Провадження № 22ц/784/223/16 Суддя першої інстанції Черенкова Н.П.
Справа№490/5150/15ц
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Коломієць В.В.,

із секретарем Харитоновою І.В.,

без участі сторін,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» (надалі - Банк, ПАТ «А- Банк») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором,-

В С Т А Н О В И Л А:

2 червня 2015 року Банк звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитно-заставним договором.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що 21 жовтня 2008 року між закритим акціонерним товариством «Акцент Банк», правонаступником якого є ПАТ «А- Банк», та ОСОБА_2 було укладено кредитно-заставний договір, згідно умов якого, остання отримала кредитні кошти у розмірі 4 968 грн., які зобов'язалася повернути зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 12% річних на суму залишку заборгованості за кредитом.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачкою умов кредитного договору у неї утворилась заборгованість перед Банком, яка станом на 18 травня 2015 року склала 157 243 грн. 81 коп., а саме: 4 402,58 грн. - заборгованість за кредитом; 516,20 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 195.59 грн. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 151 129.44 грн. - пеня за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2013 року вже стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «А- Банк» заборгованість за вказаним кредитним договором у сумі 22 013 грн. 84 коп.

Крім того, відповідно до умов укладеного договору відповідачу нарахований штраф у сумі 7 261.50 грн.

Посилаючись на викладене, з урахуванням вже стягнутої судовим рішенням суми боргу, Банк просив суд стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 142 491,47 грн.

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2015 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитом, заборгованості по процентам за користування кредитом та заборгованості по комісії закрито на підставі п. 2 ч. 1 ст. 205 ЦПК України.

Заочним рішенням цього ж суду від 15 вересня 2015 року в задоволенні позову в частині вимог про стягнення пені та штрафу відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити вимоги позову, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Ухвала районного суду від 15 вересня 2015 року сторонами не оскаржувалася.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції дійшов висновку про те, що строк дії договору закінчився 21 жовтня 2010 року, а тому відсутні підстави для стягнення пені та штрафу.

Проте, погодитися з таким висновком суду не можна, постільки суд дійшов до нього без повного і всебічного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін в даних правовідносинах, належної правової оцінки зібраних у справі доказів та з порушенням норм матеріального права.

Як встановлено судом, 21 жовтня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 за заявою останньої був укладений кредитно-заставний договір № 073616724, відповідно до якого Банк надав відповідачці кредитні кошти в розмірі 4 968 грн. зі сплатою за його користування 12 % річних, з кінцевим терміном повернення 21 жовтня 2010 року, а відповідачка зобов'язалася здійснювати погашення заборгованості за кредитом, починаючи з 15 листопада 2008 року, щомісячно в період з 15 по 20 число кожного місяця у сумі 293 грн. 87 коп. Позичальник зобов'язалася повернути суму кредиту, відсотки, винагороди відповідно до заяви та Умов надання банківських послуг. При порушенні позивальником зобов'язань із погашення кредиту позичальник сплачує банку пеню, розмір якої зазначений у п. 5.1. Умов за кожен день прострочки.

При цьому позичальник погодився, що заява разом із запропонованими банком Умовами надання споживчого кредиту фізичним особам (Розстрочка) (Стандарт), Тарифами складає між нею та Банком кредитно-заставний договір (а.с. 8).

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 16 травня 2013 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ «А- Банк» заборгованість за вищевказаним кредитним договором в сумі 22 013 грн. 84 коп., з яких: 4 402 грн. 58 коп. - заборгованість по кредиту, 516 грн. 20 коп. - заборгованість по процентам; 1 195 грн. 59 коп. - заборгованість по комісії за користування кредитом; 11 000 - пеня; 500 грн. - фіксована частина штрафу та 4 399 грн. - процентна складова штрафу.

Рішення суду не виконано.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

У відповідності до ч. 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Пунктом 5.1 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») («Стандарт»), які діяли на час укладення кредитно-заставного договору (надалі - Умов), передбачено, що у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту, позичальник сплачує Банку пеню у розмірі 0.5% від суми простроченої заборгованості по кредиту за кожний день просрочки, але не менше 1 грн.

Відповідно до п. 5.3 Умов при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити Банку штраф у розмірі 250 грн. + 5% від суми позову.

З огляду на викладені правові норми та зміст кредитно-заставного договору колегія суддів вважає, що наявність судового рішення про задоволення вимог Банку, яке не виконано відповідачами, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-1206цс 15 від 23 вересня 2015 року та є обов'язковою для застосування судами.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції не визначив належним чином фактичні та правові підстави позову, внаслідок чого невірно встановив, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню.

Банком на адресу апеляційного суду надано розрахунок пені за кредитно-заставним договором станом на 18 травня 2015 року, яка складає 22 378.59 грн.

Між тим, як вбачається з наданих розрахунків розмір пені значно перевищує розмір заборгованості за договором, тобто розмір збитків, завданих Банку, а відтак з огляду на приписи ч. 3 ст. 551 ЦК України та з урахуванням положень ст. 3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав, колегія суддів вважає за доцільне зменшити розмір пені до 4 000 грн.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі за № 6-100цс 14 від 3 вересня 2014 року та є обов'язковою для застосування судами.

Позовні вимоги в частині стягнення штрафу у розмірі 7 261.50 грн., який складається з 500 грн. фіксованої частини та 6761.50 грн. процентної складової підлягають частковому задоволенню.

За таких обставин, рішення суду першої інстанції відповідно до пунктів 1,4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України необхідно скасувати як таке, що ухвалене внаслідок невірного застосування норм матеріального права та неповного з'ясування всіх обставин, які мають значення для справи, з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позовних вимог. Оскільки до приписів п. 5.3 Умов фіксована частина штрафу складає 250 грн., то колегія суддів вважає, що саме ця сума підлягає стягненню з відповідачки, так як це передбачено Умовами, що діями на час укладення кредитно-заставного договору.

Щодо фіксованої частини штрафу, то є незрозумілим, на яку складову суму позову необхідно орієнтуватися обраховуючи 5%, а тому колегія суддів вважає в задоволенні позовних вимог щодо стягнення фіксованої частини штрафу слід відмовити.

Таким чином з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» станом на 18 травня 2015 року підлягають стягненню 4 000 грн. пені за несвоєчасне погашення процентів і кредиту за кредитно-заставним договором від 21 жовтня 2008 року та 250 грн. штрафу за порушення строків по грошовим зобов'язанням за цим договором,

На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягають стягнення судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог у вигляді витрат на сплату судового збору при подачі позову та за апеляційну скаргу, а всього у розмірі 365 грн. 40 коп. (243.60 +121.80).

Керуючись ст.ст. 303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» задовольнити частково.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 15 вересня 2015 року скасувати та ухвалити по справі нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Акцент Банк» станом на 18 травня 2015 року 4 000 грн. пеню за несвоєчасне погашення процентів і кредиту за кредитно-заставним договором від 21 жовтня 2008 року та 250 грн. штрафу за порушення строків по грошовим зобов'язанням за цим договором, а також 365 грн. 40 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді