Справа № 473/4732/13-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"11" січня 2016 р. Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області в складі: головуючої судді Лузан Л.В., при секретарі судового засідання Багрін І.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вознесенськ Миколаївської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В :

11.10.2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - Банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором у розмірі 24 416 грн. 87 коп. та судових витрат по справі.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між Банком та відповідачем 06.04.2006 року був укладений кредитний договір б/н, відповідно до умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 3 500 грн. 00 коп. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Взяті на себе зобов'язання, відповідно до умов кредитного договору, Банк виконав у повному обсязі. Проте, відповідач, незважаючи на це, порушив його, оскільки, своєчасно не погашав кредит та не сплачував проценти за користування ним, внаслідок чого станом на 19.09.2013 року утворилася заборгованість по кредитному договору в загальному розмірі 24 416 грн. 87 коп., а саме:

- заборгованість за кредитом у розмірі 3 484 грн. 81 коп.;

- заборгованість за процентами в розмірі 19 293 грн. 16 коп.;

- штрафи в розмірі 500 грн. 00 коп. (фіксована частина), 1 138 грн. 90 коп. (процентна складова).

В судове засідання представник позивача не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності . Позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні.

Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. У заяві, що надійшла на адресу суду, позовні вимоги Банку не визнав, посилаючись на сплив позовної давності для предявлення вимог Банку, які випливають з кредитного договору б/н від 06.04.2006 року.

Дослідивши матеріали справи в межах заявлених позовних вимог та на підставі наданих сторонами доказів, суд прийшов до наступного.

Так, відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

До відносин за кредитним договором застосовуються положення щодо договору позики, якщо інше не встановлено законом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049, ст. 1050 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцю кредит у строк та в порядку, що встановлені договором.

В разі несвоєчасного повернення коштів він не звільняється від обов'язку виконання зобов'язання, при цьому кредитодавець має право вимагати від позичальника достроково повернути всю суму кредиту та внести інші платежі, передбачені договором. Крім цього, положення ст.ст. 546, 548-551 ЦК України вказують на те, що сторони зобов'язання можуть домовитися про забезпечення його виконання. Виконання зобов'язання забезпечується, зокрема неустойкою (штрафом, пенею), порядок та форма забезпечення встановлюється в Законі або договорі.

Як встановлено в судовому засіданні, між Закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є позивач, та ОСОБА_1 було укладено в письмовій формі кредитний договір б/н, в якому сторони узгодили всі його умови.

Договір складається з заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною картою, банківських тарифів.

Відповідно до умов вказаного договору Банк надав позичальнику кредитні кошти в сумі 3 500 грн. 00 коп. (в подальшому кредитний ліміт неодноразово змінювався) у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитними коштами в розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Також, сторони погодили, що наслідками порушення позичальником строків платежів понад 120 днів є його обов'язок сплачувати на користь банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Матеріали справи вказують на те, що позичальник умови договору не виконував неналежним чином, у звязку з чим Банком нарахована заборгованість станом на 19.09.2013 року в розмірі 24 416 грн. 87 коп., яка складається з заборгованості за кредитом, процентами, штрафу. При цьому, згідно наданої позивачем виписки із особового рахунку відповідача, зняття коштів останнім мало місце в 2006 році. Між тим відомостей щодо внесення платежів в порядку виконання умов кредитного договору, матеріали справи не містять.

Крім того, як вбачається із копії картки виданої відповідачу строк її дії закінчився у останній день грудня 2008 року. Доказів, що після закінчення строку дії наданої боржником суду копії платіжної картки, він отримав нову картку позивачем не надано.

Позивач звернувся до суду з позовом у жовтні 2013 року, тобто поза межами загального трирічного строку позовної давності.

Відповідач ОСОБА_1 заявив клопотання про застосування позовної давності.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Зокрема, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5ст. 261 ЦК України).

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верхового Суду України у справах № 6-154цс/15 від 30.09.2015 року, № 6-1295/15 від 07.10.2015 року, які є обовязковими для застосування в силу ст. 360-7 ЦПК України.

Як зазначалося вище строк дії виданої відповідачу кредитної картки закінчився ще в грудні 2008 року, картку з новим строком дії він не переоформив, додаткових коштів понад чинний на час закінчення строку дії картки розмір ліміту не отримував, платежі в порядку виконання умов кредитного договору не вносив.

Таким чином, на момент звернення Банку до суду 11.10.2013 року з позовом про стягнення заборгованості за вказаним споживчим кредитом, трирічний строк, в межах якого Банк може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, сплинув.

Відповідно до ч. 5 ст. 267 ЦК України якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Проте, Банком відповідних заяв не було надано, а також не встановлені такі поважні причини й при розгляді справи.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212 - 215, 223 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.В.Лузан