У х в а л а

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

АмелінаВ.І., Гончара В.П., ПоповичО.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про виселення з гуртожитку без надання іншого жилого приміщення; за зустрічним позовом ОСОБА_4 до Національного технічного університету України «Київський політехнічний інститут» про визнання законним користування кімнатою в гуртожитку, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суд м. Києва від 16 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року Національний технічний університет України «Київський політехнічний інститут» (далі - НТУУ «КПІ») звернувся до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на його балансі перебуває студентський гуртожиток АДРЕСА_1. У 2004 році ОСОБА_4 на підставі угоди № 9 надано тимчасовий дозвіл на проживання у кімнаті НОМЕР_1 зазначеного гуртожитку. Строк проживання відповідача та його родини у спірному приміщенні неодноразово продовжувався. 16 липня 2014 року радою житлових та соціальних питань НТУУ «КПІ» ухвалено рішення, яким відмовлено відповідачу у продовженні терміну проживання у гуртожитку. Посилаючись на те, що з 17 липня 2014 року відповідачі безпідставно займають спірне житлове приміщення та не реагують на неодноразові звернення звільнити кімнату, просив суд виселити ОСОБА_4 та ОСОБА_6 з кімнати НОМЕР_1 студентського гуртожитку АДРЕСА_1 без надання іншого жилого приміщення.

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що у лютому 1997 році він закінчив навчання у НТУУ «КПІ» та влаштувався на роботу на посаду слюсара-сантехніка у гуртожитку АДРЕСА_1 Будучи студентом, він отримав ордер на вселення до кімнати НОМЕР_2 гуртожитку АДРЕСА_1, де проживав та був зареєстрований. Після працевлаштування йому було надано службову кімнату НОМЕР_1 у цьому ж гуртожитку. Посилаючись на те, що вказану кімнату займає у зв'язку з перебуванням у трудових відносинах з відповідачем та на те, що власного житла не має, просив суд визнати законним користування кімнатою НОМЕР_1 у гуртожитку АДРЕСА_1

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 жовтня 2015 року , позов НТУУ «КПІ» задоволено.

Виселено ОСОБА_4, ОСОБА_5 з кімнати НОМЕР_1 студентського гуртожитку АДРЕСА_1.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати зазначені судові рішення та ухвалити нове рішення, яким задовольнити його позов та відмовити у задоволенні позову НТУУ «КПІ», мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, а тому касаційному перегляду не підлягають.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Задовольняючи позов НТУУ «КПІ» та відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши надані сторонами докази в їх сукупності, правильно визначивши, які правовідносини випливають із встановлених обставин, обґрунтовано виходив з того, що позивач разом із родиною був тимчасово поселений в спірну кімнату гуртожитку на підставі цивільно-правової угоди, строк дії якої закінчився, а рішенням ради житлових та соціальних питань НТУУ «КПІ» від 16 липня 2014 року відмовлено відповідачу у продовженні терміну проживання у спірному житловому приміщенні, а тому у ОСОБА_4 та ОСОБА_6 відсутні підстави для проживання у спірному гуртожитку. При цьому суд правильно відхилив доводи відповідача щодо проживання в спірному житлі на підставі ордера, оскільки зазначений ордер видавався відповідачу на інше жиле приміщення на час його навчання в НТУУ «КПІ».

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що судами правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судів першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами були дотримані норми матеріального і процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень.

Керуючись ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 23 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суд м. Києва від 16 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В.І. Амелін В.П. Гончар О.В. Попович