Провадження № 22-ц/773/169/16 Категорія: 59 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л.Я.,

суддів - Данилюк В.А., Подолюка В.А.,

секретар с/з - Вергун Т.С.,

з участю:

позивача - ОСОБА_2,

відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про відшкодування витрат за оплату житлово-комунальних послуг, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_2 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 відмовлено.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність рішення через порушення норм матеріального права, неповного з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків суду обставинам справи, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав і просив скаргу задовольнити, відповідач ОСОБА_3 апеляційну скаргу заперечила і просила її відхилити.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що скарга позивача підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції - залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживачем комунальних послуг є фізична особа, яка отримує житлово-комунальну послугу.

Відповідно до статті 20 цього Закону споживач зобов'язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом, а у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги сплачувати пеню у встановлених законом чи договором розмірах.

Відповідно до статті 67 ЖК України плата за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інші послуги) береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Отже, відповідно до зазначених норм та за змістом Закону України «Про житлово-комунальні послуги» судом першої інстанції правильно встановлено, що зареєстровані у квартирі споживачі комунальних послуг зобов'язані вносити плату за їх користування.

Судом першої інстанції також встановлено, що ОСОБА_2 є власником домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про власності на домоволодіння, виданого виконавчим комітетом Луцької міської ради депутатів трудящих від 13 квітня 1964 року. У вказаному будинку зареєстровані: сам позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 (колишня невістка позивача), ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (онуки позивача), ОСОБА_6 (неповнолітній син ОСОБА_5)., ОСОБА_7 (син позивача), ОСОБА_8 (невістка позивача) та ОСОБА_9

Крім того, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 в приміщеннях, де вона проживає, облаштувала окремі лічильники на воду та газ, за показаннями яких здійснює оплату за спожиті послуги і, крім цього, вносить плату за електроенергію та вивіз сміття на особовий рахунок, відкритий на ім'я позивача ОСОБА_2 (а.с.50-54).

Зазначені вище обставини сторонами не заперечуються і не спростовуються.

З наявних в матеріалах справи квитанцій судом встановлено, що позивачем ОСОБА_2 за період з 01 січня 2012 року по 30 червня 2015 року оплачено житлово-комунальні послуги на загальну суму 7847 грн. 62 коп. (а.с.6-35). Нарахування комунальних послуг проводиться на 8 осіб.

При цьому ОСОБА_2 просить стягнути плату за користування комунальними послугами лише з відповідача ОСОБА_3, хоча в будинку, крім позивача і відповідача, зареєстровані ще 6 осіб.

Як в суд першої інстанції, так і в суд апеляційної інстанції позивач всупереч вимог статті 60 ЦПК України не надав належних та допустимих доказів на підтвердження того, що сума, яку вносить відповідач за споживання вказаних послуг є меншою від тією суми, яка має бути сплачена відповідачем відповідно до її частки, в зв'язку з чим остання має заборгованість перед позивачем.

З огляду на викладене суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_2

Доводи апеляційної скарги є власним тлумаченням позивачем норм чинного законодавства та обставин справи, які були предметом дослідження судом першої інстанції і суд дав їм правильну юридичну оцінку, а тому не спростовують висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 10 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді :