Справа №: 705/7101/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2016 року Уманський міськрайонний суд Черкаської області

у складі: головуючого судді Кімстачова О.С.

з участю:

секретаря судового засідання Власової Т.Ю.

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Умані Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

19.11.2014 позивач ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за договором позики, укладеним між ними 04.02.2011. Позивач просить стягнути з відповідача на її користь 68 353,42 грн. заборгованості за договором позики, з яких: 40 000,00 грн. основний борг, 7 720,00 грн. інфляційні втрати, 20 633,42 грн. 18 % річних від простроченої суми боргу, а також судові витрати:: 683,54 грн. судового збору, 1 400 грн. витрат за надання аудиторських послуг та 2 000 грн. оплати правової допомоги.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_1 підтримали заявлені позовні вимоги і просили задовольнити їх повністю, посилаючись на обставини, наведені в позовній заяві. Позивач пояснила, що вона і відповідач 04.02.2011 уклали в одного нотаріуса два окремих, не пов'язаних між собою договори: договір позики на суму 240 тисяч гривень та договір купівлі-продажу цінних паперів на суму 38 286,75 грн., умови яких з її сторони були виконані в повному обсязі. Твердження відповідача, що кошти за договором позики насправді не передавалися позичальнику, заперечила.

Відповідач ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_2 в судовому засіданні предявлені позовні вимоги не визнали та заперечили проти їх задоволення через їх безпідставність, оскільки фактично за договором позики позивач не передавала кошти і цей договір був підписаний сторонами з метою забезпечення виконання домовленостей сторін за іншим договором Договором купівлі-продажу цінних паперів від 04.02.2011 на суму 38 286,75 грн. і з метою зменшення розміру сплати державного мита при укладенні договору купівлі-продажу цінних паперів. Просила не враховувати при розгляді справи її письмові заперечення проти позову від 01.12.2014, оскільки вони були підготовлені іншим її представником і які вона не підтримує.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши письмові докази, подані сторонами на підтвердження своїх вимог і заперечень, суд встановив такі обставини справи і дійшов таких висновків.

04.02.2011 позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 уклали Договір позики, який посвідчив державний нотаріус Уманської міської державної нотаріальної контори ОСОБА_5, зареєстрований в реєстрі за № 3-200.

За умовами цього Договору позики (пункт 1) ОСОБА_3 позикодавець при укладені цього договору передала у власність ОСОБА_4 позичальнику строком до 31.12.2011 грошові кошти в розмірі 240 000,00 грн. Пунктом 2 договору передбачено, що позичальник зобов'язується повернути таку саме саму коштів позикодавцеві до 31.12.2011.

У пункті 4 договору сторони передбачили відповідальність позичальника за порушення грошового зобов'язання, а саме: у разі якщо позичальник своєчасно не поверне суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 18 відсотків річних від простроченої суми. Вказана умова договору узгоджується із нормою ч. 2 ст. 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом 5 договору позики визначено, що після виконання позичальником свого зобов'язання перед позикодавець повинен передати йому примірник цього договору. Наявність в позикодавця після спливу терміну повернення грошей примірника цього договору є свідченням прострочення виконання позичальником свого зобов'язання.

У судовому засіданні позивач пояснила, що на виконання умов Договору позики відповідач ОСОБА_4 30.12.2011 в присутності свідка ОСОБА_6 повернула їй кошти в сумі 200 тисяч гривень, про що зроблені відповідні записи на примірнику договору позикодавця.

Оригінал одного примірника вказаного договору на час розгляду справи в суді перебуває у позикодавця ОСОБА_3 та був наданий нею для дослідження у судовому засіданні.

Враховуючи зазначену обставину, на підставі пункту 5 Договору позики суд вважає встановленим, що відповідач ОСОБА_4 як позичальник прострочила виконання свого грошового зобов'язання перед позивачем ОСОБА_3

Різниця між переданою сумою позики і повернутою позичальником сумою становить 240 000,00 грн. 200 000,00 грн. = 40 000,00 грн. Станом на день розгляду справи в суді сума позики, що залишилася, позикодавцю не повернута.

До правовідносин, що виникли та існують між сторонами, підлягають застосуванню такі норми цивільного законодавства України.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей.

Укладення сторонами договору позики, тобто передання грошей, підтверджується змістом пункту 1 Договору позики, в якому вказано, що позикодавець «передав» гроші позичальнику при укладені цього договору. Така висновок суду узгоджується з правовою позицією, що міститься в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 у справі № 6-63цс13, згідно з якою письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до частин 1, 3 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Статтями 526, 527, 530 ЦК України встановлено, що зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Як було зазначено вище, за умовами пунктів 1, 2 Договору позики вся сума позики повинна була бути повернута відповідачем ОСОБА_4 позикодавцю до 31.12.2011, однак позичальник не виконав свого зобов'язання в повному обсязі. У зв'язку з цим з 01.01.2012 позичальник ОСОБА_4 вважається боржником, який прострочив, і тому з саме з вказаного дня з 01.01.2012, а не з 31.12.2011, як зазначено в позовній заяві, підлягає застосуванню умова пункту 4 Договору позики про відповідальність позичальника.

Позивач просить стягнути прострочену суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 18 % річних станом на 10.11.2014.

За період з 01.01.2012 по листопад 2014 року згідно з даними Державного комітету статистики України, що публікувалися щомісячно в газеті «Урядовий кур'єр», індекс інфляції становить 119,3 %. Сума простроченого боргу за Договором позики з урахуванням вказаного індексу інфляції становить 40 000,00 грн. * 119,3 % = 47 720,00 грн.

18 процентів річних від простроченої суми боргу за період з 01.01.2012 по 10.11.2014 становить: 40 000,00 грн. * 18 %/ 100 % / 365 * 1 045 днів = 20 613,70 грн.

Щодо обставин, на яких грунтуються заперечення відповідача, то суд вважає їх такими, що не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду. Так, дійсно 04.02.2011 позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4, ЗАТ «ФК «Євроком» уклали Договір купівлі-продажу цінних паперів ВАТ «Уманська автобаза» в кількості 153 147 штук за ціною 38 286,75 грн. Як визнали сторони в судовому засіданні і підтверджується Передавальним розпорядженням № 417 від 04.02.2011, заявою про зміну реквізитів від 04.02.2011, сертифікатом акцій від умови Договору щодо передачі акцій та оплати їх в сумі 38 286,75 грн. були виконані повністю (а.с. 38, 39, 41). Однак доказів того, що сторони домовилися про продаж-придбання цінних паперів за більшу суму за 240 тисяч гривень і що договір позики був підписаний сторонами і посвідчений нотаріально для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відповідач суду не надала. І тому є недоведеним твердження відповідача, що кошти в сумі 38 286,75 грн., які вона передала позивачу 04.02.2011 після укладення Договору купівлі-продажу цінних паперів, є сумою, на яку повинне було зменшитися її грошове зобов'язання за удаваним Договором позики.

Отже, на підставі встановлених в судовому засіданні фактичних обставин справи, оскільки між сторонами був укладений договір позики, умови якого щодо своєчасного повернення грошових коштів відповідач на час розгляду справи в суді не виконав, суд дійшов переконання, що вимоги позивача є в частині стягнення простроченої суми боргу за договором позики з урахуванням індексу інфляції за час прострочення є обґрунтованими, законними та підлягають задоволенню, вимога про стягнення 18 % річних від простроченої суми підлягає задоволенню частково, оскільки позивач не правильно визначив перший день, коли боржник вважається таким, що прострочив.

На підставі ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує понесені останнім і документально підтверджені судові витрати на сплату судового збору в сумі 683,34 грн. та на правову допомогу в сумі 2 000,00 грн.

Вимога ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 1 400,00 грн. витрат за надання аудиторських послуг в якості судових витрат задоволенню не підлягає, оскільки такі витрати сторони у справі відповідно до частин 1, 3 ст. 79 ЦПК України не входять до переліку судових витрат, який є вичерпним.

Керуючись ст. 3, 4, 10 ,11, 15, 57-60, 64, 208, 209, 212-215 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), заборгованість за Договором позики від 04.02.2011 в загальній сумі 68 333 (шістдесят вісім тисяч триста тридцять три) гривні 70 коп., з яких: 40 000,00 грн. сума позики; 7 720,00 грн. інфляційні втрати за період з січня 2012 року по жовтень 2014 року; 20 613,70 грн. 18 % річних за період з 01.01.2012 по 10.11.2014.

Стягнути з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1), на користь ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2), судові витрати на сплату судового збору в сумі 683 (шістсот вісімдесят три) гривні 34 коп. та на правову допомогу в сумі 2 000 (дві тисячі) гривень 00 коп.

Вимогу ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення 1 400,00 грн. витрат за надання аудиторських послуг в якості судових витрат залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана особами, які брали участь у справі, протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Черкаської області через Уманський міськрайонний суд Черкаської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: О.С. Кімстачов