САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
Справа № 206/4345/15-ц
Провадження № 2/206/35/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" січня 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Чинник М.К. розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, яка діє в свої інтересах та в інтересах малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Орган опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради, Комунальне підприємство "Житлове господарство Самарського району" Дніпропетровської міської ради, Головне управління Державної міграційної служби України про визнання осіб втратившими права користування житловим приміщенням, визнання осіб такими, що не набули право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку -

ВСТАНОВИВ:

10 серпня 2015 року позивач звернулася до суду з вказаним позовом, який з урахуванням уточнених та доповнених вимог обґрунтувала тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу на праві власності належить квартира АДРЕСА_1.

У вказаній квартирі вона поселилася та мешкає з 22 серпня 2005 року і по цей час. Разом із нею у спірну квартиру вселилися, як члени її сім'ї син - ОСОБА_3, донька - ОСОБА_4, які були в ній же зареєстровані. З 2009 року ОСОБА_3 у спірній квартирі не проживає, а мешкає за іншою адресою: АДРЕСА_2, разом із своєю співмешканкою та її матір'ю.

Донька, ОСОБА_4, уклала шлюб із ОСОБА_8, та змінила своє призвіще на ОСОБА_4, та з серпня 2011 року стала проживати за місцем проживання свого чоловіка - ОСОБА_8, та його матері за адресою: АДРЕСА_3. Від цього шлюбу у неї народилися два сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, які так само проживають разом зі своїми батьками. Однак без її донька без її згоди були зареєстровала своїх малолітніх дітей у спірній квартирі.

Будь яких речей ОСОБА_3, ОСОБА_4 та її дітей ОСОБА_5, ОСОБА_8 у спірній квартирі не має. Будь-яких перепон, вона як власник житла, для проживання і користування спірною квартирою для відповідачів не вчиняла. Так як у спірній квартирі зареєстровані 5 чоловік, при нарахуванні оплат за комунальні послуги, враховується кількість мешканців на житловій площі, а розмір оплати за комунальні послуги становлять для неї значні суми, а відповідачі не приймають участі в сплаті комунальних послуг, матеріальної допомоги не надають, внаслідок чого у неї виникають значні борги по оплаті комунальних послуг, які вона не спроможна сплатити, так як джерелом її доходу є пенсія у розмірі 1049 грн. Як вбачається із вищезазначених обставин відповідачі були відсутні і не проживали у спірній квартирі, без поважних причин понад один рік.

Вказані обставини стали причиною звернення до суду з вказаним позовом, в якому вона просить визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 такими, що втратили право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, у зв'язку з відсутністю за місцем реєстрації проживання без поважних причин більш, ніж один рік, визнати ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 такими, що не набули права користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, усунути перешкоди у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстраційного обліку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою: кв. АДРЕСА_1.

В судовому засіданні представники позивача та позивач підтримали уточнені позовні вимоги та просила їх задовольнити у заявлений спосіб.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_4, яка діє в своїх інтересах своїх малолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 заперечувала проти позову, при цьому пояснила, що позивачка її мати. Між ними склались неприязні стосунки, оскільки вона їй не рідна донька та теплих відносин між ними не було майже ніколи. Вона з 16-ти років вимушена була працювати, оскільки мати вимагала від неї грошей. Неодноразово позивачка виганяла її з квартири. Після того, як вона вийшла заміж то стала проживати разом з чоловіком в квартирі його батьків, оскільки з матір'ю було жити неможливо. Іншого власного житла, окрім спірної квартири вона та її діти не мають. Вона бажає проживати в спірній квартирі, однак позивачка їй не дозволяє, не дає квитанцій на сплату комунальних послуг.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому заперечував проти позову та зокрема зазначив, що позивачка його мати. В спірній квартирі він перестав постійно мешкати приблизно з 2009 року, оскільки виникали постійні сварки з позивачкою. В минулому році він декілька місяців проживав з матір'ю, поки між ними знову не погіршились відносини. Матір постійно потребує від нього коштів, та виганяє з спірної квартири. В теперішній час він вимушений знімати квартиру, оскільки мати чинить йому перешкоди в користуванні житлом. Іншого житла, окрім спірної квартири в нього не має.

Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Самарської районної у м. Дніпропетровську ради у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю та прийняти рішення згідно чинного законодавства, враховуючи інтереси дітей.

Представник третьої особи - Комунального підприємства «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради у судове засідання не з'явився, надав на адресу суду заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю та прийняти рішення згідно чинного законодавства.

Третя особа - Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в судове засідання не з'явилося, була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні показав, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 його брат та сестра, з якими у матері в них склались неприязні стосунки.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні показав, що відповідачі ОСОБА_4 та ОСОБА_3 не проживають в спірній квартирі близько 4-х років, по якій причині йому невідомо. В теперішній час позивачка оформлює субсидію, тому і звернулась до суду.

