Справа № 191/3434/15-ц
Провадження № 2/191/211/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м. Синельникове

Синельниківський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Твердохліб А. В.

за участю секретаря Яришевої Н. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Синельникове цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди за час затримки розрахунку при звільненні -

ВСТАНОВИВ:

01. 10. 2015 року позивач звернулася до суду із вищезазначеною позовною заявою, вимоги у якій під час розгляду справи збільшила, обґрунтовуючи їх тим, що з 12. 12. 1988 року працювала у ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» на посаді менеджера з персоналу. 24. 07. 2014 року була звільнена із займаної посади за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України у звязку із виходом на пенсію, про що виданий наказ №75-К від 24. 07. 2014 року по підприємству та зроблено відповідний запис у трудовій книжці. В порушення ст. 116 КЗпП України, відповідач 24. 07. 2014 року, видаючи наказ 75-К про звільнення позивача не здійснив повного розрахунку на загальну суму 1986 грн. 21 коп. Позивач працювала на посаді менеджера з персоналу, що підтверджується записом у трудовій книжці. Посадовий оклад менеджера з персоналу відповідно до штатного розкладу підприємства, затвердженого наказом №142 від 01. 07. 2013 року становив 4871 грн. 00 коп.

Кількість робочих днів у вересні 2013 року, відповідно до Розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік при 5-денному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості роботи на день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, наведеному у додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року №9050/0/14-12/13 становить 21 день. Сума нарахованої заробітної плати позивача за відпрацьовані у вересні 2013 році 17 робочих днів становить 4871,00 : 21=3943 грн. 15 коп.

Підприємством сплачено позивачу за вересень 2013 року 2277 грн. 19 коп. Таким чином, сума невиплаченої заробітної плати за вересень 2013 року становить: 3943 грн. 15 коп. 2777 грн. 19 коп. = 1665 грн. 96 коп.

Станом на 24. 07. 2014 року відповідач не сплатив заробітну плату позивачу за жовтень 2013 року в сумі 177 грн. 00 коп., яка складається з наступного.

Посадовий оклад менеджера з персоналу, відповідно до штатного розкладу підприємства, затвердженого наказом №142 від 01. 07. 2013 року становив 4871 грн. 00 коп.

Кількість робочих днів у жовтні 2013 року, відповідно до Розрахунок норм тривалості робочого часу на 2013 рік при п'ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, наведеному у додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року №9050/0/14-12/13 становить 23 дні.

Позивачем відпрацьовано у жовтні 2013 року 23 дні.

Сума нарахованої заробітної плати позивачу за відпрацьовані у жовтні 2013 року 23 робочих дні на посаді менеджера з персоналу становить 4871,00:23*23=4871 грн. 00 коп.

Підприємством було сплачено позивачу за жовтень 2013 року 4694 грн. 00 коп. Таким чином, сума невиплаченої заробітної плати за жовтень 2013 року становить: 4871 грн. 00 коп. - 4694 грн. 00 коп. = 177 грн. 00 коп.

Станом на 24. 07. 2014 року відповідач не сплатив заробітну плату позивачу за листопад 2013 в сумі 143 грн. 25 коп., яка складається з наступного.

Посадовий оклад менеджера з персоналу, відповідно до штатного розкладу підприємства, затвердженого наказом №142 від 01. 07. 2013 року, становив - 4871грн. 00 коп.

Кількість робочих днів у листопаді 2013 року, відповідно до Розрахунок норм тривалості робочого часу на 2013 рік при п'ятиденному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, наведеному у додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року №9050/0/14-12/13 становить 21 день.

Позивачем відпрацьовано у листопаді 2013 року 17 днів.

Сума нарахованої заробітної плати позивача за відпрацьовані у листопаді 2013 року 17 робочих днів на посаді менеджера з персоналу становить - 4871,00: 21 * 17 = 3943 грн. 15 коп.

Підприємством було сплачено позивачу за листопад 2013 року 3799 грн. 90 коп. Таким чином, сума невиплаченої заробітної плати за листопад 2013 року становить: 3943 грн. 15 коп. 3799 грн. 90 коп. = 143 грн. 25 коп.

