Справа №628/3603/15-ц
Провадження №2/628/91/16
27 січня 2016 року Куп'янський міськрайонний суд Харківської області
у складі: головуючого судді Скородєлової В.В.
за участю секретаря судового засідання Буткової В.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Куп'янську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Акціонерного товариства «Дельта-Банк», Тимчасової адміністрації Акціонерного товариства «Дельта-Банк» - уповноважена особа ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором банківського вкладу, відшкодування збитків, моральної шкоди в порядку захисту прав споживача, -
Позивач зазначає, що проценти щомісячно відповідачем не нараховувались, він не отримував проценти, як це передбачалось умовами указаних договорів. Оскільки строк вкладів за указаними договорами закінчився 18 червня 2015 року, а за умовами договорів він має право на одержання грошей та процентів у першому випадку 7 червня 2015 року, у другому випадку 18 червня 2015 року, тому звернувся до відповідача за отриманням грошей, які йому були виплачені 02 листопада 2015 року.
Позивач ОСОБА_1 та його представник адвокат ОСОБА_4 у судовому засіданні вимоги уточненого позову підтримали у повному обсязі, який просили суд задовольнити.
Представники відповідачів у судове засідання не з'явились, про час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Направили до суду письмові заперечення, в яких просили суд у задоволенні позову відмовити. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Приймаючи рішення по справі, що розглядається, суд виходив з вимог ст. 60 ЦПК України, яка регламентує, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, коли мають місце підстави звільнення від доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Крім того, дотримуючись принципу диспозитивності, передбаченого ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Позивач ОСОБА_1 звернувся до ПАТ «Дельта Банк» з вимогою про повернення банківських вкладів, і як вбачається з витягу з електронної бази АТ «Дельта Банк» та заяви на видачу готівки, 02 листопада 2015 року останньому були виплачені кошти за банківськими вкладами. (а.с. 79, 96-98)
02 березня 2015 року було прийнято рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №51 Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк». (а.с. 40)
Згідно рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №71 від 08 квітня 2015 року у ПАТ «Дельта Банк» запроваджена тимчасова адміністрація строком на шість місяців з 03 березня 2015 року по 02 вересня 2015 року включно. (а.с. 42)
Відповідно до ст. 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
Відповідно до ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
З наданих відповідачем заперечень проти позову, виписки за операціями по картковому рахунку та заяви на видачу готівки вбачається, що банком виконано умови договорів й перераховано суму депозиту з процентами на поточний рахунок, відкритий на імя ОСОБА_1 (а.с. 79, 96-98)
Отже, умови договорів банківського вкладу банком було виконано, суму банківського вкладу з процентами за його користування перераховано на поточний рахунок позивача.
Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється його виконанням.
Таким чином, строк дії укладеного між сторонами договору припинив свою дію після зарахування депозитних коштів на поточний рахунок ОСОБА_1
Крім того, постановою Правління Національного банку України від 02 березня 2015 року №150 ПАТ «Дельта Банк» віднесено до категорії неплатоспроможних (а.с. 36-39), а рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02 березня 2015 року №51 в ПАТ «Дельта Банк» запроваджено тимчасову адміністрацію.
Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та є спеціальним законом, який регулює спірні правовідносини.
Згідно п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.
Відповідно до п. 6 ст. 2 вказаного Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.
Таким чином, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.
Зокрема, згідно ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна (у тому числі коштів) банку, накладання арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); нарахування неустойки, (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобовязань щодо сплати податків і зборів (обовязкових платежів), а також зобовязань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобовязань; зарахування зустрічних однорідних вимог, у тому числі припинення зобовязань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; нарахування відсотків за зобовязаннями банку перед вкладниками та кредиторами.
Відповідно до ч. 2 ст. 46 даного Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.
Статтею 28 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлено, що Фонд розпочинає виплату відшкодування коштів вкладникам, їх представникам та спадкоємцям у національній валюті України в готівковій або безготівковій формі не пізніше семи днів з дня прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.
Черговість та порядок задоволення вимог до банку, оплата витрат та здійснення платежів закріплено ст. 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Після запровадження Фондом гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».
Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог окремих кредиторів банку поза межами процедури ліквідації банку.
Так, після введення у АТ «Дельта Банк» тимчасової адміністрації з 03.03.2015 року діє спеціальний порядок повернення коштів вкладників.
Також слід врахувати, що у спорах повязаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, свої зобовязання перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальним і цей закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.
В судовому засіданні встановлено, що вимоги позивача визнані та задоволені у відповідності до вимог Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», останньому було виплачено кошти у повному обсязі, крім того ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» імперативно заборонено застосування індексу інфляції, інших фінансових санкцій за неналежне виконання зобовязань перед кредиторами, а тому суд дійшов висновку, що у задоволенні позову в частині стягнення індексу інфляції та 3% річних в сумі 5567,15 грн. слід відмовити.
Згідно ст. 1166 Цивільного Кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Шкода, завдана неправомірними діями, відшкодовується у випадках, встановлених ЦК України та іншим законом.
Для застосування такої міри відповідальності, як відшкодування шкоди, потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: протиправної поведінки; шкоди; причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою; вини.
Під шкодою розуміють зменшення або втрату певного особистого чи майнового блага. Протиправною є поведінка, яка не відповідає вимогам закону, тягне за собою порушення (зменшення, обмеження) майнових прав (благ) і законних інтересів іншої особи. Причинний зв'язок між протиправною поведінкою і шкодою полягає в тому, що: протиправна поведінка завжди передує в часі шкідливому результату, що настав; шкідливий результат є наслідком саме цієї протиправної поведінки.
Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною шкоди, коли вона прямо (безпосередньо) повязана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв'язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і відповідно за межами юридично значимого зв'язку.
Таким чином, для підтвердження наявності шкоди необхідно встановлення причинного звязку між протиправною поведінкою заподіювача та шкодою потерпілої сторони, а також докази того, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а шкода, яка завдана особі наслідком такої протиправної поведінки.
Відповідно до Постанови Пленуму Верховною суду Україні №4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди (із змінами та доповненнями) в частині 4 зазначено: «Відповідно до ст.137 ЦПК України (1502-06 ) у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується.
Згідно п. 5 Постанови Пленуму обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд вважає, що позивачем не наведено у повному обсязі усіх складових, обов'язкових для задоволення вимоги про відшкодування моральної шкоди та не надано у відповідності до цього належних доказів. Таким чином, позовна заява в частині стягнення моральної шкоди з наведених вище підстав є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Крім того, п. 9 Постанови Пленуму передбачає, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації. При ньому необхідно виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Жодного міркування або обґрунтування щодо розміру моральної шкоди позивач суду не навів, як і не надав жодного належного та допустимого доказу в розумінні ст.ст. 58-59 ЦПК України на підтвердження спричинення моральної шкоди.
Крім того, у судовому засіданні встановлено, що сторони, укладаючи договори банківського вкладу та договору на відкриття поточного рахунку, не передбачали відшкодування моральної шкоди, обсяг цивільно-правової відповідальності сторін чітко визначений в зазначених договорах.
У відповідності до ч.4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення позивача, звільненого від оплати судового збору, судові витрати компенсуються за рахунок держави.
Керуючись ст.ст. 626, 628,638, 1166 ЦК України, ст.ст. 2, 28, 36, 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.ст. 3, 4, 8, 10, 11, 15, 57, 58, 60,209, 212-215, 223, 224-228 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Акціонерного товариства «Дельта-Банк», Тимчасової адміністрації Акціонерного товариства «Дельта-Банк» - уповноважена особа ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором банківського вкладу, відшкодування збитків, моральної шкоди в порядку захисту прав споживача відмовити.
Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Куп'янський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя: В.В. Скородєлова