У Х В А Л А

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Охрімчук Л.І.,
розглянувши заяву заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року у справі за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12, ОСОБА_13 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_14, ОСОБА_15 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_16 до ОСОБА_17, товариства з обмеженою відповідальністю "Галлан ЛТД", приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коссе Людмили Миколаївни, треті особи: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, Прокуратура Дергачівського району Харківської області, Головне управління юстиції у Харківській області, Регіональне відділення Фонду державного майна у Харківській області, Дергачівська міська рада Харківської області, про визнання правочину недійсним,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2014 року, у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін.

У заяві заступника Генерального прокурора України порушується питання про скасування рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року й ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей»;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень заступник Генерального прокурора України посилається на ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 та 23 вересня 2015 року, постанову Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодилися й суди апеляційної та касаційної інстанцій, виходив з того, що неповнолітні діти позивачів на момент укладення договору купівлі-продажу 9 листопада 2010 року не мали права власності на частину спірного будинку, не мали також і встановленого законом права користування житловими приміщеннями в гуртожитку. За таких обставин, згода органів опіки і піклування для укладення договору купівлі-продажу гуртожитку не була обов'язковою.

Так, договір купівлі-продажу гуртожитку, який оспорюють позивачі, укладено між власником гуртожитку - юридичною особою товариством з обмеженою відповідальністю «Галлан ЛТД» та фізичною особою - ОСОБА_17 Позивачі не надали ордерів на житлові приміщення, які є єдиною підставою для вселення в надане житло, вони вселилися до гуртожитку на підставі клопотання Дергачівського міського голови до органів паспортної служби Дергачівського РВ про їх реєстрацію, однак вселення на такій підставі законом не передбачено.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року, що надана заявником як приклад, зазначено, що суди визнали договір купівлі-продажу квартири недійсним на підставі довідок, виданих комунальним підприємством, згідно з якими неповнолітня особа була зареєстрована у спірній квартирі, ксерокопії паспорта цієї неповнолітньої особи та пояснення свідків, які підтвердили факт, що у спірній квартирі на момент її продажу була зареєстрована вказана неповнолітня особа.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 вересня 2015 року, що надана заявником як приклад, установлено, що позивач має неповнолітнього сина, який відповідно до довідки житлово-комунальної контори проживає у спірній квартирі з моменту народження.

Порівняння змісту указаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року, що надана заявником як приклад, установлено, що Особа 9 - дочка Особа 10, на момент укладення договору іпотеки проживала та була зареєстрована в спірному житловому будинку, спірний житловий будинок є єдиним та постійним місцем її проживання. Установлено також, що Особа 12 є малолітньою дочкою Особа 9, яка є матір'ю-одиначкою.

Таким чином, порівняння змісту постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 1 липня 2015 року зі змістом ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_4 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_5, ОСОБА_6 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_7, ОСОБА_8 в інтересах неповнолітніх ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 в інтересах неповнолітньої ОСОБА_12, ОСОБА_13 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_14, ОСОБА_15 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_16 до ОСОБА_17, товариства з обмеженою відповідальністю "Галлан ЛТД", приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Харківської області Коссе Людмили Миколаївни, треті особи: Служба у справах дітей Дергачівської районної державної адміністрації Харківської області, Реєстраційна служба Дергачівського районного управління юстиції у Харківській області, Прокуратура Дергачівського району Харківської області, Головне управління юстиції у Харківській області, Регіональне відділення Фонду державного майна у Харківській області, Дергачівська міська рада Харківської області, про визнання правочину недійсним за заявою заступника Генерального прокурора України про перегляд рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 18 червня 2014 року, ухвали Апеляційного суду Харківської області від 29 липня 2014 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко Л.І. Охрімчук