27.01.2016 Єдиний унікальний номер 205/6401/15-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
27 січня 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді Остапенко Н.Г.
при секретарі Шевцовій М.А.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Державної Міграційної Служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
27 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Державної Міграційної Служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що на підставі договору дарування від 17.11.2004 року, йому належить 60/100 частин житлового будинку АДРЕСА_1 з господарськими будівлями і спорудами. 60/100 частин житлового будинку виділені у квартиру НОМЕР_1.
Відповідно до даних домової книги, з 17.05.2011 року у АДРЕСА_1 зареєстрована відповідачка ОСОБА_2.
З дня реєстрації відповідачка за зареєстрованим місцем не проживала, особистих речей немає. У добровільному порядку відповідачка з реєстраційного обліку не знялася.
На підставі вищевикладеного просить визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1 та усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1
Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився. Надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлялася через засоби масової інформації газету «Вісті Придніпров*я».
В судове засідання представник третьої особи Ленінського районного відділу у м. Дніпропетровську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність.
Зі згоди позивача, суд ухвалює заочне рішення, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
В ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_1 належить на праві приватної власності 60/100 частин житлового будинку НОМЕР_2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування від 17.11.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Поповою І.В. Право власності зареєстровано в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» за НОМЕР_3 /а.с.5,6/.
Відповідно до даних домової книги, з 17.05.2011 року у АДРЕСА_1 зареєстрована відповідачка ОСОБА_2 /а.с.8 на звороті/.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 з травня 2011 року, в квартирі відсутні її особисті речі, що підтверджується актом про не проживання в спірній квартирі ОСОБА_2 затвердженого головою квартального комітету від 19.08.2015 року/а.с.11/.
Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.
За змістом права власності, визначеного ст. 317 ЦК України, право власності - це право володіння, користування і розпорядження майном.
Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
На підставі ч. 2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
В силу ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.
Враховуючи вищевикладене, а саме зареєстроване у встановленому порядку право власності позивача на квартиру НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, ту обставину, що відповідачка не проживає в ній з травня 2011 року, а також що рішення суду є самостійною підставою для зняття з реєстрації, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
На підставі викладеного та керуючись Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 15-16, 317, 319, 321, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 10-11, 59-60, ч. 2 ст. 197, ст. ст. 212, 213-215, 224-226 Цивільно-процесуального кодексу України,суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Головне управління Державної Міграційної Служби України у Дніпропетровській області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 такою, що втратила право користування житлом за адресою: АДРЕСА_1.
Усунути перешкоди у користуванні ОСОБА_1, власністю шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: АДРЕСА_1.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Суддя Н.Г. Остапенко