Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Коротуна В.М., Маляренка А.В.,

ПаріновоїІ.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Акціонерного товариства «БТА Банк» до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Сіпіджі Ассетс Менеджмент», ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Метрика», про визнання недійсним договору купівлі-продажу, за касаційною скаргою Акціонерного товариства «БТА Банк» на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року Акціонерне товариство «БТА Банк» (далі - АТ «БТА Банк») звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» (далі - ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент»), ОСОБА_3, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Компанія «Метрика» (далі - ТОВ «Компанія «Метрика»), вимоги якого під час розгляду справи уточнило, та остаточно просило визнати недійсним договір купівлі-продажу (відступлення) частки в статутному капіталі ТОВ «Компанія «Метрика» від 09 жовтня 2012 року, укладений між ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» і ОСОБА_3

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що у зв'язку з невиконанням міжнародною комерційною компанією «Хенді Ассетс Лімітед» (далі - МКК «Хенді Ассетс Лімітед») генерального кредитного договору в частині неповернення кредитних коштів, АТ «БТА Банк» звернулося до господарського суду м. Києва із позовом до ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент», яке на час звернення АТ «БТА Банк» до господарського суду м. Києва було учасником ТОВ «Компанія Метрика», про звернення стягнення на предмет застави. Зазначив, що ухвалою господарського суду м. Києва від 19 вересня 2012 року порушено провадження у справі. Згідно з витягом з державного реєстру юридичних осіб станом на час подачі позову до суду єдиним учасником ТОВ «Компанія Метрика» з розміром частки в статутному капіталі 28 170 010,00 грн є ОСОБА_3 Таким чином, вважає, що ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» без відома та згоди заставодержателя - АТ «БТА Банк» передало частку в статутному капіталі на користь ОСОБА_3, чим порушило його права. Станом на час подання позову єдиним учасником ТОВ «Компанія «Метрика» є ОСОБА_3 Враховуючи зазначене, а також те, що ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» передало частку у статутному капіталі ТОВ «Компанія «Метрика» на користь ОСОБА_3 без відома та згоди заставодержателя - АТ «БТА Банк», тому позивач просив визнати недійсним правочин щодо передання цієї частки.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

З урахуванням вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 303, 304 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Справа розглядається в апеляційному суді за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, з винятками і доповненнями, встановленими законом.

Зміст ухвали суду апеляційної інстанції передбачено в ст. 315 ЦПК України, в якій, зокрема, зазначаються узагальнені доводи та заперечення осіб, які беруть участь у справі; встановлені судом першої інстанції обставини; мотиви, з яких апеляційний суд виходив при постановленні ухвали, і положення закону, яким він керувався; у разі відхилення апеляційної скарги зазначаються мотиви її відхилення.

Проте судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій не відповідають наведеним нормам процесуального права.

Судом установлено, що 29 листопада 2004 року між АТ «БТА Банк» та МКК «Хенді Асетс Лімітед» укладено генеральний кредитний договір № 2000/04/95, відповідно до якого МКК «ХендіАсетс Лімітед» отримала кредит у розмірі 12 600 000 доларів США терміном до 29 листопада 2007 року. Додатковою угодою від 05 вересня 2005 року № 1 кінцевий термін погашення кредиту продовжено до 29 листопада 2008 року. Вказаною додатковою угодою встановлено ліміт кредитування у сумі 30 000 000 доларів США.

08 серпня 2005 року між АТ «БТА Банк» та МКК «ХендіАсетс Лімітед» укладено договір № 2000/05/302/191 про спеціальне акредитивне обслуговування, відповідно до якого позивачем відкрито безвідкличний резервний акредитив на суму 15 000 000 доларів США.

07 лютого 2006 року між АТ «БТА Банк» та МКК «ХендіАсетс Лімітед» укладено кредитний договір № 2000/06/100/165, відповідно до якого позичальнику надано кредит у сумі 18 500 000 доларів США.

30 червня 2006 року між АТ «БТА Банк» та МКК «ХендіАсетс Лімітед» укладено кредитний договір № 2000/06/100/1252, відповідно до якого позичальнику надано кредит у сумі 13 310 518,33 доларів США.

30 червня 2006 року між АТ «БТА Банк» та МКК «Хенді Асетс Лімітед» укладено кредитний договір № 2000/06/100/1255, відповідно до якого позичальнику надано кредит у сумі 13 310 518,33 доларів США.

08 лютого 2007 року між АТ «БТА Банк» та МКК «ХендіАсетс Лімітед» укладено генеральний кредитний договір № 200/07/8, згідно з яким позичальнику встановлено ліміт кредитування у розмірі 101 280 000 доларів США, строком погашення до 01 листопада 2011 року.

Крім того, установлено, що 10 лютого 2007 року між АТ «БТА Банк» та МКК «Хенді Асетс Лімітед» укладено додаткову угоду № 1, відповідно до якої сторони дійшли згоди вважати кредитні договори № № 2000/06/100/165, 2000/06/100/1252, 2000/05/302/191 такими, що укладені в рамках генерального кредитного договору від 07 лютого 2007 року № 2000/07/8.

У рамках генерального договору № 2000/07/8 укладено кредитні договори та угоди до них, а саме: кредитний договір від 09 лютого 2007 року № 2000/07/100/279 на суму кредитної лінії 35 660 000 доларів США під 14 % річних, терміном погашення до 01 січня 2011 року; кредитний договір від 09 лютого 2007 року № 2000/07/100/282 на суму 6 000 000 доларів США під 14 % річних, терміном погашення до 01 січня 2009 року; кредитний договір від 09 лютого 2007 року № 2000/07/100/284 на суму 5 300 000 доларів США під 14 % річних, терміном погашення до 01 січня 2011 року; договір на спеціальне акредитивне обслуговування від 24 грудня 2007 року № 2000/07/302/222 на суму 9 000 000 доларів США; договір на спеціальне акредитивне обслуговування від 24 січня 2005 року № 2000/074/302/223.

24 січня 2005 року між АТ «БТА Банк» та МКК «ХендіАсетс Лімітед» укладено договір застави частки в статутному капіталі № 106/Z, предметом якого є корпоративні права - частка у розмірі 100 % статутного капіталу ТОВ «Євразія Транзит Груп», що належали МКК «ХендіАсетс Лімітед» на праві власності, заставна вартість предмета застави складає 1 000 000 грн.

Відповідно до п. 1.4 договору застави предмет застави залишається в користуванні, володінні заставодавця, без права розпорядження.

Підпунктом 5 п. 2.2 вищевказаного договору сторони визначили, що заставодавець зобов'язався не продавати, нe дарувати, не передавати в довірче управління, не відчужувати в іншій формі, чи іншим чином розпоряджатись предметом застави без письмової згоди заставодержателя чи до повного виконання всіх своїх обов'язків за кредитним договором (т. 1, а. с. 109-116).

20 вересня 2005 року між АТ «БТА Банк» та МКК «Хенді Асетс Лімітед» укладено додаткову угоду № 1 до договору застави частки в статутному капіталі від 24 січня 2005 року № 106/Z, відповідно до якої сторони внесли зміни в розділ 1 договору застави та виклали п. 6.3 договору в новій редакції (т. 1, а. с. 118-125).

Відповідно до додаткової угоди від 29 січня 2007 року до договору застави частки в статутному капіталі від 24 січня 2005 року № 106/Z, укладеної між АТ «БТА Банк» та МКК «Хенді Асетс Лімітед», сторони дійшли згоди про те, що у зв'язку з реорганізацією ТОВ «Евразія Транзит Груп», корпоративні права якої виступають предметом застави за договором застави від 24 січня 2005 року, укладеного між сторонами, у ЗАТ «Метрика» внести зміни і доповнення до договору шляхом викладення його в новій редакції, відповідно до якої заставодавець - МКК «Хенді Асетс Лімітед» - у забезпечення зобов'язань заставодавця передає в заставу акції, емітовані ЗАТ «Метрика», яке є правонаступником ТОВ «Евразія ТранзитГруп», у розмірі 99 % статутного капіталу вказаного акціонерного товариства, заставною вартістю 1 000 000 грн. Вказаний договір застави забезпечує виконання зобов'язань позичальника за договорами № № 2000/06/100/165, 2000/06/100/1255, 2000/05/302/191 (т. 1, а. с.126-133).

