Справа № 342/1160/15-ц
Провадження № 22-ц/779/253/2016
Головуючий у 1 інстанції Корюкіна М.П. М. П.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Ковалюка Я.Ю.

суддів: Максюти І.О., Фединяка В.Д.

секретаря Капущак С.В.

розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи на стороні позивача органу опіки та піклування Городенківської районної державної адміністрації про надання дозволу на виїзд неповнолітньої дитини за межі кордону України без згоди батька та виготовлення проїзного документу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 на рішення Городенківського районного суду від 09 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом посилаючись на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого народилася дитина: син ОСОБА_5 04.07.2007р.н. Вказує, що на час народження сина чоловік знаходився в Чехії, а вона в Україні. З сином вона проживала в Україні до досягнення ним півтора року. В 2009 році вона поїхала до чоловіка в Чехію де вони проживали разом. Син їхній в той час проживав в свекрухи. Життя їхнє не склалося, у звязку із чим 04.09.2014 року шлюб між ними розірвано. Сина за рішенням суду залишено проживати разом із нею. 15.10.2015 року в м. Болехові Івано-Франківської області вона уклала шлюб із ОСОБА_6 Вони обоє працюють в Республіці Чехія, мають право на постійне проживання. Син підріс і хоче поїхати в Чехію для ознайомлення з цією державою, що буде корисливо для світогляду та його духовного розвитку. Однак її колишній чоловік заперечує проти тимчасового виїзду сина за кордон, заявляючи що він такого дозволу не дасть.

Просила надати дозвіл на тимчасове вивезення її неповнолітнього сина за межі України в Чехію разом з нею в грудні 2015 року січні 2016 року орієнтовно на 3 тижні та на виготовлення її неповнолітньому синові проїзного документу на право виїзду за кордон за межі України.

Рішенням Городенківського районного суду від 09 грудня 2015 року позов задоволено.

Надано ОСОБА_2 дозвіл на тимчасове вивезення її неповнолітнього сина ОСОБА_5 04.07.2007р.н. в супроводі ОСОБА_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3 на період з 25.12.2015 року по 15.01.2016 року в Чеську Республіку - Прага 9 Летняни, Фридецька 441.

Надано ОСОБА_2 без згоди батька ОСОБА_3 дозвіл на оформлення проїзних документів на неповнолітнього сина ОСОБА_5 04.07.2007р.н. в супроводі матері ОСОБА_2 в Чеську Республіку - Прага 9 Летняни, Фридецька 441 поштовий індекс: 19900.

На дане рішення представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Апелянт зазначає, що позивачка не зверталася до нього про надання дозволу на виїзд дитини ще до подання позову, а про її намір він дізнався з позовної заяви. Позивачкою не обґрунтовано мети поїздки та відповідність поїздки інтересам дитини.

Крім того, він має намір особисто зустрітися з дитиною та провести новорічні свята в Карпатах. В такому випадку будуть порушені права батька у спілкуванні з дитиною, а дитина буде позбавлена можливості навчатися в школі.

Позивач не навела доказів, в яких умовах буде проживати дитина, в якому саме закладі відпочинку буде проживати та оздоровлятись. Вказуючи, що вона проживає з іншим чоловіком, доказів про те, що він не заперечує проти проживання дитини у його квартирі, позивачка не надала.

Суд першої інстанції не взяв до уваги наведених обставин справи та ухвалив помилкове рішення. З цих підстав, рішення суду першої інстанції апелянт просить скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Сторони в судове засідання не зявилися, хоча належним чином повідомлялись про час й місце розгляду справи, що у відповідності до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Вислухавши доповідача, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, сторони з 27.01.2007 року по 04.09.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилася дитина: син ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1. Рішенням суду шлюб між сторонами розірвано. Неповнолітню дитину після розірвання шлюбу залишено проживати з матірю.

Позивач, посилаючись на те, що відповідач, як батько сина ОСОБА_5 в добровільному порядку відмовляється надати дозвіл на її тимчасовий виїзд за межі держави, звернулася в суд з позовом про надання такого дозволу в судовому порядку.

Орган опіки та піклування Городенківської РДА не заперечує щодо тимчасового виїзду за межі України, а саме до Чеської Республіки на період з 25 грудня 2015 по 15 січня 2016 року малолітнього Івана ІНФОРМАЦІЯ_1, без згоди батька (рішення від 30.11.2015 року № 01-29/887, а.с.19-20).

Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що дитина навчається в школі і позивачка має намір здійснити поїздку за кордон під час зимових канікул, яка матиме пізнавальний і відпочинковий характер, а це відповідатиме інтересам дитини.

З даним висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Виходячи зі змісту ст. ст. 1, 3, 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» передбачено, що громадянин України має право виїхати з України. Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюється Кабінетом Міністрів України відповідно до цього Закону та інших законів України. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

За правилами перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 в редакції Постанови КМУ від 25.08.2010 року № 724 (п. п. 3-5), виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, здійснюється за згодою обох батьків та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду досягли 18-річного віку. Виїзд громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного із батьків або інших осіб, уповноважених одним із батьків з нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого із батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі, якщо другий із батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого із батьків у разі пред`явлення зокрема рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку без згоди та супроводу другого із батьків. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі осіб, які уповноважені обома батьками, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою обох батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі.

За змістом ч.1ст.151, ч.2.ст.155 Сімейного кодексу України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку.

Згідно ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Посилання апелянта про те, що неповнолітній син спочатку повинен відвідати та ознайомитись із культурними та історичними місцями рідного краю і він має намір забезпечити йому відпочинок в Івано-Франківській області, не заслуговують уваги оскільки такі екскурсії можуть мати місце протягом навчального року у вихідні дні.

Таким чином суд повно зясував обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін, дав належну оцінку доказам та ухвалив рішення, яке відповідає матеріалам справи та вимогам закону. Його висновок про те, що поїздка дитини за кордон під час зимових канікул відповідатиме інтересам дитини є вірним.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 - відхилити.

Рішення Городенківського районного суду від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуючий Я.Ю. Ковалюк

Судді: І.О. Максюта

ОСОБА_7