ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
Справа № 172/819/15-ц
Провадження № 2/172/366/15
21.01.2016 року Васильківський районний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді - Порох К.Г.
секретаря Голубенко Т.В.
за участю позивача ОСОБА_1
Позивач у судовому засіданні підтримав свої уточнені вимоги в повному обсязі, просив суд позов задовольнити.
Відповідачка у судове засідання не з'явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, заперечень проти позову не надала.
Відповідно до вимог ст.ст.224-225 ЦПК України, судом прийняте рішення про заочний розгляд справи.
Суд, вислухавши позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Судом встановлено, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 04 лютого 2015 року було укладено договір позики, за яким ОСОБА_1 надав у позику ОСОБА_2 грошову суму в розмірі 2000,00 доларів США під 6% щомісячно до 01.06.2015року.
Факт надання позики та, відповідно, її отримання відповідачем, підтверджено змістом розписки (а.с.3).
Строк виконання зобов'язань за Договорами позики встановлено до 01.06.2015 року.
Відповідач, всупереч вимогам договорів позики, вищезазначені грошові суми не повернув.
Відповідно до припису ст.1046 Цивільного кодексу України , за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно ч.1 ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян.
Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Надана розписка підтверджує факт укладення договору позики, а саме: факт надання позикодавцем позичальнику грошей за договором позики від 01.02.2015 р. у розмірі 2000,00 доларів США.
При цьому, згідно ч.1ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Договором позики встановлено нарахування відсотків за користування позикою.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (Такий висновок зазначено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13).
Згідно із ст. 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах - є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Невиконання судових рішень тягне за собою відповідальність, установлену законом.
Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України, Позичальник зобов'язаний повернути /позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 1 ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Боржник, як встановлено ч. 1 ст.527 ЦК України, зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту.
Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч. 1 ст.530 ЦК України).
Відповідач, в порушення вищезазначених норм цивільного законодавства та умов Договору позики, позику в строк, визначений розпискою, не повернув, чим порушує права, як позикодавця.
Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до ст.625 ЦК України.
Так, згідно положень ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Відповідно до вимог ч.3 ст.10 та ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.
Предметом договору позики у справі, яка розглядається, є іноземна валюта, а саме долари США.
Відповідно до частини другої статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
В абзаці четвертому пункту 1 статті 1 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року N 15-93 "Про систему валютного регулювання і валютного контролю" визначено, що іноземна валюта - це іноземні грошові знаки у вигляді банкнотів, казначейських білетів, монет, що перебувають в обігу та є законним
платіжним засобом на території відповідної іноземної держави, а також вилучені з обігу або такі, що вилучаються з нього, але підлягають обмінові на грошові знаки, які перебувають в обігу, кошти у грошових одиницях іноземних держав і міжнародних розрахункових (клірингових) одиницях, що перебувають на рахунках або вносяться до банківських та інших фінансових установ за межами України.
За довідкою ПАТ КБ "Приватбанк" станом на 23.12.2015року комерційний курс продажу іноземної валюти до гривні складає 25,25 грн. за 1 долар США.
Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорціонально задоволених вимог.
Позивач при зверненні до суду сплатив судовий збір в розмірі 1032,80грн.
Згідно ст.80ЦПК України у позовах про стягнення грошових коштів ціна позову визначається сумою, яка стягується.
Відповідно до Закону України "Про судовий збір" ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру складає 1% ціни позову , але не менше 0,4% мінімальної заробітної плати та не більше 5 мінімальних заробітних плат.
Таким чином з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати в розмірі 737,30грн. судового збору та 300 грн. за надання юридичної допомоги.
На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.202,207, 526, 527, 530, 625, 1046-1050 ЦК України, . ст.10,11,59-60, 88, 213-215, 224-225, 360-7 ЦПК України,суд, -
Стягнути з ОСОБА_2, 25.07.1958року народження, мешканки ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати в розмірі:1037,30грн.( 737,30грн. -судовий збір, 300грн.- правова допомога).
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Васильківський районний суд Дніпропетровської області протягом 10 днів з дня його оголошення.

Позивач має право оскаржити заочне рішення у загальному апеляційному порядку.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, що може бути подана протягом десяти днів з дня отримання ним копії рішення. Без попереднього подання такої заяви заочне рішення оскарженню відповідачем в апеляційному порядку не підлягає.

У випадку відмови в задоволенні заяви про перегляд заочного рішення, воно може бути оскаржене відповідачем у загальному апеляційному порядку.

Суддя