Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Єрмаков Ю.В.
Справа № 417/959/15-ц
Провадження № 22ц/782/789/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м.Сєвєродонецьк

Судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області в складі:

головуючого судді Єрмакова Ю.В.

суддів Борисова Є.А., Яресько А.В.,

за участю секретаря Ткаченко Т.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі апеляційного суду Луганської області у місті Сєвєродонецьку апеляційну скаргу виконувача обов'язків прокурора Луганської області, який виступає в інтересах держави, на ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розподіл спадкового майна та визнання права власності у порядку спадкування за законом,

В С Т А Н О В И Л А:

Оскаржуваною ухвалою суду першої інстанції визнано мирову угоду, укладену між ОСОБА_2 та ОСОБА_4, ОСОБА_3, на таких умовах:

За ОСОБА_2 визнається право власності в порядку спадкування за законом на :

- 22/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, розташованого за адресою:м.Луганськ, вул.Совхозная, 17, що належала ОСОБА_5;

- земельну ділянку площею 0,0229 га, кадастровий номер :01:032:0116, призначену для обслуговування житлового будинку, господарських будівель, розташовану за адресою: м.Луганськ, вул.Совхозная, 17 Луганської області, що належала ОСОБА_5 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №455153, виданого 10.02.2006 року на підставі договору дарування частки земельної ділянки від 16.10.2004 року, №9179;

- право на земельну частку (пай) в землі, яка перебуває у колективній власності колективного сільськогосподарського підприємства «Дружба» с.Кризьке Марківського району Луганської області, розміром 2,78 в умовних кадастрових гектарах, що належала ОСОБА_5 згідно сертифіката на право на земельну ділянку (пай) серії ЛГ №0093763, виданого в січні 1997 року на підставі рішення Марківської райдержадміністрації від 23 грудня 1996 року №550;

- земельну ділянку площею 5,92 га в межах згідно з планом, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Кризької сільської ради Марківського району Луганської області, що належала ОСОБА_5 на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ІV-ЛГ №013747, виданого Кризькою сільською радою Марківського району 19 січня 2002 року; неодержану ОСОБА_5 пенсію за серпень, вересень, жовтень, листопад та грудень 2014 року в розмірі 7703грн. 06 коп.

Провадження по справі закрито.

Не погодившись із вказаною ухвалою суду, виконувач обов'язків прокурора Луганської області, звернувся до суду з апеляційною скаргою, просив ухвалу скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду. При цьому апелянт посилався на порушення судом норм матеріального та процесуального права, а саме вимог ст. ст. 2, 80,175,179, 213, 214 ЦПК України, ст. 1270, 1272 ЦК України, ст.ст. 4, 6 Закону України «Про судовий збір», Закону України «Про нотаріат».

Відповідно до пункту 2 статті 121 Конституції України на прокуратуру України покладається функція представництва інтересів громадянина або держави в суді у випадках, визначених законом.

Частиною 2 статті 45 ЦПК України передбачено, що з метою представництва інтересів громадянина або держави в суді прокурор в межах повноважень, визначених законом, звертається до суду з позовною заявою (заявою), бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом інших осіб, на будь-якій стадії її розгляду, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення Верховним Судом України, про перегляд судового рішення за нововиявленими обставинами.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» під час здійснення представництва інтересів громадянина або держави у суді прокурор має право в порядку, передбаченому процесуальним законом та законом, що регулює виконавче провадження ініціювати перегляд судових рішень, у тому числі у справі, порушеній за позовом (заявою, поданням) іншої особи.

Враховуючи відсутність органу, уповноваженого державою здійснювати контроль за надходженням судового збору до спеціального фонду Державного бюджету, прокурор, звертаючись з вказаною апеляційною скаргою має на меті захист економічних інтересів держави.

Також апелянт посилається на те, що спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України, Законами України «Про нотаріат», «Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права.

Главою 86 ЦК України, а також спеціальним законодавством, зокрема, Законом України «Про нотаріат», підзаконними нормативними актами, визначено нотаріальний порядок оформлення права на спадщину, що відповідає встановленій законодавством сукупності функцій притаманній юрисдикційній діяльності судів та нотаріусів.

Це знайшло також підтвердження у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування».

У листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 зазначено, що обставини, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 179 Цивільного процесуального кодексу України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі.

Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця, постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема, відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Судова колегія погоджується з доводами апелянта, що у матеріалах справи № 417/959/15-ц, вказані документи відсутні, що свідчить про неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, а якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її (ч. 1 ст. 1272 ЦК України).

Враховуючи відсутність у цивільній справі матеріалів спадкової справи, зокрема, заяв сторін про прийняття спадщини, або відмови нотаріуса на вчинення нотаріальних дій, суд першої інстанції дійшов передчасного висновку про можливість затвердження мирової угоди, оскільки у останнього відсутні підстави вважати, що спадщина прийнята сторонами відповідно до закону.

Встановлення факту родинних відносин між померлим та сторонами у справі не дає підстав для прийняття ухвали про визнання мирової угоди, оскільки, таким чином судом лише встановлено право сторін на спадщину, а не факт її прийняття відповідно до вимог законодавства.

Відповідно до ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством.

Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні.

Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Апелянт посилається на те, що без звернення спадкоємців до нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину збільшується ймовірність порушення прав інших осіб, спадкоємців за заповітом, спадкоємців, які прийняли спадщину тому суд не повинен задовольняти вимоги за відсутності спору, оскільки реалізація прав позивача має інші механізми, тобто звернення до нотаріальної контори.

Відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, що може бути підставою для відмови у позові.

Сторони були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.

Заслухавши доповідача, прокурора відділу прокуратури Луганської області, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла такого висновку.

Відповідно до статті 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову. Якщо умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжує судовий розгляд.

Визнаючи мирову угоду між сторонами та закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції дійшов поспішних висновків про те, що мирова угода не протирічить закону, не порушує права, свободи та інтереси сторін і інших осіб.

Так, із матеріалів справи вбачається, що в позовній заяві ОСОБА_6 зазначає, що 13 грудня 2014 року помер її чоловік, ОСОБА_5, що підтверджується свідоцтвом про смерть (а.с. 6). Після його смерті відкрилась спадщина.

Згідно заяви позивача спадкоємцями за законом першої черги на спадкове майно померлого ОСОБА_7 являються ОСОБА_6 дружина померлого , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - діти померлого.

Позивач посилається на те, що в державній нотаріальній конторі вони не можуть оформити право на спадщину через спір, який виник між ними з приводу розподілу спадщини.

Після відкриття провадження по справі сторони звернулися до суду з заявою про визнання мирової угоди (а.с. 40-44).

П. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» розяснено, що якщо сторони виявили намір укласти мирову угоду, то при необхідності їм може бути надана можливість оформити умови мирової угоди, для чого суд оголошує перерву в судовому засіданні. У разі якщо умови мирової угоди не суперечать закону, не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб (не сторін), суд визнає мирову угоду та закриває провадження у справі.

Відповідно до ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ст. 67 Закону України «Про нотаріат» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством, на ім'я всіх спадкоємців або за їх бажанням кожному з них окремо.

В матеріалах справи взагалі відсутні відомості про те, що сторони зверталися до нотаріальної контори для прийняття спадщини за законом.

Також відповідно до ст. 175 ЦПК України мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову.

Проте, відповідно до укладеної між позивачем та відповідачами у справі мирової угоди, відповідачі по справі відмовились від прийняття спадщини на користь позивачки, що суперечить змісту ст. 175 ЦПК України.

Суд мав звернути увагу сторін на те, що при прийнятті спадщини в загальному порядку згідно ст. 1268 ЦПК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Таким чином, враховуючи наведене вище, судова колегія вважає, що умови мирової угоди, визнаної ухвалою Марківського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року, суперечать закону, у звязку з чим суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про застосування положень ст.ст. 175,205 ЦПК України, у звязку з чим суд першої інстанції повинен був постановити ухвалу про відмову у визнанні мирової угоди і продовжити судовий розгляд.

Відповідно до п.4 ч.1ст.311 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

При таких обставинах колегія суддів вважає за необхідне скасувати ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 01.07.2015 року і повернути справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Питання стягнення судового збору вирішити у відповідності до ухвали апеляційного суду від 21 грудня 2015 року.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.307,п.4 ст.311,314,315,319 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу виконувача обов'язків прокурора Луганської області, який виступає в інтересах держави, задовольнити.

Ухвалу Марківського районного суду Луганської області від 01 липня 2015 року скасувати і направити цивільну справу позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про розподіл спадкового майна та визнання права власності у порядку спадкування за законом для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Єрмаков Ю.В.

Судді: Борисов Є.А.

ОСОБА_8