Згідно з додатковою угодою № 1 до генерального кредитного договору від 10 лютого 2007 року № 2000/07/8, укладеного між позивачем та МКК «Хенді Асетс Лімітед», сторони погодили, що кредитні договори від 07 лютого 2006 року № 2000/06/100/165, від 30 червня 2006 року № 2000/06/100/1252, від 08 вересня 2005 року № 2000/05/302/191 є укладеними в межах генерального кредитного договору від 10 лютого 2007 року № 2000/07/08.

У зв'язку з невиконанням МКК «Хенді Асетс Лімітед» генерального кредитного договору в частині неповернення кредитних коштів AT «БТА Банк» звернулося до господарського суду м. Києва із позовом до ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент», яке на той час було учасником ТОВ «Компанія «Метрика», про звернення на предмет застави.

Ухвалою господарського суду м. Києва від 19 вересня 2012 року порушено провадження у справі, рішення у справі ухвалено не було. Ухвалою господарського суду м. Києва від 17 листопада 2014 року провадження у справі № 5011-57/12767-2012 припинено.

Так, судом установлено, що єдиним учасником ТОВ «Компанія «Метрика», з розміром частки в статутному капіталі 28 170 010 грн, є ОСОБА_3, який отримав цю частку в статутному капіталі від ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент».

Рішенням загальних зборів учасників від 22 грудня 2005 року ТОВ «Євразія Транзит груп» було перетворено у ЗАТ «Метрика», у статутному капіталі якого МКК «Хенді Асетс Лімітед» належало 99 % голосів, а ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» - 1 % голосів.

Протоколом загальних зборів ЗАТ «Метрика» від 28 травня 2007 року № 26/1 затверджено рішення про додаткову емісію акцій ЗАТ «Метрика» і збільшено статутний капітал до 28 170 000 грн. Розподіл додатково емітованих акцій відбувся наступним чином: ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» придбало 2 626 акцій на загальну суму 2 626 000 грн; МКК «Хенді Асетс Лімітед» придбала 91 додатково емітовану акцію на загальну суму 910 000 грн.

Протоколом загальних зборів акціонерів ЗАТ «Метрика» від 07 червня 2007 року № 27 реорганізовано ЗАТ «Метрика» у ТОВ «Компанія «Метрика», у статутному капіталі якого МКК «Хенді Асетс Лімітед» належало 6,74 % голосів на загальну суму 1 898 658 грн, а в ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» - 93,26 % голосів на загальну суму 26 271 342 грн.

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Метрика» від 10 вересня 2008 року № 17 затверджено рішення про відступлення частини частки МКК «Хенді Асетс Лімітед» у розмірі 6,73 % на користь ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» та рішення про відступлення частини частки МКК «Хенді Асетс Лімітед» у розмірі 0,01 % на користь ОСОБА_6

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Метрика» від 02 березня 2009 року № 21 затверджено рішення про відступлення частини частки у розмірі 0,01 %, що належить ОСОБА_6, на користь ОСОБА_7

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Метрика» від 13 березня 2012 року № 4 затверджено рішення про відступлення частини частки у розмірі 0,01 %, що належить ОСОБА_7, на користь ОСОБА_3

Протоколом загальних зборів учасників ТОВ «Компанія «Метрика» від 09 жовтня 2012 року № 6 затверджено рішення про відступлення частини частки ТОВ «Компанія «Метрика» у розмірі 99,99 %, що належить ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент», на користь ОСОБА_3

Таким чином, судом установлено, що 100 % часток у статутному капіталі ТОВ «Компанія «Метрика» на загальну суму 28 170 000 грн належать ОСОБА_3

Відповідно до витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна застава відповідно до договору застави частки в статутному капіталі від 24 січня 2005 року № 106/Z зареєстрована лише 14 серпня 2012 pоку і об'єктом застави зазначено 100 % в статутному капіталі ТОВ «Євразія Транзит Груп».

