У Х В А Л А

14 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України в складі

Яреми А.Г., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М.,
розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року, рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року у справі за позовом прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс», про визнання права державної власності та витребування майна із чужого незаконного володіння,

в с т а н о в и л а:

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким провадження стосовно позовних вимог прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» закрито.

Позовні вимоги прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до ОСОБА_4 про визнання права державної власності та витребування майна із чужого незаконного володіння задоволено.

Визнано право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на I поверсі приміщення № 102 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв. м, у загальному користуванні: ганки літ. а (2), а (3), а (1), на I поверсі приміщення поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Визнано право власності за державою в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області на нерухоме майно, що розташоване за вищевказаною адресою, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення № 102 поз. 7, 35-39, загальною площею 98,4 кв. м, ганок літ. а(14), у загальному користуванні: ганки літ. а (2), а (3), а (1), на I поверсі приміщення поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Витребувано на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від ОСОБА_4 нерухоме майно, що розташоване по АДРЕСА_1, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 на I поверсі приміщення № 102 поз. 10, 19, 9, 21, загальною площею 46,6 кв. м, у загальному користуванні: ганки літ. а (2), а (3), а (1), на I поверсі приміщення поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Витребувано на користь держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області від ОСОБА_4 нерухоме майно, що розташоване за наведеною вище адресою, а саме: частину будівлі гуртожитку літ. А-5 приміщення № 102 поз. 7, 35-39, загальною площею 98,4 кв. м, ганок літ. а(14), у загальному користуванні: ганки літ. а (2), а (3), а (1), на I поверсі приміщення поз. I, II, IV, V, VI, VII, 1, 2, 23, 25, 26, 30.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року рішення суду апеляційної інстанції було залишено без змін.

У заяві ОСОБА_4 порушується питання про скасування рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року й ухвалення нового судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України:

неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а саме статей 330, 387, 388 ЦК України, положень Законів України «Про приватизацію державного майна», «Про приватизацію державного житлового фонду», пункту 2 Положення про порядок передачі в комунальну власність державного житлового фонду, що перебував у повному господарському віданні або в оперативному управлінні підприємств, установ та організацій, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 891 від 6 листопада 1995 року, положень Указу Президента України № 699/94 від 26 листопада 1994 року «Про заходи щодо забезпечення прав громадян на використання приватизаційних майнових сертифікатів»;

невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу наявності зазначених підстав подання заяви про перегляд судових рішень ОСОБА_4 посилається на ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року, судові рішення Верховного Суду України від 11 березня 2009 року, 28 лютого та 30 травня 2011 року, 16 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що необхідність відкриття провадження у справі за вказаною заявою відсутня та в допуску справи до провадження необхідно відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Під судовими рішеннями у подібних правовідносинах слід розуміти такі, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, з висновками якого погодився і суд касаційної інстанції, виходив з того, що постановою Київського апеляційного господарського суду від 2 березня 2010 року в справі №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, установлено преюдиційні факти, а саме, що спірні приміщення належали до державного житлового фонду і не підлягали приватизації, а тому не могли бути приватизовані і відчужені на користь ОСОБА_4

Крім того, оскільки в серпні 2008 року регіональне відділення Фонду державного майна по Дніпропетровській області звернулось до господарського суду з позовом до Дніпропетровської обласної ради, Дніпропетровської обласної державної адміністрації, відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд», треті особи: ОСОБА_7, товариство з обмеженою відповідальністю торгівельно-офісний центр «Інсток», товариство з обмеженою відповідальністю «Трейд технолоджи інвестмент», ОСОБА_4, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13, про визнання актів недійсними та визнання права власності, який було частково задоволено та встановлено факт неправомірного включення до статутного фонду відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд» спірного приміщення постановою Київського апеляційного господарського суду від 2 березня 2010 року у справі №40/287, залишеною без змін постановою Вищого господарського суду України від 15 червня 2010 року, а 2 та 3 березня 2013 року були вихідними днями, то даний позов, пред'явлений до суду 4 березня 2013 року, подано без порушення строку позовної давності.

В ухвалі колегії суддів судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 11 березня 2009 року, що надана заявником як приклад, не значиться про судове рішення, яким встановлено факт неправомірного включення до статутного фонду відкритого акціонерного товариства спірного приміщення, та яке мало преюдиційне значення для вирішення справи, тому правові висновки суду касаційної інстанції, указані в цьому судовому рішенні, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами.

Ухвала колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 7 жовтня 2015 року, що надана заявником як приклад, якою рішення суду апеляційної інстанції скасоване, а справа передана на новий розгляд до цього ж суду, не містить правової позиції щодо спірних правовідносин та застосування норм матеріального права, а вказує на допущені судами попередніх інстанцій порушення норм процесуального права та необхідність їх усунення для правильного вирішення спору, а також нез'ясування судами належним чином фактичних обставин справи.

Порівняння змісту указаних для прикладу судових рішень зі змістом судових рішень, про перегляд яких подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що суд касаційної інстанції під час розгляду двох чи більше справ за тотожних предмета спору, підстав позову та за аналогічних обставин і однакового регулювання нормами матеріального права спірних правовідносин дійшов протилежних висновків щодо заявлених вимог.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з неоднаковим застосуванням судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, передбачена пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, відсутня.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України заява про перегляд судових рішень у цивільних справах може бути подана з підстави невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постановах Верховного Суду України від 28 лютого та 30 травня 2011 року, що надані заявником як приклади, не значиться про судове рішення, яким встановлено факт неправомірного включення до статутного фонду відкритого акціонерного товариства спірного приміщення, та яке мало преюдиційне значення для вирішення справи, тому правові висновки Верховного Суду України, указані в цих судових рішеннях, та в ухвалі, про перегляд якої подано заяву, ґрунтуються на різних фактичних обставинах справ, установлених судами.

У постанові Судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року, що надана заявником як приклад, указано, що позивач пропустив строк позовної давності, оскільки право на звернення до суду з позовом виникло у 2007 році, строк позовної давності за вимогами сплив у 2010 році, а положення Закону України № 4176-VI від 20 грудня 2011 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства», яким пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України було виключено, не поширюються на спірні правовідносини у зв'язку з набранням ним чинності після спливу позовної давності.

Таким чином, порівняння змісту постанов Верховного Суду України від 28 лютого та 30 травня 2011 року, 16 вересня 2015 року зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеному у вказаних постановах Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У зв'язку з цим, підстава для перегляду судового рішення у зв'язку з невідповідністю судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права, передбаченої пунктом 4 частини першої статті 355 ЦПК України, також відсутня.

Ураховуючи наведене, вважати зазначену заяву обґрунтованою немає підстав.

Керуючись статтями 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а:

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом прокурора Індустріального району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Дніпропетровській області до відкритого акціонерного товариства будівельно-монтажна фірма «Дніпроважбуд», ОСОБА_4, треті особи: ОСОБА_5, ОСОБА_6, товариство з обмеженою відповідальністю «Хімекс», про визнання права державної власності та витребування майна із чужого незаконного володіння за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2014 року, рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2015 року, ухвали колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 жовтня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: А.Г. Ярема
Н.П. Лященко В.М. Сімоненко