АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Побірченко Т.І., Котули Л.Г.

при секретарі: Мікітчак А.Л.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна М.А. на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року

в справі за позовом публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

В серпні 2015 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» (надалі - ПАТ «ВіЕйБіБанк») звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідач отримані у кредит грошові кошти не повертає, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, на загальну суму 38470 грн. 46 коп.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3на користь ПАТ «ВіЕйБіБанк» заборгованість за кредитним договором, в сумі 35 670 грн. 46 коп., яка складається з простроченої до повернення суми кредиту - 4 712,63 грн.; процентів за користування кредитом, 1 318,90 грн.; плата за пропуск платежів - 29 638,93 грн.; стягнуто судовий збірв доход держави, в сумі 487 грн. 20 коп. В стягненні комісії, в сумі 2800 грн. відмовлено.

В апеляційній скарзі уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «ВіЕйБіБанк» Славкін М.А., посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неналежне дослідження і ненадання належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам, просить скасувати заочне рішення в частині відмови в стягнення комісії за управління кредитом в сумі 2800 грн. та ухвалити в цій частині нове рішення.

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню.

Заочне рішення суду першої інстанції в задоволеній судом частині вимог не оскаржено, тому колегія суддів у відповідності до вимог ч.1 ст.303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з відповідача комісії за управління кредитом, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав до їх стягнення.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Встановлено, що 23 червня 2011 року між ПАТ«ВіЕйБіБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №BLaЖГА00046416 (надалі - договір) (а.с.4-8).

Згідно пунктів 1.1. - 1.8.4. договору, банк надав позичальнику кредит на поточні потреби в сумі 8 000 грн. зі строком повернення до 23 червня 2014 року.

Положеннями до п. 2.4.2. договору передбачено, що проценти та комісію за управління кредитом позичальник повинен сплачувати щомісячно в день повернення кредиту відповідно до платежів, передбачених у графіку погашення заборгованості за кредитом, наведеному у додатку №1 цього договору (а.с.8-9).

Відповідно до п.4 спеціальної частини договору плата у вигляді комісії за управління кредитом становить щомісячно 1,75% від суми кредиту (а.с. 4).

Згідно із п. 2.5.2. договору позичальник зобов'язується не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок банку, вказаний у п.6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах не менших за суми платежів, встановлених в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

Відповідно до пункту 1.6. загальної частини кредитного договору за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом, розмір якої зазначається в п.4 спеціальної частини договору і визначається в розмірі 1,75 % від суми кредиту, що становить 140 грн. (а.с.5).

Даний пункт є складовою частиною кредитного договору, з яким позичальник погодився, й підписавши його, взяв на себе зобов'язання по сплаті комісії за управління кредитом відповідно до графіку погашення кредиту.

З долученого до справи розрахунку заборгованості убачається, у зв'язку з несплатою ОСОБА_3 комісії в період дії кредитного договору з 23 червня 2011 року по 23 червня 2014 року утворилася заборгованість, яка становить суму 2520грн.(а.с.14,15).

Згідно із частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов'язків.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства (п.3 ч.1 ст. 3 ЦК України).

Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1 ст. 627 цього Кодексу).

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ст. 628 ЦК України).

Правовідносини з надання кредиту за своєю правовою природою є договірними правовідносинами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали кредитний договір, у якому передбачили умови оплати комісії, то ці умови мають виконуватись і свідчать про те, що момент досягнення домовленості настав.

Такі ж висновки викладено і в правовій позиції Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року у справі № 6-845цс15.

За таких обставин, коли ОСОБА_3, підписуючи договір, погодився з його умовами у повному обсязі, дійсність кредитного договору не спорював, а навпаки, погодився й частково вносив платежі на його виконання, колегія суддів визнає необґрунтованими висновки районного суду про відсутність підстав до стягнення комісії відповідно до постанови Правління НБУ від 10 травня 2007р. за № 541/13808 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

З огляду на викладене, рішення районного суду в частині вимог про стягнення комісії підлягає скасуванню, а по справі в цій частині необхідно ухвалити нове рішення.

Частиною 1 ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст.ст.525, 526, 530 ЦК України зобов'язання мають виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язань не допускається.

Встановлено, що умовами кредитного договору передбачено сплату щомісячного платежу за управління кредитом, в сумі 140грн. (а.с.4,5).

Звертаючись у суд з позовом, ПАТ «ВіЕйБіБанк» просив стягнути з відповідача комісію, в сумі 2800грн., яка утворилася згідно розрахунку заборгованості, в період з 24 листопада 2012 року по 23 серпня 2014р.(а.с.15).

Між тим, відповідно до змісту договору, ОСОБА_3 зобов'язався сплачувати комісію за управління кредитом саме в період дії кредиту - з 23 червня 2011року по 23 червня 2014 року, й заборгованість по сплаті якої, згідно даних розрахунку, становить суму 2 520 грн., а не 2800 грн. як просив позивач (а.с.15).

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення зазначеної частини вимог й стягнення з ОСОБА_3 заборгованості по комісійному платежу за управління кредитом, в сумі 2520грн.

Як убачається з матеріалів справи, ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 12 листопада 2015року скаржнику за подачу апеляційної скарги було відстрочено сплату судового збору, в сумі 535грн.92коп., до ухвалення по справі судового рішення (а.с.57).

Враховуючи викладені обставини, а також положення ч.1,3 ст.88 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про стягнення з відповідача в дохід держави судовий збір, в сумі 535грн.92коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» Славкіна М.А. задовольнити частково.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року в частині вирішення вимог про стягнення комісії за управління кредитом, скасувати.

Ухвалити по справі в цій частині нове рішення, яким позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний Банк» заборгованість по комісії за управління кредитом, в сумі 2520 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 в дохід держави судовий збір, в сумі 535 грн. 92 коп.

В іншій частині заочне рішення суду першої інстанції залишити без мін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 753/15330/15

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2169/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.