Справа № 133/288/15-ц Провадження № 22-ц/772/59/2016Головуючий в суді першої інстанції ОСОБА_1
Категорія 58 Доповідач Ковальчук О. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів: Жданкіна В.В., Медяного В.М.

при секретарі Агеєвій Г.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») до ОСОБА_2, за участі третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2, поданою його представником ОСОБА_4, на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 9 жовтня 2015 року у цій справі,

В С Т А Н О В И Л А:

У лютому 2015 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 16 вересня 2008 року між цим банком та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № VIKWGА, згідно з яким банк надав останньому кредит у розмірі 43742,08 доларів США строком до 16 вересня 2012 року. У забезпечення виконання зобов'язань за цим кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і відповідач ОСОБА_2 16 вересня 2008 року уклали договір іпотеки, згідно з яким ОСОБА_2 надав в іпотеку нерухоме майно, яке належить йому на праві власності, а саме житловий будинок № 45, розташований по вул. Південне шосе у с. Сигнал, Козятинського району, Вінницької області.

15 вересня 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2536, виданого 5 вересня 2011 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 91299,02 грн., накладено арешт на вищевказане нерухоме майно, що є предметом іпотеки, та зареєстроване це обтяження в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

12 квітня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-59, виданого 13 березня 2012 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 45353,10 грн., також накладено арешт на вказане нерухоме майно, про що внесено відповідний запис до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна.

Враховуючи викладене та посилаючись на положення Інструкції «Про проведення виконавчих дій», ст. 3 Закону України «Про іпотеку», ст. ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», позивач просив звільнити заставне майно з-під арешту, заборонити органам державної виконавчої служби вчиняти будь-які дії, повязані з обмеженням ПАТ КБ «Приватбанк» прав іпотекодержателя щодо вищевказаного нерухомого майна.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 9 жовтня 2015 року вказаний позов задоволено, вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погодившись із ухваленим рішенням, апелянт, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального та матеріального права, в апеляційній скарзі просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак рішення суду першої інстанції таким вимогам не відповідає з огляду на наступне.

Судом встановлено та сторонами не оспорюється, що 16 вересня 2008 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № VIKWGА, згідно з яким позивач надав останньому кредит у розмірі 43742,08 доларів США (а.с.4-8).

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором ПАТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_2 16 вересня 2008 року уклали договір іпотеки, згідно якого ОСОБА_2 надав в іпотеку належне йому нерухоме майно, а саме житловий будинок, загальною площею 116.80 кв.м., який розташований за адресою: вул. Південне шосе, 45, с. Сигнал, Козятинський район, Вінницька область (а.с.9-11).

15 вересня 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_5 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2536, виданого 5 вересня 2011 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 91299,02 грн., накладено арешт на все майно, що належить боржнику, зокрема і на вказане нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (а.с. 14). Дане обтяження зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 11617706 (а.с. 15-16).

12 квітня 2012 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції ОСОБА_6 при примусовому виконанні виконавчого листа № 2-59, виданого 13 березня 2012 року Козятинським міськрайонним судом Вінницької області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованості в сумі 45353,10 грн., накладено арешт на все майно, що належить боржнику, зокрема і на вказане нерухоме майно, яке є предметом іпотеки (а.с. 13). Дане обтяження державного виконавця зареєстровано в Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, що підтверджується інформаційною довідкою з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12417388 (а.с.15-16).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, посилаючись на ст. 3 Закону України «Про іпотеку», ст.ст. 54, 60 Закону України «Про виконавче провадження», виходив із того, що в даному випадку договір іпотеки був укладений 16.09.2008 р., а постанови про відкриття виконавчого провадження з накладенням арешту на все майно були винесені 15.09.2011 р. та 12.04.2012 р., тобто пізніше, ніж був укладений договір іпотеки (а.с.13-14), тому державна виконавча служба не мала правових підстав для накладення арешту на предмет іпотеки. При цьому який існує зв'язок між посиланням на положення вказаних норм матеріального права та зробленим судом висновком суд не мотивував.

Однак з таким висновком суду не можна погодитись з наступних підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду таким вимогам не відповідає.

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Згідно із ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» № 6 від 27 серпня 1976 року за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володінні ним.

Згідно з ч. 6 ст. 3 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення боржником основного зобовязання, відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

За змістом ч.1 ст.9 Закону України «Про іпотеку» іпотекодавець має право володіти та користуватись предметом іпотеки відповідно до його цільового призначення, якщо інше не встановлено цим Законом.

На порушення наведених норм матеріального права та ст. ст. 3, 4, 119, 213-215 ЦПК України позивач не вказав у своїй позовній заяві, а суд не встановив та не зазначив у своєму рішенні у чому конкретно полягає порушення прав позивача накладенням арешту на предмет іпотеки.

Суд на порушення вимог п. 3 ч. 1 ст. 215 ЦПК України в рішенні не зазначив частин статей законів, на підставі яких вирішено справу, а до положень ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження» відніс такі, яких вона не містить.

Ні зі змісту позовної заяви, ні з пояснень представника позивача у судових засіданнях не вбачається порушення прав ПАТ КБ «Приватбанк» як іпотекодержателя спірного майна, які були б пов?язані з правом власності на майно чи з правом володіння ним, тому вимоги банку про звільнення вказаного майна з-під арешту на підставі ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» на законі не ґрунтуються.

Що ж до заперечень проти арешту (опису) майна, які не пов'язані зі спором про право на це майно, а стосуються порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби під час виконання судових рішень, ухвалених відповідно до ЦПК України, то їх слід розглядати за правилами ст. 383 ЦПК України.

За таких обставин рішення суду як постановлене з порушенням норм матеріального та процесуального права на підставі ст. 309 ЦПК України слід скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у позові.

Відповідно до вимог ст. ст. 79, 80, 88 ЦПК України, ст.ст. 3, 4 Закону України «Про судовий збір» із позивача слід стягнути на користь відповідача 267 грн. 97 коп. судового збору, сплаченого ним при подачі апеляційної скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 79, 80, 88, 303, 307, 309, 314, 316, 319, 324, 325 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 9 жовтня 2015 року скасувати.

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, за участі третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3, Відділу державної виконавчої служби Козятинського міськрайонного управління юстиції, про звільнення майна з-під арешту відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 267 грн. (двісті шістдесят сім гривень) 97 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення. На рішення може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий О.В. Ковальчук

Судді: В.В. Жданкін

ОСОБА_7