ухвала

іменем україни

25 липня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Ступак О.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, третя особа - ОСОБА_5, про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, свої вимоги обґрунтовуючи тим, що відповідно до наказу від 08 грудня 2014 року № 70-вк її було призначено інспектором з охорони праці на Бердянському учбово-виробничому підприємстві Українського товариства сліпих.

Наказом від 18 листопада 2015 року № 76-вк її було звільнено із займаної посади у зв'язку зі скороченням штату на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, про що внесено відповідний запис до трудової книжки.

Позивач вказує на те, що її звільнення є незаконним та безпідставним, оскільки посада інспектора з охорони праці не скорочена, а обов'язки були передані, в порядку суміщення професії, для виконання іншому працівникові.

Посада інспектора з охорони праці не підлягає скороченню, оскільки вона передбачена ст. 13 Закону України «Про охорону праці».

Зазначає, що розірвання трудового договору проведено без згоди профспілкової організації, їй не пропонувалася інша робота, хоча на підприємство були прийняті працівники швачки.

Посилаючись на вищевикладене, просить визнати незаконним наказ від 18 листопада 2015 року № 76-вк «Про звільнення» та скасувати його, поновити на посаді інспектора з охорони праці Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 листопада 2015 року по день поновлення на роботі.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_4 до Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, третя особа - ОСОБА_5, про визнання наказу про звільнення незаконним та його скасування, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовлено в повному обсязі.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановивши, що звільнення позивача відбулося з дотриманням норм чинного законодавства, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, враховуючи п. 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що посада інспектора з охорони праці не скорочена, а обов'язки інспектора з охорони праці передані в порядку суміщення професії для виконання іншому працівникові, та зазначена посада не підлягає скороченню, є безпідставними та суперечать Закону України «Про охорону праці».

Доводи скарги про порушення при звільненні ст. 43 КЗпП України, оскільки звільнення відбулося без згоди первинної профспілкової організації Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих, є безпідставними, так як виборчий орган первинної профспілкової організації Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих своєчасно не направив рішення про надання (чи не надання) згоди на звільнення позивача, то відповідно до ч. 5 ст. 43 КЗпП України слід вважати, що виборчий орган первинної профспілкової організації Бердянського учбово-виробничого підприємства Українського товариства сліпих надав таку згоду.

Твердження представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 про те, що ОСОБА_4 не пропонувалась інша робота на підприємстві, а також що при звільненні не враховано її важкий сімейний стан, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 11 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко О.В. Ступак І.М. Фаловська