Свідок ОСОБА_11. в судовому засіданні пояснила, що діти позивача ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з нею постійно не проживають. В минулому році ОСОБА_3 місяць жив з матір'ю, а потім перестав, з якої причини їй невідомо.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні показала, що відповідачка ОСОБА_4 жінка її сина. Після весілля з її сином, вона стала проживати в них оскільки мати її вигнала з дому, забрала ключі від квартири. З матір'ю у ОСОБА_4 були погані відносини, оскільки вона вимагала постійно в неї гроші.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні показала, що познайомилась з відповідачкою ОСОБА_4, коли їй було 16-ть років, вона працювала в неї в кафе. В 2011 році її мати вигнала з дому та деякий час ОСОБА_4 проживала в неї.

Свідок ОСОБА_14. в судовому засіданні показала, що відповідач ОСОБА_3 її знайомий. Через неприязні стосунки з матір'ю, він періодично просився пожити в неї.

Свідок ОСОБА_15 в судовому засіданні показала, що позивачка мати її чоловіка. Відповідачі нічим не допомагають позивачу, не приймають участі в утриманні спірної квартири. Діти ОСОБА_4 в квартирі ніколи не проживали.

Свідки ОСОБА_16 в судовому засіданні показала, що позивачка її знайома. Коли вона була в її квартирі то відповідачів там ніколи не бачила. Чому відповідачі не проживають в квартирі з матір'ю їй невідомо.

Свідок ОСОБА_17. в судовому засіданні показала, що позивачка її знайома. Діти позивача не проживають з нею близько 8 років, це було їх рішення. Ніяких умов вона їм не ставила. Про все це відомо їй зі слів позивача.

Заслухав доводи сторін, покази свідків, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

Відповідно до ст. 47 Конституції України кожен має право на житло.

Згідно ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав, і в порядку, передбачених законом.

Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод.

Згідно ст.ст.3,4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК Української РСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Вирішуючи даний спір, суд керується ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

По справі встановлено, що позивач є власником квартири АДРЕСА_1, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 14.05.2005 року (а.с.8-9).

Відповідач ОСОБА_3 є сином позивача (а.с.10), а ОСОБА_4 є її донькою (а.с.12).

Згідно даних довідок про склад сім'ї та місце реєстрації, виданих КП «Житлове господарство Самарського району» Дніпропетровської міської ради за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, син - ОСОБА_3, 1988 р.н., донька - ОСОБА_4, 1990 р.н., онук ОСОБА_5, 2014 р.н. та ОСОБА_6, 2012 р.н. (а.с.19,63).

Як видно із справи, на підтвердження доводів заявлених вимог та факту відсутності відповідачів в спірній квартирі, позивач посилалася на акти , що складені сусідами (а.с.12,13 ), за змістом яких за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_4, ОСОБА_5, не проживають у квартирі з вересня 2011 року, а ОСОБА_3 не проживає в цій квартирі з 2009 року. Особистих їх речей в квартирі не має.

Позовні вимоги, направлені на позбавлення відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_4 права користування жилим приміщенням, можуть бути задоволені лише на підставі переконливих, взаємоузгоджених і неспростовних доказів у справі.

Разом з тим, належних доказів в розумінні ст.57,58 ЦПК України, які б містили інформацію щодо предмета доказування та свідчили б про не проживання відповідачів у спірній квартирі без поважних причин (ст.405 ч2 ЦК України), позивач не надав, в той час як відповідно до положень ст.60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

В судовому засіданні було встановлено, що між сторонами виникли неприязні стосунки і позивач ОСОБА_2 перешкоджала їм користуватися спірною квартирою, створювала умови у зв'язку з якими вони вимушені були залишити житлове приміщення. Відповідач ОСОБА_3 періодично проживав в спірній квартирі, коли відносини з матір'ю покращувались. Крім того, відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 разом із своїми малолітніми дітьми іншого житла не мають, інтересу до спірного житла не втрачали.

Таким чином, позовні вимоги про визнання відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 не підлягають задоволенню, у зв'язку з їх недоведеністю, оскільки вони з поважних причин не проживають в спірній квартирі.

Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням на рівні з власником або наймачем, що закріплено ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства».

Відповідно до ч 1 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

Таким чином, малолітні діти відповідача ОСОБА_4 самостійно не можуть обирати місце свого проживання.

Окрім того, предметом позову може бути частина позову, що становить самостійну матеріально-правову вимогу позивача до відповідачів про захист порушеного, невизнаного чи оспореного права або інтересу, яка повинна мати правовий характер, тобто бути врегульованою нормами матеріального права, а також підпадати під цивільну юрисдикцію, в свою чергу позивачем пред'явлено вимогу про визнання малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання такими, що не набули права користування спірним житловим приміщенням, яка не є такою в розумінні змісту самостійної матеріально-правової вимоги, більш того, зазначений спосіб захисту не передбачений ст.16 ЦК України, при цьому, як встановлено під час судового розгляду справи вимоги про визнання малолітніх ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання за ними права користування спірним житловим приміщенням до позивача не пред'являлися.

Тому суд і не вбачає правових підстав для визнання малолітніх ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що не набули право користування житловим приміщенням квартирою АДРЕСА_1.

Що стосується вирішення питання про зняття осіб з реєстраційного обліку то воно залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування таких осіб житловим приміщенням, відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (статті 71,72,116,156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК). Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог, зокрема про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Вимога про зняття з реєстраційного обліку є похідною від вирішення інших заявлених вимог, а тому також задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 209,212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_2 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко