20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., МартинюкаВ.І., Ситнік О.М.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року,
в с т а н о в и л а:
У квітні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
На обґрунтування позовних вимог зазначало, що 08 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір
№ NKGDGA00000004, згідно умов якого остання отримала кредит в сумі
44 200,00 дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 червня 2017 року. Відповідачка взяті на себе зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 18 березня 2015 року виникла заборгованість в розмірі
18 409,38 дол. США. Посилаючись на викладене, а також на положення
ст. ст. 526, 527, 530, 1054 ЦК України, позивач просив стягнути з
ОСОБА_4 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі
18 409,38 дол. США, що за курсом НБУ станом на 18 березня 2015 року еквівалентно 428 754 грн 47 коп., а також сплачені позивачем судові витрати.
Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2015 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 08 червня 2007 року № NKGDGA00000004 у розмірі 17 308,76 дол. США, що еквівалентно 379 754 грн 19 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 16 583,13 дол. США, заборгованості по процентам в розмірі 714,90 дол. США, штрафу (фіксована частина) в розмірі

10,73 дол. США. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судом норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 08 червня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір

№ NKGDGA00000004, згідно якого Банк надав відповідачці кредит в сумі

44 200,00 дол. США, з яких 40 000,00 дол. США - на споживчі цілі,

4 200,00 дол. США - на сплату страхових платежів, зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 07 червня

2017 року.

Відповідно п. 2.2 кредитного договору позичальник зобов'язався сплачувати проценти за користування кредитом, здійснити повне погашення кредиту, сплатити комісію у відповідності з вимогами кредитного договору.

Згідно п. 4.1 кредитного договору при порушенні позичальником будь-якого із зобов'язань, передбачених п. п. 2.2.2, 2.2.3 даного договору (сплати процентів за користування кредитом, та комісії), Банк має право нарахувати, а позичальник зобов'язується сплатити Банку пеню в розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу.

Відповідачка зобов'язання за вказаним договором належним чином не виконала, у зв'язку з чим станом на 18 березня 2015 року існує заборгованість перед Банком.

Згідно наданого позивачем розрахунку відповідачці нарахована заборгованість в сумі 18 409,38 дол. США, яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 16 583,13 дол. США, заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 828,11 дол. США, заборгованості по комісії в розмірі 83,08 дол. США, пені в розмірі 28,20 дол. США, штрафу (фіксована частина) в розмірі 10,73 дол. США, штрафу (процентна складова) в розмірі 876,13 дол. США.

22 квітня 2015 року, після пред'явлення позову до суду, відповідачкою на користь Банку було сплачено 224,49 дол. США в рахунок погашення кредитної заборгованості.

У відповідності до положень п. 3.3 договору кошти, отримані від позичальника для погашення заборгованості по кредиту, насамперед направляються для відшкодування витрат/збитків Банку згідно п. п. 2.2.9, 2.3.8 цього договору, далі пені згідно розділу 4 цього договору, далі - простроченої комісії по кредиту, далі - простроченої винагороди, далі - прострочених відсотків, далі - простроченої заборгованості за кредитом.

Частиною 1 ст. 1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Ураховуючи викладене, суди попередніх інстанцій, на підставі належним чином оцінених доказів (ст. 212 ЦПК України) встановили фактичні обставини справи, вірно визначились із характером спірних правовідносин та правовою нормою, що підлягає застосуванню, врахували відповідні умови кредитного договору та наявність інших обставин, які мають істотне значення для справи, а тому дійшли правильного висновку про задоволення позовних вимог щодо стягнення суми боргу за кредитом та процентами, при цьому врахували суму оплати, що була проведена позичальником у квітні 2015 року.

Окрім цього, за положеннями ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

А тому суди вірно встановили, що уклавши договір, в якому визначено порядок та процедура повернення кредитних коштів, а також відповідальність позичальника за порушення зобов'язань із погашення кредиту шляхом сплати пені та штрафів, сторони погодили умови цього кредитного зобов'язання.

А тому, доводи скаржника щодо нікчемності кредитного договору та порушення положень Закону України «Про захист прав споживачів» не заслуговують на увагу суду касаційної інстанції, оскільки судом апеляційної інстанції дана належна оцінка вказаним доводам.

Рішення суду першої інстанції в частині зменшення загальної суми та відмови у стягненні комісії та процентної складової штрафу в апеляційному порядку не переглядалось, а тому відповідно судове рішення першої інстанції в цій частині не може бути предметом касаційного перегляду.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 11 листопада 2015 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 07 вересня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від

11 листопада 2015 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко В.І. Мартинюк О.М. Ситнік