Номер провадження: 22-ц/785/1491/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Ступаков О. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Ступакова О.А. суддів: Бабія А.П., Станкевича В.А.

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши цивільну справу за позовом Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова до ОСОБА_2 про стягнення вартості навчання за апеляційною скаргою ректором Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова на рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року,

встановила:

Вінницький національний медичний університет Ім. М.І.Пирогова, звернувся з позовом до ОСОБА_2 в якому просив ухвалити рішення про стягнення з відповідача на користь позивача 72 499, 59 грн. в рахунок відшкодування витрат вартості його навчання та відшкодувати судові витрати по справі.

З урахуванням заяви позивача від 23.10.2014 року про зміну підстав та предмету підставою заявлених вимог позивач посилався те, що у зв'язку із зарахування відповідача на навчання, на державне замовлення - де навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету, з відповідачем було укладено типову Угоду про підготовку лікаря №33. Така вимога, щодо укладення угоди передбачена п.4 «Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням» затвердженого Постановою КМУ № 992 від 22.08.1996 року, якою визначено - керівники вищих навчальних закладів після зарахування осіб на навчання за державним замовленням укладають з ними угоду.

Згідно вказаної Угоди - відповідач взяв на себе зобов'язання прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання.

24 червня 2011 року відповідач успішно закінчив навчання у позивача та отримав диплом спеціаліста, отримавши повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря.

Позивач згідно укладеної Угоди взяв на себе зобов'язання забезпечити відповідну якість та рівень підготовки відповідача з вищою освітою. Взяті на себе зобов'язання відповідач виконав - доказом чого є успішна здача відповідачем державних іспитів та отримання диплому спеціаліста.

Відповідач свої зобов'язання порушив та належним чином не виконав. За місцем направлення не прибув та за вказаним місцем у направленні три роки не відпрацював.

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» визначено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Згідно п.1 та п. 2 Указу Президента України від 23 січня 1996 року за № 77/96 «Про заходи щодо реформування системи підготовки спеціалістів та працевлаштування випускників вищих навчальних закладів» визначено:

1. Установити, що вищі навчальні заклади України здійснюють підготовку спеціалістів: за рахунок коштів Державного бюджету України, республіканського бюджету Автономної Республіки Крим та місцевих бюджетів - за державним замовленням; за рахунок коштів відповідних юридичних та фізичних осіб - для роботи у недержавному секторі народного господарства; за рахунок власних коштів особи для роботи у державному і недержавному секторі народного господарства (за бажанням).

2. Установити, що особи, які навчаються за рахунок державних коштів, укладають з адміністрацією вищого навчального закладу угоду,, за якою вони зобов'язуються після закінчення навчання та одержання відповідної кваліфікації працювати в державному секторі народного господарства не менше ніж три роки. У разі відмови працювати в державному секторі народного господарства випускники відшкодовують в установленому порядку до державного бюджету повну вартість навчання.

Відповідно до п. І4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою КМУ № 992 від 22.08.1996 року, - у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, за порушення дисципліни протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

На підставі наведеного позивач просив задовольнити позов.

Відповідач та його представник адвокат ОСОБА_3 позов не визнавали.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2014 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з зазначеним рішенням суду ректор Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пироговаподав апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду в звязку з тим, що воно ухвалено з порушенням норм матеріального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, сторони, що зявилися, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає не задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції посилався на те, що відсутні підстави для задоволення заявлених позивачем позовних вимог.

Колегія вважає, що відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення про задоволення заявлених позивачем вимог.

Судом встановлено, що між позивачем і відповідачем було укладено угоду (а.с. 11) про підготовку лікаря у звязку із зарахуванням відповідача на навчання, на державне замовлення де навчання здійснюється за рахунок коштів державного бюджету.

Згідно вказаної Угоди - відповідач взяв на себе зобов'язання прибути після закінчення вищого навчального закладу за місцем направлення і відпрацювати не менше трьох років, а у разі відмови їхати за призначенням відшкодувати вартість навчання.

24 червня 2011 року відповідач успішно закінчив навчання у позивача та отримав диплом спеціаліста, отримавши повну вищу освіту за спеціальністю «Лікувальна справа» та здобув кваліфікацію лікаря.

Частиною 2 ст. 52 Закону України «Про освіту» визначено, що випускники вищих навчальних закладів, які здобули освіту за кошти державного або місцевого бюджетів, направляються на роботу і зобов'язані відпрацювати за направленням і в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п. І4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою КМУ № 992 від 22.08.1996 року, - у разі неприбуття молодого фахівця за направленням або відмови без поважної причини приступити до роботи за призначенням, звільнення його з ініціативи адміністрації за порушення трудової дисципліни, звільнення за власним бажанням, за порушення дисципліни протягом трьох років, випускник зобов'язаний відшкодувати у встановленому порядку до державного бюджету вартість навчання та компенсувати замовникові всі витрати.

Згідно п. 32 зазначеного Порядку, випускники, які одержали направлення на роботу до іншої місцевості, а також члени їхніх сімей забезпечуються житлом згідно

із законодавством.

Колегія погоджується з доводами відповідача, що він прибув за вказаним у направленні місцем роботи та висловив вимогу пред'явити йому місце де він буду жити. Керівництвом Олександрійського протитуберкульозного диспансеру йому було повідомлено, що приміщень які відповідають вимогам «житлові приміщення» у них немає та запропоновано винаймати кімнату в квартирі, квартиру, або на підставі усної угоди з керівництвом місцевого ПТУ мешкати в гуртожитку ПТУ, однак жодних законних підстав для відмови у наданні приміщення для проживання відповідача не існувало.

Те, що відповідач не був забезпечений житлом підтверджується відповіддю прокуратури на адресу відповідача (а.с. 54) в який зазначається, що Олександрійським протитуберкульозним диспансером було запропоновано відповідачу на вибір тимчасово (до встановлення на чергу на квартиру) проживання у гуртожитку або кімнату у квартирі, оскільки житловий фонд в диспансері відсутній.

В отриманому відповідачем направленні на роботу №127 (а.с. 55) зазначено, що позивача забезпечується житлом (кімната).

Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Таким чином не тільки відповідач взяв на себе зобовязання відповідно до укладеної угоди відпрацювати не менше трьох років після закінчення навчання за направленням, однак і позивач повинен був відповідно до п. 32 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, підготовка яких здійснювалась за державним замовленням, затвердженого Постановою КМУ № 992 від 22.08.1996 року направляючи відповідача на роботу за направленням забезпечити відповідача житлом, що ним виконано не було, оскільки житло відповідачу надано не було.

Посилання позивача, що відповідач не прибув за призначенням до роботи, спростовується зазначеною відповіддю прокуратури, а також відповіддю головного лікаря Олександрійського протитуберкульозного диспансеру наданою на вимогу суду при розгляді в суді апеляційної інстанції, в який зазначено, що відповідач відмовився від укладення трудового договору.

Враховуючи те, що відповідач свої зобовязання по прибуттю для роботи виконав, однак не приступив до роботи (відмовився від укладення трудового договору) в звязку з порушенням позивачем відносно нього п. 32 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів, а саме не надання житла, колегія вважає, що відсутні підстави для задоволення позову, оскільки відмова відповідача приступити до роботи за призначенням була зумовлена поважною причиною, що відповідно до п. І4 Порядку працевлаштування випускників вищих навчальних закладів є підставою для відмови в задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 307 ч.1 п.1, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ректора Вінницького національного медичного університету ім. М.І. Пирогова відхилити. Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2014 рокузалишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення однак може бути оскаржена до суду касаційної інстанції на протязі двадцяти днів.

Судді О.А. Ступаков

ОСОБА_4

ОСОБА_5