У х в а л а

і м е н е м у к р а ї н и

13 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ в складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

МартинюкаВ.І., Попович О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, за касаційними скаргами ОСОБА_3 та товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» на рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, у якому указував на те, що наказом від 1 грудня 2011 року на підставі рішення загальних зборів учасників ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» був призначений на посаду директора у цьому товаристві, про що були внесені відомості до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців. Проте 25 березня 2014 року йому стало відомо, що з 24 березня 2014 року його звільнено із займаної ним посади, а директором призначено ОСОБА_4 Посилаючись на те, що його звільнення проведено з порушенням вимог закону, просив поновити з 24 березня 2014 року його на посаді директора ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН»; стягнути з ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 12 916,36 грн; стягнути з ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» 20 тис. грн у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня

2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі та відшкодування моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким ОСОБА_3 поновлено на посаді директора ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» з 24 березня 2014 року. Стягнуто з ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 500 гривень. Вирішено питання про судові витрати. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду в частині відмови у задоволенні позову про стягнення з ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» на користь ОСОБА_3 заробітної плати за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позову.

У касаційній скарзі ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скаргах доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга ОСОБА_3 підлягає відхиленню, а касаційна скарга ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно із частиною 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що підставою для звільнення ОСОБА_3 стало грубе порушення трудових обов'язків керівника, оскільки внаслідок незаконних дій ОСОБА_3 як директора товариства, вчинених ним з перевищенням посадових повноважень і без згоди загальних зборів учасників товариства, було укладено договір безпроцентної позики та іпотеки майна, що належить товариству, яке згодом перейшло у власність інших осіб.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що звільнення позивача проведено з порушенням процедури прийняття такого рішення загальними зборами, а саме, без належного повідомлення та участі позивача, відтак порушене право позивача підлягає відновленню у спосіб поновлення ОСОБА_3 на посаді з 24 березня 2014 року.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Згідно з п. 1 ст. 41 КЗпП України, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадках одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.

У п. 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що на підставі п. 1 ст. 41 КЗпП України за одноразове грубе порушення трудових обов'язків трудовий договір може бути розірвано лише з керівником підприємства, установи, організації (філії, представництва, відділення, іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також із службовими особами митних органів, державних податкових інспекцій, яким присвоєно персональні звання, і службовими особами державної контрольно-ревізійної служби та органів контролю за цінами.

Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, та істотності наслідків порушення трудових обов'язків. При цьому суд повинен установити не тільки факт невиконання працівником обов'язку, який входить до кола його трудових обов'язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов'язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв'язку між невиконанням працівником трудових обов'язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.

Таким чином, однією з умов застосування п. 1 ст. 41 КЗпП України є встановлення не тільки самого факту одноразового порушення трудових обов'язків, а й вини працівника у такому порушенні.

Судом установлено, що наказом від 01 грудня 2011 року, виданим на підставі рішення позачергових зборів учасників ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» від 30 листопада 2011 року (протокол №30/11/11 від 30 листопада 2011 року) ОСОБА_3 призначено на посаду директора товариства за сумісництвом з 1 грудня 2011 року.

Встановлено, що ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» мало на праві власності об'єкти нерухомості, які були зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційною службою Головного управління юстиції у м. Києві згідно з рішенням про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.

ОСОБА_3, будучи директором ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан», зловживаючи своїм службовим становищем, вирішив сам питання про відчуження основних фондів, що не належить до поточної діяльності товариства, а належить до компетенції зборів учасників товариства.

Згідно зі Статутом Товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» директор товариства не може створювати загрозу відчуження чи втрати майна товариства, погіршення його кількісних та якісних характеристик, інших негативних наслідків, за наданням яких буде неможливим його використання в колишніх обсягах в господарській діяльності товариства. ОСОБА_3, укладав від імені товариства, договори іпотеки по неіснуючій заборгованості на ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» та безоплатній передачі нерухомого майна членам своєї родини належного товариству майна.

29 листопада 2013 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесена інформація про кримінальне провадження № 0002195 щодо директора ТОВ «Комерційна виробнича-впроваджувальна фірма «Сапсан» ОСОБА_3 за вчинення розтрати майна товариства, зловживаючи своїм службовим становищем.

24 березня 2014 року відбулися загальні збори учасників товариства, за наслідками проведення яких, зокрема, вирішено збільшити статутний капітал та перерозподілити розмір часток учасників, та у зв'язку із зловживанням службовим становищем, нанесенням товариству матеріальної шкоди звільнити ОСОБА_3 з посади директора та обрати директором іншу особу.

Згідно з Протоколом № 24/03-14 від 24 березня 2014 року підставою для звільнення ОСОБА_3 з посади директора Товариства було нанесення товариству останнім матеріальної шкоди, завдано, зловживанням службовим становищем, яке полягало у укладанні від імені товариства договору іпотеки по неіснуючій заборгованості на ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан» та безоплатній передачі нерухомого майна членам своєї родини належного товариству майна.

З урахуванням вказаних обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позивача було звільнено з дотриманням вимог трудового законодавства, оскільки ним вчинено одноразове грубе порушення трудових обовʼязків.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову з тих підстав, що рішення загальних зборів про звільнення позивача з займаної ним посади прийнято з порушенням процедури прийняття такого рішення (без належного повідомлення та участі позивача), не звернув уваги на те, що зазначене рішення не визнано недійсним у передбачений законом спосіб.

Так, згідно із ч. 5 ст. 98 ЦК України рішення загальних зборів може бути оскаржнене учасником товариства до суду.

Предметом розгляду у даній справі не є вимога позивача про визнання недійсним оформленого протоколом від 24 березня 2014 року рішення зборів учасників ТОВ «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «Сапсан».

Апеляційний суд, вийшовши за межі позовних вимог, фактично визнав рішення зборів товариства недійсним, як наслідок, дійшов висновку про необхідність поновлення позивача на роботі.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що рішення апеляційного суду підлягає скасуванню із залишенням у силі рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. 336, 339, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Комерційна виробничо-впроваджувальна фірма «САПСАН» задовольнити.

Рішення Апеляційного суду м. Києва від 19 березня 2015 року скасувати, залишити в силі рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 вересня 2014 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді Л.М. Мазур

В.І.Мартинюк

В.А.Нагорняк

О.В.Попович