Провадження № 22ц/784/152/16 Суддя першої інстанції Батченко О.В
Категорія 48 Суддя-доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

14 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Царюк Л.М.,

суддів: Козаченка В.І., Темнікової В.І.,

із секретарем Богуславською О.М.,

за участю позивача ОСОБА_2,

відповідачки ОСОБА_3,

її представника ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог виконавчого комітету Миколаївської міської ради про усунення перешкод у спілкування з дитиною і встановлення порядку спілкування та участі у вихованні дитини,-

В С Т А Н О В И Л А:

29 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що з відповідачкою перебував у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1998 року до 13 грудня 2008 року.

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати з матірю. Рішенням виконкому Миколаївської міської ради була визначена його участь у вихованні доньки ОСОБА_6.

Проте, остання чинить йому перешкоди у спілкуванні та вихованні дитини, приховуючи місце перебування доньки, змінюючи місце проживання, не відповідаючи на телефоні дзвінки та вигадуючи інші причини для позбавлення його зустрічей з дитиною.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд зобовязати відповідачку усунути перешкоди у спілкуванні з донькою і його участі у її вихованні та визначити спосіб його участі у вихованні неповнолітньої ОСОБА_6, надавши йому можливість бачитись з донькою по суботах двічі на місяць з 9.00 год. до 18.00 год.

Заочним рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року позов задоволено.

Зобовязано ОСОБА_7 не чинити перешкод ОСОБА_2 у спілкуванні з донькою ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Встановлено спосіб участі ОСОБА_2 у вихованні дитини шляхом особистих побачень батька з дитиною без присутності матері: по суботах двічі на місяць з 9 00 годин до 18 00 годин, за місцем проживання батька.

Також розподілено судові витрати.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просила скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на те, що твердження позивача про створення з її боку перешкод у спілкування з дитиною є безпідставними, оскільки дочка сама не бажає зустрічатися з батьком.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які брали участь у розгляді справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 1998 року до 13 грудня 2007 року (а.с. 4,6).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.5).

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 12 листопада 2007 року з ОСОБА_2 було стягнуто на користь ОСОБА_7 аліменти на утримання доньки в розмірі ? частки від усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 18 вересня 2007 року і до її повноліття (а.с.7).

За даними довідки, виданої Заводським ВДВС ММУЮ 5 вересня 2014 року, станом на 1 вересня 2014 року заборгованість ОСОБА_2 по аліментам відсутня (а.с. 12).

Згідно рішення виконкому Миколаївської міської ради № 1954 від 24 жовтня 2008 року, розглянувши заяву позивача, виконком Миколаївської міської ради визначив участь ОСОБА_2 у вихованні малолітньої ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, надавши йому можливість бачитись з донькою по суботах двічі на місяць з 9-00 год. до 18.00 год. (а.с. 9).

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини.

Правило ч. 2 ст. 157 СК України додатково підкреслює обовязок того з батьків, хто проживає окремо від дитини, брати участь у її вихованні.

За приписами ст. 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення органу опіки та піклування є обовязковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобовязана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ч. 2 ст. 158 СК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 159 СК України якщо той із батьків з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий з батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

При ухваленні рішення суд оцінює докази з урахуванням вимог статей 58 і 59 ЦПК України про їх належність та допустимість

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин справи, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущенням.

При цьому, згідно із ст. 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність позову є підставою для відмови у його задоволенні.

При зверненні до суду позивач не зазначив доказів, що підтверджують ухилення відповідачки від виконання рішення органу опіки та піклування, не надано таких доказів суду й при розгляді справи.

Між тим, відповідачка в апеляційній інстанції стверджувала, що будь-яких перешкод батьку дитини не чинила, позивач протягом останніх пяти років взагалі не спілкувався ні з нею, ні з дитиною, ніяких спроб до цього не здійснював, не цікавився ні вихованням дитини, ні її навчанням про що свідчать його позовні вимоги щодо побачень з дитиною по суботах, проте як дочка по суботах навчається у школі, так як у неї шестиденний тиждень. Крім того, дитина в категоричній формі не бажає зустрічатися з батьком.

Представник органу опіки та піклування також підтвердив, що дійсно відповідачка не створювала будь-яких перешкод позивачу у спілкуванні з дитиною, а з пояснень останньої встановлено, що вона не бажає спілкуватися з батьком.

Отже, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що відповідачка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування щодо надання побачень позивачу з дочкою.

Крім того, під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно із ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї.

Частиною 2 ст. 155 СК України визначено, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» батьки, які проживають окремо від дитини, зобовязані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини ст.ст. 7, 141, 159 СК України випливає, що при вирішенні спору щодо участі у вихованні та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, судом мають враховуватися передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини.

Відповідно до ст. 171 СК України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Проте суд першої інстанції зазначених вимог закону не дотримався, не зважаючи на пятнадцятирічний вік дитини, не допитав її в судовому засіданні та всупереч положенням ст. 19 СК України не витребував висновок органу опіки та піклування щодо можливості побачень батька з дитиною.

Між тим, допитана в судовому засіданні дитина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, категорично відмовилася від побачень з батьком, пославшись на те, що жодного разу за останні пять років вона з ним не зустрічалася, внаслідок чого у неї втратилися будь-які почуття до батька та спільні інтереси, останній став для неї чужою людиною.

З висновку органу опіки та піклування, наданого до апеляційного суду, вбачається, що аналогічні пояснення неповнолітня ОСОБА_6 давала органу опіки та піклування, внаслідок чого орган опіки та піклування зробив висновок про доцільність побачень дитини з батьком двічі на місяць по суботах з 9.00 до 18.00 згідно графіку роботи батька за умови бажання дитини та врахування її інтересів.

З огляду на приписи ч. 6 ст. 19 СК України колегія суддів не погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо надання побачень дитини з батьком, оскільки він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Таким чином, враховуючи зясовані судом обставини та наведені вище норми закону, колегія суддів вважає, що встановлення будь-якого порядку спілкування батька з дитиною та його участі у вихованні не буде відповідати інтересам дитини, а буде примусом останньої до спілкування з батьком та не сприятиме якнайкращому забезпеченню її інтересів.

Отже, суд першої інстанції при розгляді справи не зясував дійсних обставин справи, прав та обовязків сторін в даних правовідносинах, не дав належної правової оцінки зібраних у справі доказів та ухвалив рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування судового рішення.

За такого рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

На підставі ст. 88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 535 грн. 92 коп.

Керуючись ст. ст. 303, 309, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Заочне рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 квітня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зобовязання усунення перешкод у спілкування та вихованні дочки ОСОБА_6, 23 січня 2000 року, шляхом надання побачень з донькою по суботах двічі на місяць з 9 до 18 години відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 535 грн. 92 коп. судових витрат.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Судді