Відповідно статті 117 Кодексу законів про працю України відповідач має виплатити працівникові середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З 24. 07. 2014 року по час подання позивачем позовної заяви відповідач не виконав обов'язків, встановлених вищезазначеною нормою, внаслідок чого позивач вимагає стягнення 65664 грн. 30 коп. виходячи з наступного розрахунку.

Відповідно до пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08. 02. 1995 року за №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 повністю відпрацьованих місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Сума нарахованої заробітної плати позивачу за жовтень та листопад 2013 року становлять 4871 грн. 00 коп. + 3943 грн. 15 коп. = 8814 грн. 15коп.

Таким чином, середня заробітна плата для розрахунку затримки виплати заробітної плати становить 8814 грн. 15 коп. : 40 днів =220 грн. 35 коп. на день.

Період прострочки виплати середнього заробітку за весь час затримки з 24. 07. 2014 року по 08. 02. 2016 року становить - 388 робочих днів.

Загальний розмір виплати позивачу середнього заробітку за весь час затримки заробітної плати станом на 08. 02. 2016 року складає: 220 грн. 35 коп.* 388 робочих днів = 85495 грн. 80 коп.

Враховуючи зазначені обставини, з урахуванням ст. 23, 1167 ЦК України, позивач просить суд стягнути з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного підприємства «Дніпро-Західний Донбас»: заборгованість по заробітній платі у сумі 1986 грн. 21 коп.; середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні у сумі 85495 грн. 80 коп.; моральну шкоду у сумі 2500 грн. 00 коп.

Представник позивача ОСОБА_2 до початку судового засідання, призначеного на 15. 02. 2016 року, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

У судових засіданнях, проведених до 15. 02. 3016 року, представник позивача ОСОБА_2 надавала суду пояснення, що позивач ОСОБА_1 з 12. 12. 1988 року по 24. 07. 2014 року працювала на посаді менеджера з персоналу у ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас». У вказаний період часу працівники підприємства, в тому числі і ОСОБА_1, не отримували розрахункові листи по нарахуванню заробітної плати. Дані документи не були видані ОСОБА_1 роботодавцем й при її звільненні. Про суми нарахованої та виплаченої заробітної плати в період до вересня 2013 року та до липня 2014 року, ОСОБА_1 дізналася з листа ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» від 07. 09. 2015 року.

Представник відповідача ОСОБА_3 у судове засідання не зявився, але до початку його проведення надав суду заяву про проведення судового засідання, призначеного на 15. 02. 2016 року, без його присутності, а також надав квитанцію про сплату ОСОБА_1 заробітної плати за вересень-листопад 2013 року у сумі 1628 грн. 60 коп.

В матеріалах справи знаходиться письмове заперечення представника відповідача ОСОБА_3 проти позову, де він посилався на те, що позивач ОСОБА_1 пропустила тримісячний строк звернення до суду з даним позовом, оскільки дізналася про остаточну виплату суми заробітної плати ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» у день її звільнення, тобто 25. 07. 2014 року. Тому, просить суд відровими у задоволенні позову ОСОБА_1

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши надані ними заяви, докази, викладені в письмових матеріалах справи, давши їм належну оцінку, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено під час розгляду справи, ОСОБА_1 12. 12. 1988 року була прийнята на посаду старшого інспектора відділу кадрів, 03. 01. 1995 року переведена на посаду начальника відділу кадрів, 01. 10. 2007 року переведена на посаду менеджера по персоналу ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас», 14. 07. 2014 року звільнена із займаної посади на підставі ст. 38 КЗпП України у звязку із виходом на пенсію, що підтверджується копією трудової книжки (а. с. 8-9).

Наказом № 75-К від 24. 07. 2014 року позивач звільнена з підприємства згідно ст. 38 КЗпП за власним бажанням. Компенсація за невикористану щорічну відпустку становить 20 календарних днів (а. с. 7).

Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Відповідно до штатного розкладу підприємства, затвердженого наказом від 01. 07. 2013 року №142 посадовий оклад начальника відділу встановлено у розмірі 4871 грн. 00 коп. (а. с. 4)

Як вбачається із Довідки про заробітну плату ОСОБА_1 за період з 01. 07. 2012 року по 30. 09. 2013 року, виданої їй відповідачем 07. 09. 2015 року, ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» за вересень 2013 року здійснило оплату ОСОБА_1 по окладу у сумі 2277 грн. 19 коп. за 17 робочих днів.

Однак, вказана сума визначена відповідачем невірно, із заниженням, що вбачається із наступного розрахунку.

Так, кількість робочих днів у вересні 2013 року, відповідно до Розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік, при 5-денному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, наведеному у додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року №9050/0/14-12/13, становив 21 день. Тому, сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за відпрацьовані у вересні 2013 року 17 робочих днів повинна становити 3943 грн. 19 коп., виходячи з розрахунку: 4871 грн. 00 коп. (посадовий оклад з 01. 07. 2013 року (а. с. 4)) : 21 (кількість робочих днів у вересні 2013 року) * 17 (кількість робочих днів, відпрацьованих ОСОБА_1 у вересні 2013 року (а. с. 13)).

Таким чином, сума невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за вересень 2013 року становить 1666 грн. 00 коп. із розрахунку: 3943 грн. 19 коп. (оклад ОСОБА_1 за 17 відпрацьованих робочих днів) 2277 грн. 19 коп. (сума, виплачена роботодавцем за вересень 2013 року).

Окрім того, Розрахунковим листом за жовтень 2013 року (а. с. 11), виданого ОСОБА_1 відповідачем 07. 09. 2015 року, позивачу нараховано суму у розмірі 4964 грн. 00 коп. за 23 робочих дні.

Але, вказана сума визначена відповідачем невірно, із заниженням, що вбачається із наступного розрахунку.

Так, кількість робочих днів у жовтні 2013 року, відповідно до Розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік, при 5-денному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, наведеному у додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року №9050/0/14-12/13, становив 23 дні. Тому, посадовий оклад ОСОБА_1 за відпрацьовані у жовтні 2013 року 23 робочих дні повинен становити 4871 грн. 00 коп., виходячи з розрахунку: 4871 грн. 00 коп. (посадовий оклад з 01. 07. 2013 року (а. с. 4)) : 23 (кількість робочих днів у жовтні 2013 року) * 23 (кількість робочих днів, відпрацьованих ОСОБА_1 у жовтні 2013 року (а. с. 11)).

Таким чином, сума невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за жовтень 2013 року становить 177 грн. 00 коп. із розрахунку: 4871 грн. 00 коп. (оклад ОСОБА_1 за 23 відпрацьованих робочих дні) 4694 грн. 00 коп. (сума, виплачена роботодавцем за жовтень 2013 року).

Як вбачається із Розрахункового листка за листопад 2013 року, виданого ОСОБА_1 відповідачем 07. 09. 2015 року, ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» за листопад 2013 року здійснило оплату ОСОБА_1 по окладу у сумі 3799 грн. 90 коп. за 17 робочих днів (а. с. 11).

Однак, вказана сума визначена відповідачем невірно, із заниженням, що вбачається із наступного розрахунку.

Так, кількість робочих днів у листопаді 2013 року, відповідно до Розрахунку норм тривалості робочого часу на 2013 рік, при 5-денному робочому тижні з двома вихідними днями у суботу та неділю при однаковій тривалості часу роботи за день упродовж робочого тижня та відповідним зменшенням тривалості роботи напередодні святкових та неробочих днів, наведеному у додатку до листа Міністерства праці та соціальної політики України від 21 серпня 2012 року №9050/0/14-12/13, становив 23 дні. Тому, сума нарахованої заробітної плати ОСОБА_1 за відпрацьовані у листопаді 2013 року 17 робочих днів повинна становити 3943 грн. 19 коп., виходячи з розрахунку: 4871 грн. 00 коп. (посадовий оклад з 01. 07. 2013 року (а. с. 4)) : 21 (кількість робочих днів у листопаді 2013 року) * 17 (кількість робочих днів, відпрацьованих ОСОБА_1 у листопаді 2013 року (а. с. 11)).

