Справа № 405/170/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.02.2016 року Ленінський районний суд м. Кіровограда в складі:

головуючого судді Плохотніченко Л.І.

за участю секретаря: Волошиної І.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кіровограді цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з позовом в Ленінський районний суд м. Кіровограда до відповідача, обґрунтувавши його тим, що відповідно до укладеного договору № A32BCC9FLJ0003 від 08.12.2010 року відповідач 08.12.2010 року отримав від позивача кредит у сумі 25 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

В обґрунтування позову позивач також зазначив, що відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання кредиту фізичним особам «Розстрочка», Тарифами, складає між ним і Банком кредитно заставний Договір.

Сторони у судове засідання зявилися.

Представник відповідача у судовому засіданні оголосив заяву, відповідно до якої, посилаючись на п.4 ч.1 ст. 207 ЦПК України, позов просив залишити без розгляду. Відповідач клопотання підтримав.

Представник позивача проти заяви представника відповідача заперечувала, в її задоволенні просила відмовити.

Заслухавши заяву про залишення позову без розгляду, врахувавши думку відповідача та представника позивача, вивчивши матеріли справи суд вважає, що заява представника відповідача не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до кредитного договору № A32BCC9FLJ0003 від 08.12.2010 року відповідач 08.12.2010 року отримав від позивача кредит у сумі 25 000,00 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 0,12 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

У звязку з неналежним виконанням відповідачем умов вказаного кредитного договору, рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.03.2014 року (а. с. 13) з відповідача на користь позивача було стягнено заборгованість по кредитному договору від 08.12.2010 року у сумі 61 771, 21 коп., яка була визначена за станом на 14.05.2013 року.

По даній справі позивачем здійснено нарахування заборгованості, але з урахуванням вже стягненої суми боргу за рішенням Апеляційного суду Кіровоградської області від 06.03.2014 року (а. с. 13) у сумі 61 771, 21 коп., яка була визначена за станом на 14.05.2013 року, позивач просить стягнути залишок заборгованості по кредитному договору.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК. Разом з тим, згідно з вказаною постановою наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Крім того, відповідно до Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України у справі 6-1206 цс-15, згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, за вказаних обставин суд не вбачає правових підстав, передбачених ст. 207 ЦПК України для залишення позову без розгляду.

Керуючись Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справи № 5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст. 207, 210 ЦПК України

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання представника відповідача ОСОБА_2 про залишення позову без розгляду по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ленінського

районного суду

м. Кіровограда Л. І. Плохотніченко