УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Гримич М.К., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПроКредитБанк» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, зустрічним позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПроКредитБанк» про відшкодування упущених доходів та стягнення моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2013 року позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПроКредитБанк» звернувся до суду з позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором № 90.677 від 09 січня 2007 року у розмірі 29786,87 грн.

Позов мотивовано тим, що 09 січня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір №90.677, згідно умов якого ОСОБА_4 отримала кредитні кошти, у розмірі 3 000 доларів США, на строк користування 24 місяці від дати видачі кредиту із сплатою відсотків 10 % річних. Того ж дня, додатковою угодою № 1, сторони внесли зміни до кредитного договору, припинили дію додатку № 1 до договору та залучили до договору додаток № 2, зазначені зміни були направлені на зміну розміру відсотків з 10 на 15 % та графіку повернення кредиту. Сторони додатковою угодою №2 від 25 травня 2007 року, внесли зміни до кредитного договору, яким припинили дію додатку №2 та залучили до договору додаток № 3, зазначені зміни були направлені на зміну строку користування кредитним договором з 24 до 45 місяців. Позивач свої зобов'язання за договором виконав в повному обсязі. Позичальник - ОСОБА_4, в порушення умов кредитного договору в частині своєчасної сплати кредиту та відсотків, взяті на себе зобов'язання належним чином не виконувала, у зв'язку з чим, виникла заборгованість, яка у добровільному порядку погашена не була.

У серпні 2014 року ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом, в якому просила стягнути з ПАТ КБ «ПроКредитБанк» упущені доходи (мінімальну заробітну плату) в сумі 76958 грн; відшкодувати моральну шкоду, спричинену незаконними діями позивача, в розмірі 6272,70 грн.

Мотивувала тим, що кредит надавався ОСОБА_4 як працівнику банку, однак у травні 2007 року відділення банку було ліквідовано, а її незаконно позбавлено роботи.

Рішенням Центрально-Міського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 травня 2015 року в задоволені первісного позову відмовлено в повному обсязі. Зустрічний позов задоволено частково. Стягнуто з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПроКредитБанк» на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 6 272,70 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року рішення районного суду в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог та в частині задоволення зустрічних позовних вимог скасовано з ухваленням в цих частинах нового рішення, яким первісні позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПроКредитБанк» заборгованість за кредитним договором № 90.677 від 09 січня 2007 року, яка утворилася за період з серпня 2010 року по серпень 2013 року включно в сумі 6000,03 грн, яка складається з наступного: 1763,50 грн - заборгованість за кредитом; 42,68 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3219,30 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 974,55 грн - пеня по відсоткам. В задоволенні іншої частини первісних позовних вимог відмовлено. В задоволенні зустрічних позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

ОСОБА_4, не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його скасувати та залишити в силі рішення місцевого суду.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши в межах доводів касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для задоволення частини первісних позовних вимог та відсутність правових підстав для задоволення зустрічних позовних вимог, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Судами попередніх інстанцій встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 січня 2007 року між сторонами у справі було укладено кредитний договір №90.677, відповідно до умов якого ОСОБА_4, отримала кредит у розмірі 3000 доларів США. на строк 24 місяці від дати отримання кредиту зі сплатою 10% річних (а.с.5).

Додатковою угодою № 1 від 09 січня 2007 року змінено розмір відсотків за користування кредиту(з 10 до 15%) та графік повернення кредиту.

Додатковою угодою №2 від 25 травня 2007 року, змінено строк дії договору до 45 місяців.

Відповідач порушив взяті на себе зобов'язання перед ПАТ КБ «ПроКредитБанк» щодо виплати кредитних коштів, чим порушив умови договору, що призвело до виникнення заборгованості у розмірі 29786,87 грн, з яких 11118,82 грн - капітал; 1515,15 грн - відсотки; 6034,08 грн - відсотки за неправомірне користування кредитом; 11118,82 грн - пеня.

Скасовуючи рішення місцевого суду в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог, апеляційний суд виходив з того, що висновок суду першої інстанції з приводу того, щопозивач звернувся до суду поза межами трирічного строку позовної давності, встановленого ст. 257 ЦК України, є помилковим, оскільки додатковою угодою № 2 строк дії кредитного договору № 90.677 від 09 січня 2007 року продовжено на строк 45 місяців, договір закінчив дію 05 жовтня 2010 року.

ПАТ КБ «ПроКредитБанк» звернувся до суду із позовом 14 серпня 2013 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, встановленого положеннями 257 ЦК України, тому в межах цього строку по день звернення до суду мають бути стягнені відповідні платежі.

Представник ОСОБА_4, 28 серпня 2014 року, подав до суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Задовольняючи первісні позовні вимоги, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 90.677 від 09 січня 2007 року, яка утворилася за період з серпня 2010 року по серпень 2013 року включно в сумі 6000,03 грн, яка складається з: 1763,50 грн - заборгованість за кредитом; 42,68 грн - заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 3219,30 грн - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором; 974,55 грн - пеня по відсоткам.

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
М.К. Гримич
І.М. Фаловська