Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
ЄУН 317/3670/15Головуючий у 1-й інстанції Громова І.Б.
№22-ц/778/515/16Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

головуючого судді Гончар М.С.

суддів Каракуші К.В., Дзярук М.П.

за участі секретаря Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді Запорізького районного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на дитину

ВСТАНОВИЛА:

20 листопада 2015 року ОСОБА_2 звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області із вищезазначеним позовом (а.с.3-4), в якому просила:

-позбавити відповідача батьківських прав відносно сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1;

-стягнути з відповідача на її користь аліменти в сумі 1097,75 грн. на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 щомісячно.

Ухвалою судді Запорізького районного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на дитину повернуто позивачеві у звязку із тим, що позивачем невірно визначена територіальна підсудність.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм процесуального права судом першої інстанції при її постановленні, ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі просила ухвалу суду першої інстанції скасувати і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

У судове засідання 14 січня 2016 року повідомлений апеляційним судом з додержанням вимог ст. ст. 74-77 ЦПК України (а.с.33, 34-38) ОСОБА_3 не зявився.

Неявка ОСОБА_3 при вищевикладених обставинах не перешкоджає суду апеляційної інстанції розглянути апеляційну скаргу позивача ОСОБА_2 на ухвалу судді суду першої інстанції про повернення позовної заяви позивачеві у звязку з тим, що позивачем невірно визначена територіальна підсудність (процесуальне питання).

При вищевикладених обставинах, колегія суддів апеляційного суду ухвалила розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутністю ОСОБА_3

Заслухавши доповідь судді - доповідача, пояснення позивача ОСОБА_2, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 312 ч. 1 п. 3 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Встановлено, що суд першої інстанції, повертаючи позивачеві вищезазначену позовну заяву у звязку із тим, що позивачем невірно визначена територіальна підсудність, керувався ст. ст. 110 ч. 1, 115 ЦПК України та виходив із непідсудності цієї справи Запорізькому районному суду Запорізької області.

Проте з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна з наступних підстав.

Дійсно в силу вимог ст. 115 ч.1 ЦПК України якщо суддя, вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, встановить, що справа не підсудна цьому суду, заява повертається позивачеві для подання для належного суду, про що постановляється ухвала. Ухвала суду разом із заявою та всіма додатками до неї надсилається позивачеві.

Проте, повернення позивачеві позовної заяви має здійснюватись судом у порядку, встановленому ЦПК України.

Так, суд першої інстанції трактує зміст ст. 109 ч.1 ЦПК України на свій власний розсуд як «загальна підсудність визначається місцем проживання відповідача».

Хоча за законодавчим змістом ст. 109 ч.1 ЦПК України позови до фізичної особи предявляються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Суд першої інстанції при вирішенні питання про повернення вищезазначеної позовної заяви позивачеві через порушення вимог підсудності порушив вимоги ст. 122 ч. 3 ЦПК України, а саме: встановивши, що відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому ЦПК України, вказана фізична особа ОСОБА_3, що не є субєктом підприємницької діяльності, суд першої інстанції взагалі, й у тому числі не пізніше двох днів з дня надходження вищезазначеної позовної заяви позивача до суду першої інстанції, не звернувся до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи (ОСОБА_5Х.).

Ухвала суду першої інстанції, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі, ґрунтується на припущеннях, на інформації позивача, що зазначена в позові останнього «як вбачається з позовної заяви позивачки ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, а останнє відоме місце мешкання без реєстрації: м. Запоріжжя вул. Дніпрстрой-2 б. 2».

Хоча в силу вимог ст. 122 ч 3 абз. 3 ЦПК України лише у разі, якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі п. 4 ч. 3 ст. 121 цього Кодексу.

Така інформація судом першої інстанції взагалі у цій справі не отримувалась та у матеріалах цієї справи відсутня, а тому підстави для повернення судом першої інстанції позову позивачеві через недодержання останньою підсудності при вищевикладених обставинах були відсутні, ухвала суду першої інстанції, що є предметом апеляційного оскарження у цій справі, є передчасною.

Крім того, суд першої інстанції не звернув належної уваги на те, що позивачем за вищезазначеним позовом заявлено не лише позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача відносно дитини (підсудність згідно із вимогами ст. 109 ч. 1 ЦПК України), а також - про стягнення аліментів (ст. 110 ч.1 ЦПК України - підсудність справ за вибором позивача).

За змістом ст. 110 ч.1 ЦПК України позови про стягнення аліментів можуть предявлятися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.

Встановлено, що зареєстрованим місцем проживання позивача ОСОБА_2 згідно копії паспорту (а.с.9), яка була додатком до вищезазначеного позову позивача, є вул. Першотравнева, 5 с. Нове Запоріжжя Запорізький район Запорізької області.

Позивачем заявлено позовні вимоги в її вищезазначеній позовній заяві згідно резолютивної частини саме про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання дитини, хоча у короткій назві позовної заяви зазначено «про збільшення розміру аліментів».

Суд першої інстанції в силу вимог ст. 11 ч.1 ЦПК України мав виходити саме із заявлених позивачем позовних вимог у цій справі.

Саме позивачеві належить право на вибір між кількома судами, яким згідно вимог ЦПК України (ст. 109 ч.1 та ст. 110 ч.1 ЦПК України) підсудна справа.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування ухвали.

Разом із тим, вимоги апеляційної скарги позивача в частині направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції не ґрунтуються на цивільному процесуальному законі, оскільки провадження у цій справі за вищезазначеним позовом позивача судом першої інстанції не було відкрито взагалі.

При вищевикладених обставинах, доводи апелянта лише частково ґрунтуються на цивільному процесуальному законі та наявних у справі доказах, ухвала суду першої інстанції, що оскаржується у цій справі, не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості. Допущені судом порушення норм процесуального права призвели до постановлення ухвали, яка в силу вимог ст. 312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Також встановлено, що апелянтом при подачі вищезазначеної апеляційної скарги понесені судові витрати у вигляді судового збору (а.с. 20).

Згідно із ст. 37 постанови Пленуму ВССУ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» якщо судом апеляційної інстанції скасовано ухвалу суду першої інстанції, передбачену в ч. 1 ст. 293 ЦПК України, з передачею справи на розгляд до суду першої інстанції, то розподіл сум судового збору, повязаного з розглядом відповідної апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним справи згідно із загальними правилами ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу судді Запорізького районного суду Запорізької області від 23 листопада 2015 року про повернення позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав та збільшення розміру аліментів на дитину скасувати.

Передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з монету проголошення, оскарженню у касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддяСуддяСуддя
ОСОБА_1ОСОБА_6ОСОБА_7