У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» про розірвання договору оренди земельної ділянки, за зустрічним позовом приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» до ОСОБА_3 про стягнення суми за касаційною скаргою приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» на рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду із зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що йому на підставі державного акта від 26грудня 2001 року на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,32 га, що розташована на території Новоархангельської селищної ради Новоархангельського району Кіровоградської області. 20 червня 2006 року між ним та приватним сільськогосподарським підприємством «Лан» (далі - ПСП «Лан») укладено договір оренди земельної ділянки строком на двадцять п'ять років, який зареєстровано у державному реєстрі земель 8 серпня 2006 року. Він мав намір розірвати вказаний договір у добровільному порядку, оскільки ПСП «Лан» допускає порушення умов договору щодо розробки і дотримання проектів землеустрою, але відповідач йому відмовив.

Невиконання ПСП «Лан» умов по збереженню родючості землі (дотримання сівозмін) є прямою підставою для розірвання договору, бо в такий спосіб руйнується сам об'єкт оренди. Крім того, у п. 9 договір оренди земельної ділянки не вказано суму орендної плати у грошовому виразі, а також не вказано перелік продукції при натуральній оплаті за оренду землі.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просив розірвати договір оренди земельної ділянки, зобов'язати ПСП «Лан» повернути йому належну земельну ділянку та стягнутиз відповідача на його користь судові витрати.

У січні 2015 року ПСП «Лан» звернулося до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, в обґрунтування якого зазначало, що укладений між сторонами договір оренди земельної ділянки строком на двадцять п'ять років відповідає встановленій формі та вимогам закону. З моменту укладення договоругосподарство є добросовісним землекористувачем та своєчасно і в повному обсязі виплачує ОСОБА_3 орендну плату. На день звернення до суду господарством в обробіток спірної земельної ділянки вкладено 26 928 грн 34 коп., тобто понесені витрати на незавершене виробництво.

ПСП «Лан» вважало, що у випадку задоволення первісного позову господарство понесе збитки у вищезазначеному розмірі, витраченому на незавершене виробництво з вини ОСОБА_3, як ініціатора розірвання договору, тому просило суд про стягнення з останнього витрат на незавершене виробництво в розмірі 26 928 грн 34 коп. та судового збору.

Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 2 квітня 2014 року зазначені позови об'єднані в одне провадження

Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 24 червня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_3 та зустрічного позову ПСП «Лан» відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови в позові ОСОБА_3 скасовано, ухвалено нове рішення, яким його позов задоволено. Розірвано договір оренди земельної ділянки, укладений 20 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ПСП «Лан».

У касаційній скарзі ПСП «Лан» просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права йпорушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Отже, у частині вирішення зустрічного позову судове рішення не оскаржується, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядається.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що передбачені законом та договором оренди землі підстави для розірвання договору відсутні.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_3 та ухвалюючи рішення про задоволення його позову, виходив із того, що п. 39 договору оренди земельної ділянки передбачає, що розірвання договору допускається в односторонньому порядку з різних підставу тому числі визначених Законом України «Про оренду землі».

Проте повністю погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна, тому що суд дійшов його з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю від 26 грудня 2001 року ОСОБА_3 належить земельна ділянка площею 5,32 га, що розташована на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області.

20 червня 2006 року між ОСОБА_3 та ПСП «Лан» в особі голови Стрельченка В.І. укладено договір оренди земельної ділянки.

Згідно з інформацією відділу Держземагентства у Новоархангельському районі Кіровоградської області 8 серпня 2006 року за № 91 відділом зареєстровано договір оренди земельної ділянки площею 5,32 га, що розташована на території Новоархангельської селищної ради Кіровоградської області, укладений між ОСОБА_3 та ПСП «Лан» строком на 25 років.

Спеціальним нормативно-правовим актом, що регулює правовідносини з оренди земельних ділянок є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оренду землі» орендареві забезпечується захист його права на орендовану земельну ділянку нарівні із захистом права власності на земельну ділянку відповідно до закону.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України передбачено, Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ч. 2 ст. 651ЦК України визначено, що Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.

Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У п. 38 договору оренди земельної ділянки передбачено, що дія договору оренди припиняється шляхом його розірвання за: взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін унаслідок невиконання другою стороною обов'язків, передбачених договором; внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав, визначених законом.

Згідно з п. 39 договору оренди земельної ділянки розірвання договору в односторонньому порядку допускається. Умовою для розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку є причини, передбачені Законом України «Про оренду землі», розірвання договору по закінченню сільськогосподарського року, повідомлення за місяць до розірвання договору.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями чч. 1, 3 ст. 651 ЦК України встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.

Згідно зі ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом.

Розірвання договору оренди землі в односторонньому порядку не допускається, якщо інше не передбачено законом або цим договором.

Статтею 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено підстави припинення договору оренди землі шляхом його розірвання, зокрема, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст. ст. 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди.

Крім того, ст. 31 Закону України «Про оренду землі» встановлені підстави припинення договору оренди землі, а саме: закінчення строку, на який його було укладено; викупу земельної ділянки для суспільних потреб та примусового відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності в порядку, встановленому законом; поєднання в одній особі власника земельної ділянки та орендаря; смерті фізичної особи-орендаря, засудження його до позбавлення волі та відмови осіб, зазначених у ст. 7 цього Закону, від виконання укладеного договору оренди земельної ділянки; ліквідації юридичної особи-орендаря; відчуження права оренди земельної ділянки заставодержателем; набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що розташовані на орендованій іншою особою земельній ділянці; припинення дії договору, укладеного в рамках державно-приватного партнерства (щодо договорів оренди землі, укладених у рамках такого партнерства).

Відповідно до положень ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зіст. ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого права.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст. ст. 57 - 60 ЦПК України.

Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності.

Однак апеляційний суд не взяв до уваги, що ОСОБА_3 не надав належних і допустимих доказів на підтвердження порушення ПСП «Лан» істотних умов договору оренди земельної ділянки та не навів причин та підстав розірвання договору.

Отже, апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, не визначився з характером спірних правовідносин, доводів сторін належним чином не перевірив, при цьому, формально перерахувавши норми права та умови договору, не зазначив підстав, з яких дійшов висновку про розірвання договору оренди землі.

За таких обставин рішення апеляційного суду в частині позовних вимог ОСОБА_3 не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування в цій частині з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 30 вересня 2015 року в частині позову ОСОБА_3 до приватного сільськогосподарського підприємства «Лан» про розірвання договору оренди земельної ділянки скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик