Справа № 361/3528/15-ц
Провадження № 2/369/613/16
РІШЕННЯ

Іменем України

11.02.2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючого судді Нікушина В.В.,

при секретарі Сокиран І.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

У травні 2015 року позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 звернулися в суд з позовом до Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивачами зазначено, що згідно наказу №99 від 16 вересня 2010 року ОСОБА_1 прийнято на посаду водія навантажувача складу ТОВ «УВК Україна», згідно наказу №32 від 01 липня 2009 року ОСОБА_2 прийнято на посаду приймальника товару ТОВ «УВК Україна», 01 серпня 2011 року ОСОБА_2 переведено на посаду начальника зміни складу. Також зазначили, що 07 квітня 2015 року їх викликали до керівника служби безпеки підприємства, який повідомив, що на їхніх змінах, ймовірно в період із 14 березня 2015 року по 17 березня 2015 року, зникло 20 бочок пива, по 5 л у кожній, і є відеозапис, на якому видно як вони ходять біля піддону з пивом, проте такий відеозапис для перегляду їм не надано. Слідчим слідчого відділу Броварського МВ ГУ МВС України у Київській області ОСОБА_3 здійснено їх допит та вручено повістки про виклик в якості свідків у кримінальному провадженні. За викликом слідчого вони з`явились, проте ніяких слідчих дій не проводилось, з того часу до правоохоронних органів їх не викликали. Так, піддон із вказаним пивом завантажувався на автомобіль з експедитором 14 березня 2015 року для доставки клієнту ДП «Пілснер Україна», безпосередньо експедитор контролює кількість завантаженого на автомобіль товару для подальшої його доставки клієнтам, товар приймає і здає по відповідних документах. Як саме відбувався контроль експедитором прийнятого ним для доставки товару та здача його клієнту ДП «Пілснер Україна» їм невідомо. Наказами №64к від 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнено із займаних посад у звязку із втратою довіри з боку власника, п.2 ст 41 КЗпП України. Вважають такі дії відповідача неправомірними. Окрім того, з відповідача підлягає стягненню на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу , виходячи з розміру 3,85 грн його середньогодинної заробітної плати за лютий-березень 2015 року, а на користь ОСОБА_2 виходячи з розміру 3,87 грн його середньогодинної заробітної плати за цей період. У звязку із вищенаведеним вважають свої права порушеними, за захистом яких змушені звернутись до суду.

Тому просили суд звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з роботи згідно з наказом генерального директора Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» від 21 квітня 2015 року №64-к відповідно до п.2 ст.41 КЗпП України у звязку із втратою довіри визнати необґрунтованим і незаконним; поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на роботі з 21 квітня 2015 року і рішення в цій частині звернути до негайного виконання; зобовязати Приватне акціонерне товариство «УВК Україна» внести у трудові книжки ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відомості про недійсність попереднього запису щодо звільнення їх відповідно до п.2 ст. 41 КЗпП України у звязку із втратою довіри; стягнути з Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 квітня 2015 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі виходячи з розміру 3,85 грн середньогодинного заробітку; стягнути з Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 квітня 2015 року по день ухвалення судом рішення про поновлення на роботі виходячи з розміру 3,87 грн середньогодинного заробітку.

У судовому засіданні представник позивачів підтримав заявлений позов, просив задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

У судовому засіданні представник відповідача заперечував проти позову. Надав суду письмові заперечення, просив суд відмовити у задоволенні позову.

Суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й всебічно перевіривши обставини справи, розглянувши справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, дійшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню , виходячи із наступного.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

При розгляді справи судом встановлено, що згідно наказу ТОВ «УВК Україна» №99к від 16 вересня 2010 року ОСОБА_1 прийнято на посаду водія навантажувача складу ТОВ «УВК Україна», що підтверджується копією трудової книжки АС №616600 (а.с.6-9).

Згідно наказу ТОВ «УВК Україна» №32 від 01 липня 2009 року ОСОБА_2 прийнято на посаду приймальника товару ТОВ «УВК Україна», згідно наказу від №64к від 01 серпня 2011 року ОСОБА_2 переведено на посаду начальника зміни складу, що підтверджується копією трудової книжки АВ №162267 (а.с.11-12).

З матеріалів справи вбачається, що згідно протоколу №1 від 20 грудня 2010 року ТОВ «УВК Україна» реорганізовано у АТ «УВК Україна».

Відповідно наказу генерального директора АТ «УВК Україна» ОСОБА_4 №64к від 21 квітня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звільнено із займаних посад у звязку із втратою довіри з боку власника, п.2 ст 41. КЗпП України (а.с.10,13).

У відповідності до претензії №4 від 26 березня 2015 року ДП «Пілснер Україна» встановлено, що замовником ДП «Пілснер Україна» було виявлено нестачу товару, переданого Приватному акціонерному товариству «УВК Україна» для забезпечення перевезення з м.Дніпропетровськ до м.Київ(а.с.74).

Так, 09 квітня 2015 року комісією у складі начальника служби охорони ОСОБА_5, заступника служби охорони ОСОБА_6 та керуючим складським комплексом ОСОБА_7 було складено акт виявлення крадіжки товарно-матеріальних цінностей, в якому зазначено, що 14 березня 2015 року палета, доставлена із м.Дніпропетровськ після відвантаження до складу АТ «УВК Україна» в м.Бровари, була взята з місця водієм навантажувача ОСОБА_1, вивезена останнім в місце зони зберігання, яке є «сліпою зоною» для камер спостереження. Після повернення ОСОБА_1 палети, її зовнішній вид змінився. Також в цю зону в період знаходження там палети заходив старший зміни ОСОБА_8 та ОСОБА_9 (а.с.78).

08 квітня 2015 року АТ «УВК Україна» в особі начальника служби охорони ОСОБА_6 звернувся до Броварського МРВ ГУ МВС України в Київській області із заявою про виявлення крадіжки, що підтверджується заявою та протоколом прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 08 квітня 2015 року( а.с.79-80).

Згідно витягу з кримінального провадження №0001284 вбачається, що 08 квітня 2015 року Броварським МРВ ГУ МВС України в Київській області відкрито кримінальне провадження за заявою ОСОБА_6 щодо ОСОБА_2 та ОСОБА_1, ОСОБА_9, які під час виконання своїх функціональних обовязків на роботі, діючи умисно та з корисливих мотивів , шляхом вільного доступу перебуваючи у складському приміщенні за адресою: Київська область, м.Бровари, вул. Кільцева, 8 , таємно викрали 20 банок обємом 5 літрів кожна марки «Бекерс» та 1 банку «Кромбахер», чим спричинили АТ «УВК Україна» матеріальної шкоди на загальну суму 4497,42 грн (а.с.81).

Відповідно до ст.41 ч.1 п.2 КЗпП України, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір"я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу.

Вирішуючи спір, суд виходить з того, що тягар доказування наявності законної підстави для звільнення, як визначено в пункті 4 і 9 Рекомендацій 166 до Конвенції 158 про припинення трудових відносин з ініціативи підприємця (набула чинності в Україні 16.05.1995 р. ), лежить на підприємцеві.

У судовому засіданні представник відповідача в обґрунтування дій керівництва підприємства послався на відкриття відносно ОСОБА_1, ОСОБА_2 кримінального провадження, а також на акт виявлення крадіжки товарно-матеріальних цінностей від 09 квітня 2015 року.

Відповідно до положень ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінивши представлені сторонами докази в їх сукупності, суд визнає, що звільнення ОСОБА_1 та ОСОБА_2 із займаних посад - з грубим порушенням норм трудового законодавства і без достатніх підстав, тому передбачене статтею 43 Конституцією України їх право на працю підлягає судовому захисту шляхом поновлення позивачів на попередній роботі.

Так, звільняючи позивачів згідно п. 2 ст. 41 КЗпП України в звязку з втратою до них довіри в звязку з наявністю винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові цінності, директор АТ «УВК Україна» діяв безпідставно, без урахування всіх обставин справи, не ґрунтуючись на законі.

Згідно із п.18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевірити їх відповідність законові.

У п. 28 цієї ж постанови Пленуму зазначено, що звільнення з підстав втрати довір'я (п.2 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою.

Згідно діючого законодавства правосуддя в державі здійснюється тільки судом. Згідно зі ст. 124 та ст. 125 Конституції України та Закону України "Про судоустрій і статус суддів" делегування функцій суду іншим органам не допускається, так само як не допускається й утворення надзвичайних судів. Ніхто не може бути визнаний винним у вчиненні кримінального правопрушення, а також підданий кримінальному покаранню інакше, як за вироком суду й відповідно до закону. Тільки суд правомочний визнати особу винною у вчиненні злочину і призначити їй покарання.

З листа заступника Броварського відділу поліції ГУ НП в Київській області начальника слідчого відділу майора поліції ОСОБА_10 від 30 листопада 2015 року за №07/899 слідує, що в провадженні слідчого Броварського відділу поліції ОСОБА_3 перебувають матеріали кримінального провадження №0001284, внесена до Єдиного реєстру досудових розслідувань 08 квітня 2015 року за заявою Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» щодо ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 185 КК України.23 травня 2015 року слідчим в порядку ст. 284 КПК України прийнято рішення про закриття кримінального провадження, яке в законному порядку не скасоване. Окрім того, зазначено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є сторонами зазначеного кримінального провадження.

Таким чином враховуючи, що вина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на теперішній час є недоведеною, кримінальне провадження закритим, в якому ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не є навіть сторонами, обвинувальний вирок відносно них не постановлено, суд приходить до висновку про відсутність підстав для такого звільнення та про порушення відповідачем норм КЗпП України при винесенні наказу про звільнення позивачів, оскільки факт розслідування кримінального правопорушення є лише підставою для відсторонення від роботи посадової особи звинуваченої у скоєнні злочину на підставі постанови слідчого.

Окрім того, покази свідка ОСОБА_5 суд оцінює критично, оскільки ним було повідомлене суб`єктивне ставлення до певних подій, а не об`єктивні дані, які йому відомо особисто, що підтверджували б доводи представника відповідача.

Так, у відповідності до ч. 2 ст.235 КЗпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином судом встановлено, що при звільненні позивачів відповідачем не було доведено самого факту крадіжки матеріальних цінностей, висновок про таку крадіжку ґрунтувався на припущенні, позивачі не отримував вказане майно під звіт, кримінальне провадження закрито, вина ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не встановлена. Суд приходить до висновку про відсутність у відповідача підстав передбачених п.2 ч.1 ст.41 КЗпП України для розірвання з ними трудового договору.

У відповідності до ст.235 КзпП України, у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір.

Згідно з ч.2 ст. 235 КЗпПУ при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

При визначенні розміру середньої заробітної плати, яка підлягає стягненню на користь позивача за час вимушеного прогулу суд виходить з положень абзаців 3,4 п.2 розділу ІІ Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100.

Так, вказаними положеннями визначено, що у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку.

Враховуючи, вище визначене, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи лютий-березень2015 року.

З довідки АТ «УВК Україна» від 13 травня 2015 року №288 вбачається, що сума нарахованої ОСОБА_1 заробітної плати за лютий-березень 2015 року становила 1250,00 грн., при цьому останнім відпрацьовано за вказаний період 324 години.

З довідки АТ «УВК Україна» від 13 травня 2015 року №289 вбачається, що сума нарахованої ОСОБА_2 заробітної плати за лютий-березень 2015 року становила 1255,00 грн., при цьому останнім відпрацьовано за вказаний період 324 години.

Таким чином, розмір середньогодинної заробітної плати ОСОБА_1 за лютий-березень 2015 року становить 325 грн (1250,00 грн/324 год), а розмір середньогодинної заробітної плати ОСОБА_2 за цей період становить 3,87 грн (1255,00 грн/324 год).

Отже, середній заробіток ОСОБА_1 за час вимушеного прогулу за період з 21 квітня 2015 року до 11 лютого 2016 року складає 6 127,98 гривень, середній заробіток ОСОБА_2 за час вимушеного прогулу за період з 21 квітня 2015 року по 11 лютого 2016 року складає 6217,95 грн.

З врахуванням викладених обставин, які були встановлені судом в ході розгляду справи, беручи до уваги те, що запропонований ОСОБА_11 проект договору частково не відповідає Типовому договору, містять положення, які визначені позивачем на власний розсуд, суд приходить до висновку, що вони не можуть бути визнані судом укладеними в редакції споживача.

Відповідно до ст. 212 ЦПК суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 "Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції").

Тому, дослідивши всі матеріали справи, надавши належну оцінку наданим доказам та врахувавши пояснення сторін, свідка ОСОБА_5, а також виходячи із принципів справедливості, добросовісності і розумності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження під час розгляду справи.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10,11,60,88,208,213-215,218 ЦПК, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Приватного акціонерного товариства «УВК Україна» про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Приватного акціонерного товариства УВК Україна від 21.04.2015 № 64-к «Про звільнення ОСОБА_2» .

Визнати незаконним та скасувати наказ генерального директора Приватного акціонерного товариства УВК Україна від 21.04.2015 № 64-к «Про звільнення ОСОБА_1» .

Поновити ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на роботі з 21 квітня 2015 року.

Допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення.

Зобовязати Приватне акціонерне товариство УВК Україна внести у трудові книжки ОСОБА_1, ОСОБА_2 відомості про недійсність попереднього запису щодо звільнення їх відповідно до п. 2 ст. 41 КЗпП Ураїни з звязку із втратою довіри.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УВК Україна на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 квітня 2015 року по 11 лютого 2016 року у розмірі 6127 грн. 98 коп.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства "УВК Україна на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 21 квітня 2015 року по 11 лютого 2016 року у розмірі 6217 грн. 95 коп.

Рішення може бути оскаржене учасниками цивільного процесу в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Нікушин

н