Справа № 362/5552/15-ц Головуючий у І інстанції Марчук О. Л.
Провадження № 22-ц/780/308/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 29 11.01.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі головуючого судді - Сержанюка А.С., членів колегії суддів Коцюрби О.П., Суханової Є.М., із участю секретаря Говорун В.В. розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційними скаргами ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом, де, із проведеними змінами та уточненнями, просять стягнути заподіяну матеріальну шкоду із Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_2 14 574,64 грн., із ОСОБА_4 на його ж користь - 12 738,72 грн., а також завдану моральну шкоду, із Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 в сумі 10 000 грн., із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 - 5 000 грн.

На обґрунтування заявлених вимог зазначили, що за участю автомобіля, належного ОСОБА_2, та автомобіля під керуванням ОСОБА_4 відбулась дорожньо-транспортна пригода і винним у її скоєнні визнано останнього.

Унаслідок ДТП пошкоджено автомобіль ОСОБА_2 та завдано йому і ОСОБА_3, яка перебувала у транспортному засобі, моральної шкоди на зазначену суму.

Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 у відшкодування моральної шкоди 1 000 грн.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 у відшкодування моральної шкоди 5 000 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На обґрунтування ухваленого рішення судом першої інстанції зазначено, що станом на час постановлення рішення страхове відшкодування ОСОБА_2 виплачено в повному обсязі у рахунок завданої йому, як власнику пошкодженого в ДТП транспортного засобу, на підставі положень Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» в розмірі, що був встановлений належним чином відповідно до отриманих звітів оцінки.

Тобто, підстави для стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_2 заявленої ним матеріальної шкоди відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і задоволенню не підлягають, як безпідставні.

При цьому, факт порушення прав ОСОБА_2 з боку відповідача ОСОБА_4 доведено повністю, а тому суд приходить до висновку, що внаслідок пошкодження майна ОСОБА_2, йому також завдана і моральна шкода, яка полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у звязку з пошкодженням свого майна, порушенням нормального способу життя та потребуванням додаткових зусиль з його боку для організації укладу життя, що існував до ДТП.

Із врахуванням вимог розумності і справедливості, характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, їх характеру, тривалості і обсягу, ступеню вини особи, яка завдала моральну шкоду, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_4 моральної шкоди суд задовольняє частково і приходить до висновку про необхідність стягнення з останнього на користь позивача ОСОБА_2 розміру грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн.

Враховуючи вимоги розумності і справедливості, глибину фізичних та душевних страждань, їх характер, тривалість і обсяг, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» моральної шкоди суд задовольняє частково і приходить до висновку про необхідність стягнення з товариства на користь позивача ОСОБА_3, яка отримала тілесні ушкодження, розміру грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 5 000 грн.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2, Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» подали апеляційні скарги, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення матеріального та процесуального права при його ухваленні.

При цьому, ОСОБА_2 просить змінити рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року та стягнути із відповідачів зазначену у позові матеріальну шкоду, а Приватне акціонерне товариство «Українська транспортна страхова компанія» - скасувати рішення у частині стягнення із товариства моральної шкоди та ухвалити у цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Суд, зясувавши обставини та перевіривши їх доказами у межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши учасників процесу в судових дебатах, вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - задовольнити, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом, що підтверджується і матеріалами справи, ОСОБА_2 на праві власності належить автомобіль «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 ( а.с. 42 ).

09 січня 2015 року о 10 годині 50 хвилин ОСОБА_4, керуючи автомобілем марки «Фольцваген», державний номерний знак НОМЕР_2, по автодорозі Київ Одеса 33 км. + 500 м., під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху не ураховував дорожню обстановку та не дотримався безпечної дистанції, унаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем марки «Ауді», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_6 ( а. с. 103-104).

Згідно протоколу про адміністративне правопорушення, в графі «Свідки чи потерпілі» будь-які особи не зазначені ( там же ).

Постановою Київського районного суду міста Одеси від 09 лютого 2015 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та притягнуто його до адміністративної відповідальності ( а.с. 5 ).

Згідно із договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 24.07.2014 року, ОСОБА_5 «Українська транспортна страхова компанія» застрахувало цивільно-правову відповідальність ОСОБА_4 забезпеченого транспортного засобу марки «Volkswagen Multivan», державний номерний знак НОМЕР_2 ( а.с. 11 ).

У звязку із цим та на підставі п.п. 30.1., 30.2. ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «Українська транспортна страхова компанія» виплатило на користь ОСОБА_2 суму страхового відшкодування в сумі 35 425,36 ( 87 605,83 - 53 680,47 + 1 500 ) грн., виходячи із того, що належний йому автомобіль «Audi 100», державний номерний знак НОМЕР_1, є фізично знищеним, з чим погодився і представник позивача у суді другої інстанції, оскільки ремонт транспортного засобу є технічно неможливим і економічно необґрунтованим ( а.с. 98, 99-102, 144, 145-148 ).

В розрахунок визначеної суми страхового відшкодування товариством покладений, серед іншого, звіт №06/03/15 від 09.01.2015 року відповідно до якого вартість відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля «Audi 100», державний номерний знак НОМЕР_1 становить 205 790,37 грн., його ринкова вартість на момент пошкодження з урахуванням 20% ПДВ та інших загальнодержавних податків і зборів ( обовязкових платежів ) 87 605,83 грн., а вартість аварійно пошкодженого даного КТЗ з урахуванням 20% ПДВ та інших загальнодержавних податків і зборів ( обовязкових платежів ) - 53 680,47 грн. ( а.с. 92-96, 134-138 ).

Таким чином, як правильно встановив суд першої інстанції, що грунтується на положеннях зазначених норм матеріального права, наявних у справі доказах, заподіяна позивачу матеріальна шкода відшкодована повністю, відтак його вимоги в цій частині є необгрунтованими і задоволенню не підлягають.

При цьому, розмір грошового відшкодування моральної шкоди, заподіяної позивачу у розмірі 1 000 грн., виходячи із викладеного, характеру порушення його немайнового права, яке захищається, наряду з іншими законами, і Конституцією України, глибини та обсягу душевних страждань, які він зазнав у звязку з пошкодженням майна і викликаних необхідністю захисту свого майнового інтересу в судовому порядку, що негативно впливає на його фізичний та психічний стан, інших негативних наслідків, які мають істотне значення, вимог розумності, виваженості і справедливості, положень п.п. 2, 3, 9, 10 постанови №4 Пленуму Верховного Суду України „Про судову практику в справах про відшкодування моральної ( немайнової ) шкоди від 31 березня 1995 року, на переконання апеляційного суду, також визначено правильно.

Тим паче, що рішення у цій частині ( щодо моральної шкоди ) ОСОБА_2 не оскаржує.

За таких обставин, суд першої інстанції повно зясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які відповідність обставинам справи, правильно прийшов до переконання про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди і необхідність стягнення немайнової шкоди на користь ОСОБА_2 у зазначеному розмірі та, з додержанням норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 23, 16, 999, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, ухвалив законне і обґрунтоване рішення на підставі належних та допустимих доказів по справі.

Ґрунтується він і на положеннях п. 15 постанови №4 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» від 01.03.2013 року, згідно якого, у разі, якщо пошкоджений транспортний засіб не може бути відновлено або вартість його відновлювального ремонту з урахуванням зношеності та втрати товарної вартості перевищує його ринкову вартість на момент пошкодження, розмір шкоди визначається за ринковою вартістю транспортного засобу на момент пошкодження.

Порядок відшкодування шкоди, пов'язаної з фізичним знищенням транспортного засобу, регламентовано статтею 30 Закону № 1961-IV, який згідно зі статтею 8 ЦК (аналогія закону) може застосовуватись не лише страховиком, а й іншими особами, які здійснюють діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, та відповідають за завдану шкоду. Тобто транспортний засіб вважається фізично знищеним, якщо його ремонт є технічно неможливим чи економічно необґрунтованим, а власник транспортного засобу згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним. Ремонт вважається економічно необґрунтованим, якщо передбачені згідно з експертизою, проведеною відповідно до вимог законодавства, витрати на ремонт транспортного засобу перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди.

У разі якщо власник транспортного засобу не згоден із визнанням транспортного засобу фізично знищеним, йому відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати з евакуації транспортного засобу з місця цієї пригоди.

Якщо ж транспортний засіб визнано фізично знищеним, відшкодування шкоди виплачується у розмірі, який відповідає вартості транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди та витратам з евакуації транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди.

А тому, доводи ОСОБА_2 про незаконність та необгрунтованість рішення, неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права при його ухваленні, зокрема, ст. 55 Конституції України, ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», ст. 22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 16, 979, 990, 1166, 1194 ЦК України, ст.ст. 212, 213 ЦПК України, на думку апеляційного суду, не знайшли свого підтвердження при розгляді справи, оскільки вони повністю спростовуються належними та допустимими доказами по справі.

Інші обставини, зазначені в апеляції, зокрема, про порушення правил дорожнього руху ОСОБА_4, проведення апелянтом експертної оцінки, яка не врахована при ухваленні рішення, у силу викладеного та на переконання апеляційного суду, правового значення для правильного вирішення спору не мають та не спростовують висновок суду першої інстанції щодо цих заявлених позовних вимог та не є, у даному разі, підставою для задоволення апеляційних вимог ОСОБА_2.

Тим паче, що апелянт у заявлених вимогах до суду другої інстанції не просив скасувати рішення, зокрема, щодо відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної шкоди.

Що ж до твердження апелянта про проведення експертної оцінки ( а.с. 12-21 ), яка не врахована при ухваленні рішення, то суд апеляційної інстанції також вважає за неможливе прийняти її до розрахунку розміру страхового відшкодування, оскільки там відсутня вартість транспортного засобу після ДТП, що унеможливлює його визначення у відповідності до положень ст. 30 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

При цьому, представник апелянта, на розяснення апеляційного суду щодо можливості проведення автотоварознавчої експертизи, відмовився у судовому засіданні від її проведення.

Відтак, підстав для скасування оскаржуваного рішення про відмову у задоволенні позовних вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди і стягнення немайнової шкоди на користь ОСОБА_2 у зазначеному розмірі суд апеляційної інстанції не вбачає у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України, згідно положень якої не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Окрім цього, у відповідності до вимог ч. 3 ст. 309 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо порушення призвело до неправильного вирішення справи, чого судом не виявлено при вирішенні заявлених вимог.

Однак, суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в частині стягнення моральної шкоди на користь ОСОБА_3, неповно зясував обставини, що мають значення для справи, зробив висновки, які не відповідність обставинам справи, та неправильно прийшов до переконання про задоволення позовних вимог щодо відшкодування немайнової шкоди на її користь та без з додержанням норм матеріального і процесуального права, виходячи із наступного.

Як встановлено апеляційним судом, ОСОБА_3 в протоколі про адміністративне правопорушення, в графі «Свідки чи потерпілі» не зазначена ( а. с. 103-104).

Будь-яких належних та допустимих доказів отримання тілесних ушкоджень в пошкодженому автомобілі саме від зіткнення в ДТП із забезпеченим транспортним засобом, у відповідності до положень ст.ст. 58-60 ЦПК України, ОСОБА_3 ні суду першої, ні суду апеляційної інстанції не надала.

У відповідності до положень ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховиком ( у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю.

Таким чином, заявлені позовні вимоги до страховика про стягнення моральної шкоди, на переконання апеляційного суду, заявлені необгрунтовано і не підлягають до задоволення у відповідності до положень ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 979, 980, 991 ЦК України.

Надана суду довідка №189 від 09 січня 2015 року про наявність у ОСОБА_3 діагнозу «струс головного мозку» ( а.с. 38 ), пояснення у судовому засіданні представника позивачів про її знаходження в салоні автомобіля «Audi», державний номерний знак НОМЕР_1 при ДТП, звернення із заявою до страховика про відшкодування моральної шкоди лише 27 лютого 2015 року ( а.с. 213 ), на переконання апеляційного суду, самі по собі, не свідчать про обгрунтованість заявлених позовних вимог у цій частині, оскільки суду не надано, в порушення вимог ст.ст. 58-60 ЦПК України, доказів відвідування лікувальної установи в зазначений у довідці час, проведення названих у ній обстежень та відповідного лікування захворювання позивача.

Окрім цього, пояснення у судовому засіданні представника позивачів про знаходження в салоні пошкодженого транспортного засобу ОСОБА_3, не є допустимим доказом у відповідності до положень ст. 59 ЦПК України, оскільки він не був допитаний у якості свідка згідно правил ст. 57 ЦПК України.

Додатковим доказом необгрунтованості заявлених вимог з цього приводу, на переконання апеляційного суду, є та обставина, що ОСОБА_3 не оспорила відмову страховика у виплаті немайнової шкоди ( а.с. 214 ).

Таким чином, суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи при ухваленні рішення про стягнення немайнової шкоди із страховика, зробив висновки, які не відповідність обставинам справи, неправильно прийшов до переконання про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_3 та, без додержання норм матеріального і процесуального права, зокрема, ст. 26-1 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», ст.ст. 15, 23, 16, 999, 1167 ЦК України, ст.ст. 10, 57-60, 212-215 ЦПК України, ухвалив незаконне і необґрунтоване рішення.

У звязку із цим, названі доводи апеляційної скарги Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про скасування рішення у зазначеній частині, на переконання апеляційного суду, знайшли своє підтвердження.

Відтак, воно підлягає скасуванню у відповідності до положень ст. 309 ЦПК України та названих норм матеріального права із ухваленням нового про відмову в позові щодо зазначених вимог.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 304, 307, 308, 309, 313-314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити, а Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - задовольнити. Рішення Васильківського міськрайонного суду Київської області від 05 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2, ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, у частині стягнення із Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» на користь ОСОБА_3 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., скасувати і ухвалити у цій частині нове рішення про відмову у позові.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили рішення апеляційного суду.

Головуючий: А.С. Сержанюк

Судді: О.П. Коцюрба

ОСОБА_7