Таким чином, сума невиплаченої заробітної плати ОСОБА_1 за листопад 2013 року становить 143 грн. 29 коп. із розрахунку: 3943 грн. 19 коп. (оклад ОСОБА_1 за 17 відпрацьованих робочих днів) 3799 грн. 90 коп. (сума, виплачена роботодавцем за листопад 2013 року).

З огляду на викладене вище, відповідач на день звільнення ОСОБА_1, тобто 24. 07. 2014 року, здійснив не повну виплату заробітної плати працівнику ОСОБА_1 в період з вересня 2013 року по листопад 2013 року, що загальною сумою складає 1986 грн. 29 коп., що суперечить вимозі ст. 116 КЗпП України.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

В позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, позивач та її представник, керуючись ст. 117 КЗпП України та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08. 02. 1995 року за №100, вирахували середній заробіток за весь час затримки з 24. 07. 2014 року по 08. 02. 2015 року у сумі 85495 грн. 80 коп., виходячи з наступного розрахунку:

нарахована заробітна плата за жовтень та листопада 2013 року, становить 4871 грн. 00 коп. + 3943 грн. 15 коп. = 8814 грн. 15 коп. : 40 днів = 220 грн. 35 коп. на день

період прострочки виплати середнього заробітку за весь час затримки з 24. 07. 2014 року по 08. 02. 2016 року становить 388 днів

середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку складає: 220 грн. 35 коп.*388 днів = 85495 грн. 80 коп.

Але, погодитись з таким розрахунком суд не може, так як останній проведено невірно.

Механізм здійснення відповідного розрахунку, про що зазначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21. 01. 2015 року за №6-195цс/14, визначено Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100. Під час його проведення слід використовувати формулу, за якою обрахуванню підлягає період затримки за робочі дні з використанням даних про середній заробіток позивача виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата.

Так, останніми двома календарними місяцями роботи, що передували події невиплати заробітної плати ОСОБА_1 за вересень листопад 2013 року, були липень та серпень 2013 року, а не жовтень та листопад 2013 року.

Таким чином, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_1 з розрахунку: липень 2013 року - 3812 грн. 09 коп. + серпень 2013 року - 4871 грн. 00 коп. = 8683 грн. 09 коп., яку необхідно : на 39 відпрацьованих днів, що дорівнює 222 грн. 64 коп.

Середньоденний заробіток ОСОБА_1, який становить 222 грн. 64 коп. необхідно * на весь час затримки по день фактичного розрахунку, що складає 502 дні, в період з 24. 07. 2014 року по 15. 02. 2016 року, що = 111765 грн. 28 коп.

При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника.

Однак, в справі, що розглядається позов підлягає частковому задоволенню з огляду на те, що 15 лютого 2016 року ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» перерахувало заробітку плату ОСОБА_1 за вересень, жовтень, листопада 2013 року, згідно відомості №86 від 15. 02. 2016 року, у сумі 1628 грн. 60 коп., залишивши невиплаченою суму у розмірі 357 грн. 69 коп.

Якщо спір вирішено на користь працівника частково, розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який ухвалює рішення по суті спору. Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення або в разі його відсутності в цей день наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а в разі непроведення його до розгляду справи по день ухвалення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не позбавляє його відповідальності.

Суд, діючи з урахуванням правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 23. 12. 2015 року у справі №6-837цс/15, яка згідно ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, визначив право суду зменшити розмір відшкодування, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, яка залежить від таких чинників: наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

А тому, суд вважає, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку, яка підлягає стягненню на користь позивача ОСОБА_1 повинна бути зменшеною з 111765 грн. 28 коп. до 10000 грн., з урахуванням розміру заборгованості по заробітній платі, яка станом на 15. 02. 2016 року складає 357 грн. 69 коп.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 22. 02. 2012 року визначеною, що у Цивільному кодексі України гарантується право особи на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового права та інтересу і встановлюється відшкодування моральної (немайнової) шкоди як один із способів захисту цивільних прав та інтересів (частина перша, пункт 9 частини другої статті 16).