Згідно з договором купівлі-продажу (відступлення) частки в статутному капіталі ТОВ «Компанія «Метрика» від 09 жовтня 2012 року продавець ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» передав у власність, а покупець ОСОБА_3 прийняв частку у статутному капіталі ТОВ «Компанія «Метрика» у розмірі 99,99 %, що дорівнює 26 187 193 грн (т. 1, а. с. 222, 223).

Отже, судом установлено, що МКК «Хенді Асетс Лімітед» станом на час розгляду справи у суді не є власником майна, що було передано в заставу АТ «БТА Банк».

Вирішуючи спір, суд виходив із того, що відповідно до підпункту 5 п. 2.2. договору застави від 24 січня 2005 року № 106/Z (в редакції додаткової угоди від 29 січня 2007 року) заставодавець зобов'язався не продавати, нe дарувати, не відчужувати в іншій формі, чи іншим чином розпоряджатись предметом застави без письмової згоди заставодержателя чи до повного виконання всіх своїх обов'язків за основними договорами.

Проте усупереч зазначеним положенням договору та нормам матеріального права МКК «Хенді Асетс Лімітед» відчужила корпоративні права - її частку у статутному капіталі ТОВ «Компанія «Метрика», яка перебувала в заставі банку, на користь ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» без згоди заставодержателя.

При цьому суд зазначив, що ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» не перебуває в договірних відносинах із позивачем, не є заставодавцем, а тому під час укладення оспорюваного договору купівлі-продажу ч. 1 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та умови договору застави відповідачами не порушені, таким чином, відсутні правові підстави для визнання оспорюваного правочину недійсним.

Разом із тим суд урахував, що застава за додатковою угодою від 29 січня 2007 року до договору застави частки в статутному капіталі від 24 січня 2005 року № 106/Z не зареєстрована обтяжувачем - ТОВ «БТА Банк» у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, тобто в ньому не міститься зареєстрованого обтяження щодо об'єкта обтяження - ТОВ «Компанія «Метрика». Натомість позивачем зареєстровано обтяження рухомого майна щодо боржника - МКК «Хенді Асетс Лімітед» - стосовно 100 % частки статутного капіталу ТОВ «Евразія Транзит Груп» лише 14 серпня 2012 року, тому особи, які набували права власності на частки в статутному капіталі: ТОВ «Евразія Транзит Груп» та ТОВ «Компанія «Метрика», до 14 серпня 2012 року не могли знати про наявність обтяжень щодо корпоративних прав даного товариства.

За таких обставин суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання недійсним оспорюваного договору, адже усупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не надано доказів на підтвердження наявності підстав, передбачених ст. 215 ЦК України, для визнання недійсним договору, а саме, що на той час така угода не могла вчинятися.

Дійшовши висновку про відсутність зазначених позивачем підстав для визнання недійсним указаного оспорюваного договору купівлі-продажу, зокрема передбачених ч. 2 ст. 203 ЦК України, щодо обсягу цивільної дієздатності, який повинна мати особа, яка вчиняє правочин, суд виходив із того, що відповідач ОСОБА_3 мав повну цивільну дієздатність, крім того, відповідач ТОВ «КУА «Сіпіджі Ассетс Менеджмент» мав цивільну правоздатність.

Проте погодитися із вказаними висновками судів не можна з огляду на наступне.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент його вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна зі сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, установлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Тобто вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією з його сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором.

Аналогічна за змістом норма міститься в ч. 2 ст. 17 Закону «Про заставу».

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про заставу» застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно з ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, застава як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямований на те, щоб гарантувати кредитору-заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, незалежно від майнового стану боржника, і наявності у нього заборгованості перед іншими кредиторами, отже, застава встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя.

Статтею 11 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» (далі - Закон) визначено, що обтяження рухомого майна реєструються в Державному реєстрі в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 вищевказаного Закону взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом. У разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом.

