Провадження № 2/554/94/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

при секретарі - Юркіній Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк» про відшкодування майнових та моральних збитків, завданих скоєним злочином, розірвання договору банківського депозиту та стягнення коштів за договором,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що нею 19.04.2010 року було укладено договір банківського вкладу (депозиту) №171 з Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк» в сумі 12410 гривень терміном на 1 рік до 19.05.2011 року з оплатою відсотків в кінці строку; банк відкрив на її імя депозитний рахунок №263147921. В травні 2011 року вона дізналася, що на її депозитному рахунку кошти відсутні, службовими особами відділення банку грошові кошти клієнтів банку вилучались з каси банку та привласнювались, порушена кримінальна справа, та постановою слідчого СУ УМВС України в Полтавській області вона була визнана потерпілою у цій кримінальній справі. До початку розгляду кримінальної справи судом позивач не змогла подати цивільний позов. ОСОБА_1 зазначає, що до цього часу договір між нею та відповідачем не розірваний, кошти та відсотки їй не повернуті, тому, згідно договору, їй повинні нараховуватися відсотки у розмірі 20,70% річних, сума яких за 5 років 7 місяців складає 14342,42 гривень. Крім того, позивач не має бажання бути вкладником даного банку і хоче розірвати договір №171 від 19.04.2010 року з 19.11.2015 року. Позивач постійно переймається втратою грошових коштів, це їй завдає значних моральних страждань, і вона вважає, що банківська структура повинна їй відшкодувати моральні страждання, які вона оцінює в 15000 гривень. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить розірвати договір №171 від 19.04.2010 року між ОСОБА_1 та Полтавським акціонерним банком «Полтава-банк» з 19.11.2015 року, стягнути з відповідача на її користь кошти депозитного вкладу в сумі 12410 гривень, відсотки по депозитному вкладу за період з 19.04.2010 року по 19.11.2015 рік в сумі 14342 гривень, на відшкодування моральної шкоди 15000 гривень, витрати на правову допомогу в сумі 4000 гривень.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на зазначені в позовній заяві обставини, надала розрахунок правової допомоги та просила суд задовольнити позов.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судовому засіданні позов визнала частково, пояснила, що за вироком суду, згідно проведеної експертизи, встановлена шкода позивачу в сумі 15190,01 гривень, саме цю суму відповідач згоден виплатити позивачу. Стосовно відсотків пояснила, що саме цим договором не передбачені відсотки за користування цим вкладом. У банку немає договору, немає квитанцій, фактично ця угода вважається нікчемною, відсотки банк не повинен сплачувати. Немає доказів, не встановлена вина банку, тому не згодні сплачувати моральну шкоду та витрати на правову допомогу.

Суд, вислухавши пояснення представників позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, вважає позов таким, що підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Згідно із ч.1 ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі та умовах та в порядку, встановленому договором.

Відповідно до ч.1 ст.1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Як зазначено Верховним Судом України в постанові від 29.01.2014 року у справі №6-149цс13, відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземній валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12.11.2003 року №492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за №1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншим нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності(банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки.

З матеріалів справи, пояснень представників сторін вбачається, що у банку немає документів про укладення договору депозитного вкладу з позивачем, розрахунковий документ на підтвердження внесення 12410 гривень також відсутній; депозитний рахунок на імя ОСОБА_1 по договору банківського вкладу від 19.04.2010 року не відкривався. (а.с.9).

З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про недоведеність позивачем факту укладення з Банком договору банківського вкладу, а тому і відсутні підстави для розірвання цього договору.

Як вбачається з матеріалів справи за неналежну організацію роботи у відділенні АБ «Полтава-банк», грубі порушення порядку оформлення договорів банківського вкладу і касової дисципліни притягнуто до кримінальної відповідальності ОСОБА_4 Вказана обставина підтверджується вироком Октябрського районного суду м.Полтави від 06.02.2015 року, яким ОСОБА_4 засуджена за ст.367 ч.2 КК України. Згідно висновку судово-економічної експертизи №467 від 29.06.2011 року, проведеної у рамках цього кримінального провадження, завдана матеріальна шкода ОСОБА_1 з урахуванням відсотків становить 15190,01 гривень (т.10 а.с.208-210) (а.с.10-32 вирок суду).

Суд вважає, що Банк повинен нести відповідальність перед ОСОБА_1, у зв'язку із заподіянням їй шкоди, внаслідок скоєння працівником Банку злочину, передбаченого ч.2 ст.367 КК України, під час виконання ним своїх обов'язків, встановленого вироком суду, а не на підставі ст.ст.625,1058-1059 ЦК України.

Як визначив Верховний Суд України в постанові від 29.01.2014 року у справі №6-149цс13, аналіз положень ст.1166 та 1172 ЦК України дозволяє дійти висновку про те, що покладення на особу, передбаченої ст.1172 ЦК України відповідальності, яка застосовується в деліктних правовідносинах, виключає одночасне застосування норм матеріального права, які передбачають відповідальність за порушення договірних зобов'язань, зокрема ст.ст.1058-1060 ЦК України.

Оскільки, позивач обґрунтовує позовні вимоги про стягнення відсотків як збитків, заподіяних відповідачем внаслідок невиконання договірних зобов'язань, що витікають з договору банківського вкладу, що унеможливлюється встановленням деліктних правовідносин сторін, про що зазначено вище, то, за думкою суду, ці позовні вимоги є незаконними, необґрунтованими і не підлягаючими задоволенню.

Згідно ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, є обов'язковим для суду, що розглядає справу про цивільно - правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, встановленими у вироку суду обставинами підтверджується факт заподіяння працівником Банку матеріальної шкоди позивачці під час виконання трудових обов'язків у сумі 15190,01 гривень, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити, що відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи і бездіяльністю інших осіб.

Згідно ч. 2 ст. 23 Цивільного кодексу України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом чи/або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної, (немайнової) шкоди, (зі змінами та доповненнями), суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Крім того, Пленум Верховного суду України у постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розяснив, що спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли це право передбачено нормами Конституції та законів.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Розглянувши справу, враховуючи, що право на відшкодування моральної шкоди не передбачено спеціальним законодавством, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, суд не вбачає жодного належного та допустимого доказу завдання моральної шкоди позивачу неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю Банку, та вини Банка в її завданні. Суд, також, виходить з того, що у правовідносинах, які регулюються ст. 1172 ЦК України, відшкодування моральної шкоди не передбачено.

Таким чином, підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, а тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 15000 гривень слід відмовити.

Судом встановлено, що у позивача із адвокатом ОСОБА_2 укладено договір про надання правових послуг (ордер на надання правової допомоги а.с.57, та витяг з угоди на а.с.56). На підставі зазначених документів адвокат, як представник позивача, згідно ст.ст.27,31 ЦПК України, представляв інтереси позивача при розгляді зазначеної справи. Платіжною квитанцією від 21.10.2015 року підтверджується, що ОСОБА_1 передала адвокату ОСОБА_2 4000 грн.(а.с.59).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Згідно із п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України витрати на правову допомогу належать до судових витрат.

Відповідно до ст. 84 ЦПК витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

При стягненні витрат на правову допомогу особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом (ст. 6 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність») або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору (ст. ст. 12, 42, 56 ЦПК України).

Статтею 1 Закону України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, в судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Як зазначено в п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом стягується не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (складання позовної заяви, надання консультацій). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Розрахунок витрат на правову допомогу зроблено у відповідності до положень вказаного Закону та підтверджені витрати у розмірі 3409 гривень, а не 4000 гривень (а.с.70).

Слід зазначити також, що відповідно до ч. 1 ст.88 ЦПК України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається зі змісту позовних вимог, позивачем заявлено вимогу про стягнення з відповідача шкоди у розмірі 45752,42 гривень. Позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково у сумі 15190,01 гривень, що в процентному співвідношенні становить 33%. Із врахуванням часткового задоволення позову, з відповідача на користь позивача належить стягнути 1124,97 гривень ( 3409 гривень х 33%) витрат на правову допомогу.

З Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк» на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 487,20 гривень.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,79,84,88,212-215,218 ЦПК України, ст.ст.1058,1059,1172 ЦК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк» про відшкодування майнових та моральних збитків, завданих скоєним злочином, розірвання договору банківського депозиту та стягнення коштів за договором - задовольнити частково.

Стягнути з Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 15190,01 гривень, правову допомогу в сумі 1124,97 гривень.

В задоволенні інших позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з Полтавського акціонерного банку «Полтава-банк» на користь держави судовий збір в сумі 487,20 гривень.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М. Чуванова