Конституційний Суд України вважає, що в аспекті конституційного звернення визначені Цивільним кодексом України і Кодексом законів про працю України підстави та порядок відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди слід розглядати у нерозривному звязку з положеннями статті 233 КЗпП України, у яких встановлено строки звернення до суду за вирішенням трудових спорів, зокрема тримісячний строк, який розпочинається з дня, коли працівник дізнався чи повинен був дізнатися про порушення свого права.

Звільнений працівник, якому з вини власника або уповноваженого ним органу несвоєчасно виплатили належні при звільненні суми, має право вимагати відшкодування завданої при цьому моральної шкоди.

Як вже було зазначено вище, ОСОБА_1 дізналася про своє порушене право 07. 09. 2015 року, а 01. 10. 2015 року звернулася до суду за захистом своїх прав, тобто у межах трьох місяців, визначених ст. 233 КЗпП України, а тому має право на відшкодування колишнім роботодавцем моральної шкоди.

Відповідно до ст. 237 КЗпП України, відшкодування власника або уповноваженого ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних норм призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і потребують від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

В судовому засіданні зайшло своє підтвердження посилання представника позивача на те, що позивач ОСОБА_1 переживає, нервує з приводу невиплати їй заробітної плати.

Відповідно до вимог ст. 23 ЦК України кожна особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розяснено, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість, можливість відновлення тощо) та з урахуванням обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, враховуючи характер моральних страждань позивача, їх тривалість і тяжкість, істотність вимушених змін у її життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин по справі і наслідків, суд, вважає, що слід позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди задовольнити частково, а саме в розмірі 2000 грн. 00 коп.

Частиною 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений такого права, а згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України право на своєчасне одержання винагороди за працю, яка також є власністю особи в розумінні ст. 41 Конституції України, захищається законом.

Таким чином, суд враховуючи викладені вище обставини, вважає що своєчасне нездійснення з вини відповідача всіх належних позивачу виплат в день звільнення є порушенням статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Так, визнані судом порушення трудового законодавства надає позивачу право вимагати стягнення з відповідача середнього заробітку за весь час затримки, однак беручи до уваги, те, що станом на 15. 02. 2016 року відповідачем проведено часткове перерахування невиплаченої заробітної плати, позов підлягає частковому задоволенню шляхом стягнення з ДМП ВКГ «Дніпро-Західний Донбас» на користь ОСОБА_1 заробітної плати у сумі 357 грн. 69 коп., відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням принципу співмірності та істотності суми заборгованості із середнім заробітком у розмірі 10000 грн., та моральної шкоди у сумі 2000 грн. 00 коп.

Згідно ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи результати розгляду справи, а також те, що позивач звільнена від сплати судового збору, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп.

На підставі викладеного, Протоколу 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ч. 4 ст. 41, ч. 7 ст. 43 Конституції України, рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року №4-рп/2012, постанови Верховного Суду України від 21. 01. 2015 року у справі №6-195цс14, постанови Верховного Суду України від 23. 12. 2015 року у справі №6-837цс15, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», ст. ст. 116, 117, 233, 237 КЗпП України, ст. 23 ЦК України, постанови Кабінету Міністрів України від 08. 02. 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати», листа Міністерства праці та соціальної політки України від 21. 08. 2012 року №9050/0/14-12/13, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 360-7 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас» про стягнення заробітної плати, середнього заробітку та моральної шкоди за час затримки розрахунку при звільненні - задовольнити частково.

Стягнути з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас», розташованого за адресою: 52551, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Воронове, вул. Дніпровська, 28, () на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер - НОМЕР_1, заробітну плату у сумі 357 грн. 69 коп., суму середнього заробітку за весь час затримки з виплати заробітної плати 10000 грн. 00 коп. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 2000 грн. 00 коп., а всього 12357 (дванадцять тисяч триста пятдесят сім) грн. 69 коп.

Стягнути з Державного міжрайонного підприємства водопровідно-каналізаційного господарства «Дніпро-Західний Донбас», розташованого за адресою: 52551, Дніпропетровська область, Синельниківський район, с. Воронове, вул. Дніпровська, 28, (), на користь держави судовий збір в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

На рішення суду протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Синельниківський міськрайонний суд може бути подана апеляційна скарга. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_4