Пунктами 1, 4 ч. 1 та ч. 2 ст. 13 вказаного Закону передбачено, що зміни у відомостях про зареєстроване обтяження підлягають реєстрації у встановленому цим Законом порядку, якщо вони стосуються: заміни предмета обтяження або будь-яких змін у складі предмета обтяження, у тому числі таких, що сталися внаслідок переробки, приєднання, поділу, виділення або іншого способу перетворення одного виду рухомого майна в інший; зміни змісту або розміру забезпеченого обтяженням зобов'язання.

Обтяжувач зобов'язаний зареєструвати зміни у відомостях про зареєстроване обтяження протягом п'яти днів із моменту набрання чинності правочином, на підставі якого відбулися зазначені зміни. Боржник або інші особи, права яких були порушені внаслідок невиконання цього обов'язку, мають право вимагати від обтяжувача відшкодування завданих збитків.

Відповідно до ст. 9 вказаного Закону предмет обтяження, право власності на який належить боржнику, може бути відчужений останнім, якщо інше не встановлено законом або договором. Якщо законом або договором передбачена згода обтяжувача на відчуження боржником рухомого майна, яке є предметом обтяження, така згода не вимагається в разі переходу права власності на рухоме майно в порядку спадкування, правонаступництва або виділення частки у спільному майні.

У разі відчуження предмета обтяження боржником він зобов'язаний негайно письмово повідомити про це обтяжувача, який протягом п'яти днів з дня отримання цього повідомлення повинен зареєструвати відповідні зміни у відомостях про обтяження згідно зі статтею 13 цього Закону.

Відповідно до ст. 10 Закону у разі відчуження рухомого майна боржником, який не мав права його відчужувати, особа, що придбала це майно за відплатним договором, вважається його добросовісним набувачем згідно зі ст. 388 ЦК України за умови відсутності в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відомостей про обтяження цього рухомого майна. Добросовісний набувач набуває право власності на таке рухоме майно без обтяжень.

У разі передачі рухомого майна в забезпечення боржником, який не мав на це права, таке забезпечення є чинним, якщо в Державному реєстрі немає відомостей про попереднє обтяження відповідного рухомого майна.

Обтяжувач, права якого порушені внаслідок дій боржника, визначених цією статтею, вправі вимагати від боржника відшкодування завданих збитків.

Згідно зі ст. 12 цього Закону взаємні права та обов'язки за правочином, на підставі якого виникло обтяження, виникають у відносинах між обтяжувачем і боржником з моменту набрання чинності цим правочином, якщо інше не встановлено законом.

Реєстрація обтяження надає відповідному обтяженню чинності у відносинах з третіми особами, якщо інше не встановлено цим Законом, у разі відсутності реєстрації обтяження таке обтяження зберігає чинність у відносинах між боржником і обтяжувачем, проте воно є не чинним у відносинах з третіми особами, якщо інше встановлено цим Законом.

Відповідно до ст. 13 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» обтяжувач зобов'язаний зареєструвати зміни у відомостях про зареєстроване обтяження протягом п'яти днів із моменту набрання чинності правочином, на підставі якого відбулися зазначені зміни.

Однак у справі, що розглядається, усупереч положенням ч. 2 ст. 586 ЦК України, ч. 2 ст. 17 Закону України «Про заставу» та умовам договору застави боржник відчужив майно, яке перебувало в заставі банку, не повідомивши про це заставодержателя та не отримавши його згоди.

З урахуванням викладеного й положень ч. 3 ст. 215 ЦК України висновок суду про те, що банк не був стороною оспорюваного договору, тому не може вимагати визнання його недійсним, є помилковим. Закон прямо покладає на заставодавця обов'язок запитати згоду заставодержателя на відчуження обтяженого майна; цей обов'язок презюмується і йому кореспондує право заставодержателя на захист шляхом визнання правочину недійсним у разі відчуження майна без його згоди.

Отже, суд помилково відмовив банку в захисті права.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 06 червня 2011 року у справі № 6-64цс12.

Однак вищевикладене залишилося поза увагою й відповідною правовою оцінкою суду, який на порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не надав належної оцінки наявним у справі доказам, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, крім того, у достатньому обсязі не визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій всупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. 2 ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Акціонерного товариства «БТА Банк» задовольнити частково

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 11 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 08 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Дем'яносов

Судді: В.М. Коротун

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак