Провадження № 22-ц/779/200/2016
Головуючий у 1 інстанції Бойчук О. В.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
УХВАЛА

05 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

представника ОСОБА_4 -

ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи за заявою представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, надання документів на квартиру та ключів, надання права володіння і користування кімнатами квартири та стягнення грошової компенсації 1/2 вартості транспортного засобу, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 на ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2015 року задоволено заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову. Постановлено накласти арешт на квартиру по АДРЕСА_1 та транспортний засіб «Volkswagen Golf», 2004 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1, а також вимагати від ОСОБА_2 забезпечити заставою у розмірі 35386,60 грн вимогу про накладення арешту на вищезазначені квартиру та транспортний засіб.

Частково не погоджуючись із даною ухвалою суду, представник ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Апелянт не погоджується із розміром визначеної судом застави, оскільки 1/2 частини спірної квартири за рішенням Івано-Франківського міського суду від 26.02.2015 року належить йому на праві власності. При цьому, апелянт вважає помилковим висновок суду щодо визначення ціни позову у розмірі 176933 грн, оскільки вартість квартири та автомобіля не визначено і експертиз щодо цього питання судом не призначалось. Вважаючи дану ухвалу суду в оскарженій частині незаконною, просить її змінити, і для реалізації накладення арешту на вищезазначені квартиру та автомобіль, скасувати визначене судом першої інстанції зобов'язання ОСОБА_2 забезпечити заставою вимогу про накладення арешту на квартиру та транспортний засіб у розмірі 35386,60 грн.

В засіданні апеляційного суду представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній. Крім того зазначив, що на даний час у ОСОБА_2 вже немає підстав очікувати незаконних дій зі сторони бувшої дружини стосовно можливого відчуження нею спірної квартири. Однак, накладення арешту на спірну автомашину, якою користується відповідачка, вважає необхідним. Вважаючи ухвалу в оскарженій частині незаконною, просить її в зазначеній частині скасувати.

Представник ОСОБА_4 доводи апеляційної скарги заперечив, зазначивши, що відповідачка не має наміру відчужувати спірну автомашину, яка їй необхідна для особистого користування, зокрема, для здійснення закордонних поїздок. Представник також зауважив, що позивачем не наведено об'єктивних відомостей про наявність у ОСОБА_4 наміру приховати згадану вище автомашину або відчужити її без згоди іншого співвласника. Вважаючи ухвалу суду першої інстанції законною і обгрунтованою, просить залишити її без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 151,152,153 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі вправі вжити заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Із змісту п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України N 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Окрім того, вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв'язку із застосуванням відповідних заходів.

Відповідно до ч.3 ст.152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Апеляційним судом встановлено, що в провадженні Івано-Франківського міського суду перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні квартирою, надання документів на квартиру та ключів, надання права володіння і користування кімнатами квартири та стягнення грошової компенсації 1/2 вартості транспортного засобу. В процесі розгляду справи позивач ОСОБА_2 подав заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірні квартиру та автомобіль, у якій зазначив про реальну загрозу відчуження відповідачем квартири та автомобіля (а.с.31-34).

Задовольняючи заяву представника ОСОБА_2, суд першої інстанції, з яким погоджується і колегія суддів, прийшов до правильного висновку про забезпечення позову шляхом накладення арешту на квартиру та автомобіль, оскільки даний вид забезпечення позову співмірний із заявленими позовними вимогами і до ухвалення рішення у даній справі передчасно встановити наявність чи відсутність правових підстав для задоволення позову суд першої інстанції не може.

Що ж стосується посилання представника ОСОБА_2 про незаконність застосування ч.4 ст. 153 ЦПК України, колегія суддів зауважує наступне.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Івано-Франківського міського суду від року, яке перебуває в законній силі, за ОСОБА_2 і ОСОБА_4 визнано право власності на вище зазначені квартиру і автомашину. Це рішення позивачем може бути пред'явлено у відповідні реєстраційні органи для реалізації захисту своїх прав на спірне майно.

Пунктом 6 названої вище постанови Пленуму ВСУ встановлено, що особам, які беруть участь у справі, має бути гарантована реальна можливість захистити свої права при вирішенні заяви про забезпечення позову, оскільки існує ризик спричинення їм збитків у разі, якщо сам позов або пов'язані з матеріально-правовими обмеженнями заходи з його забезпечення виявляться необґрунтованими. Тому, допускаючи забезпечення позову, суд відповідно до ч. 4 ст. 153 ЦПК вправі був покласти на позивача обов'язок внести на депозитний рахунок суду заставу, достатню для того, щоб запобігти зловживанню забезпеченням позову.

Таким чином, з метою запобігання зловживанню забезпеченням позову та у зв'язку з тим, що визначення підставності чи безпідставності позовних вимог до вирішення позову по суті неможливо, суд першої інстанції правильно застосував, передбачену ч.4 ст. 153 ЦПК заставу у розмірі 35386,60 грн, яка є співмірною із позовними вимогами ОСОБА_2

Приймаючи до уваги вищенаведене, колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції є законною і обґрунтованою. Доводи апелянта висновків суду не спростовують. Тому підстав для скасування оскарженої ухвали немає.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 313-315, 317, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 відхилити, а ухвалу Івано-Франківського міського суду від 09 грудня 2015 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко