при ухваленні рішення суд першої інстанції порушив норми матеріального права. Просить апеляційний суд скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог позивачу.

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_2 не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 151).

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_1. не зявилася, хоча своєчасно і належним чином була повідомлена про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 151).

В судове засідання апеляційного суду відповідач ОСОБА_3 не зявився, хоча своєчасно і належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи, що підтверджується розпискою (а.с. 155).

Заслухавши суддю - доповідача, вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_4, пояснення представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_4 підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» № 14 від 18.12.2009 року передбачено, що рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У звязку з цим суди повинні неухильно додержувати вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (частина перша статті 213 ЦПК).

Частиною 1 статті 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Відповідно до частини 2 вищевказаної статті, законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Згідно з частиною 3 вищевказаної статті, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте, таким вимогам, рішення суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи позовні вимоги позивача, суд першої інстанції послався на те, що сторони домовилися і не заперечували проти того, щоб спільний гараж перейшов у особисту власність ОСОБА_1, а спірний автомобіль залишився ОСОБА_2

Вказаний висновок суду не відповідає дійсності і спростовується матеріалами справи.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 07 серпня 2002 року знаходилися в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2015 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 розірваний.

В квітні 2013 року сторони придбали автомобіль «Nissan Almera», який в період шлюбу продали гр. ОСОБА_3

Із відповіді Центру надання послуг, повязаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування міст Дзержинська, Костянтинівка та Костянтинівського району при УДАЇ ГУМВС України в Донецькій області № 9/12-2354 від 27.08.2015 року вбачається, що 02.04.2013р. року на підставі заяви від гр. ОСОБА_2, довідки-рахунку ААВ011478 від 27.03.2013 року, виданою ТОВ «Компанія Алекс» та вантажної митної декларації 125110002/2013/111275 від 13.03.2013 року, виданою Київською обласною митницею, автомобіль NISSAN Almera, 2012 року випуску, білого кольору, був зареєстрований за гр. ОСОБА_2, 06.03.1981 ріку народження, який мешкає за адресою: м. Костянтинівка, вул. Жовтнева, 289/7.

На автомобіль були видані номерні знаки АН2439ІЕ та свідоцтво про реєстрацію САО 804028.

24.03.2015р. автомобіль NISSAN Almera, № кузову KNMCSHLMSDP905675, номерний знак AH2439IE, свідоцтво про реєстрацію САР 848661, який належав гр. ОСОБА_2 був знятий з обліку для реалізації. Замість номерних знаків на автомобіль були видані транзитні номерні знаки 05СЕ6048 й облікової картки № 60107388 про зняття з обліку даного транспортного засобу.

08.04.2015 року автомобіль NISSAN Almera, 2012 року випуску, білого кольору, № кузову KNMCSHLMSDP905675, на підставі заяви гр ОСОБА_3, довідки-рахунка ВІА 947565 від 24.03.2015 виданою тов. «Автолідер-2010», свідоцтва про реєстрацію САР 848661, облікової картки № 60107388, був зареєстрований за гр. ОСОБА_3, 22.06.1988 ріку народження, який мешкає за адресою: Олександрівський р-н, с. Очеретене, вул. Чарикова, 56.

На автомобіль були видані номерні знаки АН 7254 НХ та тимчасове свідоцтво про реєстрацію ДАР026066 терміном на 2 місяця (а.с. 81).

Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» № 11 від 21.12.2007 року передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Відповідно до частини 2 статті 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною 1 статті 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. Як вбачається із частини 2 статті 65 СК України, при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

В рішенні Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 10 квітня 2015 року про розірвання шлюбу вказано, що спір про поділ спільного майна відсутній (а.с. 58).

На час припинення шлюбних відносин сторін, вказаний вище автомобіль був уже проданий гр. ОСОБА_3

При прослуховуванні Апеляційним судом Донецької області технічного запису судового процесу із показань свідків ОСОБА_6 і ОСОБА_7 вбачається, що позивач ОСОБА_1 була присутня при продажі вказаного вище автомобіля.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 року передбачено, що реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК) застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У звязку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Норма частини першої статті 216 ЦК не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину.

У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача з підстав, передбачених частиною першої статті 388 ЦК.

Відповідно до частини пятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець на мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Позивач ОСОБА_1 не є стороною вказаного вище договору купівлі-продажу автомобіля, а вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути предявлена тільки стороні недійсного правочину.

Що стосується поділу металевого гаражу, то Апеляційний суд Донецької області вважає, що доказів того, що вказаний гараж належав подружжю ОСОБА_1, матеріали справи не містять, оскільки на а.с. 42 мається договір купівлі-продажу металевого гаражу вартістю 17900 грн., з котрого вбачається,що вказаний гараж придбав ОСОБА_8 батько відповідача ОСОБА_2 При подачі позивачкою заяви про зміну позовних вимог та підстав позову в додатку значився договір купівлі-продажу металевого гаражу від 02.05.2012 року, який не містить підпису ОСОБА_2 (а.с. 26-27). Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Із матеріалів справи вбачається, що вказаний гараж ОСОБА_8, як власник надав сину ОСОБА_9 у користування.

Враховуючи викладене вище, Апеляційний суд Донецької області вважає, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах якого діє ОСОБА_4 слід задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 309, 316 ЦПК України, апеляційний суд

В И Р І Ш И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, в інтересах якого діє ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 22 жовтня 2015 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору купівлі-продажу автомобіля недійсним, поділ сумісно набутого майна, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Судді