У х в а л а

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Мартинюка В.І.,

Нагорняка В.А., Попович О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до товариства з обмеженою відповідальністю «Місто», прокуратури Вінницької області, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про захист честі, гідності, ділової репутації та спростування недостовірної інформації,

за касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою представником ОСОБА_6, на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом, в якому просила:

- визнати недостовірною та такою, що не відповідає дійсності і завдає шкоди її честі, гідності і діловій репутації, поширену відповідачами у газеті «Місто» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року НОМЕР_1 в статті під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2» інформацію наступного змісту: «ОСОБА_7 працював до призову вісім місяців за трудовим договором у ВМ «Техніка» на складі», «Як установлено, підприємець безпідставно звільнив вінничанина, який з січня цього року проходив службу в лавах Збройних сил України» (далі - ЗСУ);

- зобов'язати товариство з обмеженою відповідальністю «Місто» (далі - ТОВ «Місто») спростувати визнану судом недостовірною та такою, що не відповідає дійсності, інформацію шляхом опублікування у запланованому найближчому випуску газети «Місто» резолютивної частини цього рішення не пізніше місяця з дня набрання судовим рішенням законної сили, на тих самих шпальтах й тим самим шрифтом, що й спростовуване повідомлення.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що у газеті «Місто» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року опубліковано статтю під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_2», до якої окремим заголовком з ілюстрацією опубліковано посилання на сторінку № 2, з чого випливає висновок про те, що ця публікація є найактуальнішою.

Позивачка зазначила, що за змістом публікації журналістом виявлено порушення прав громадянина ОСОБА_4, мобілізованого до ЗСУ, який працював на складі магазину «ВМ Техніка», та безпідставно звільнений з роботи.

ОСОБА_3 вказала, що у статті зазначено про те, що «мережа магазинів побутової техніки ВМ «Техніка» - «сімейний бізнес вінницької родини ОСОБА_3», «ОСОБА_8 - директор підприємства ВМ «Техніка», і оскільки вона є фізичною особою-підприємцем та володіє правом інтелектуальної власності на зареєстрований знак для товарів і послуг «ВМ Техніка», то ця стаття стосується і її, втім трудових правовідносин між ОСОБА_4 та нею ніколи не існувало і, відповідно, робота останнього не має жодного відношення до мережі магазинів побутової техніки «ВМ Техніка»; проте згідно з наданими нею доказами ОСОБА_4 перебував у трудових правовідносинах з 07 липня 2014 року з фізичною особою-підприємцем ОСОБА_9, трудовий договір з яким 23 січня 2015 року розірвано на підставі ст. 36 КЗпП України.

Посилаючись на те, що, опублікувавши статтю за таким змістом, відповідачі фактично розповсюдили неправдиву інформацію, яка завдала значної шкоди її честі, гідності та діловій репутації, безпідставно публічно поставивши під сумнів її ділові та професійні якості при виконанні нею трудових обов'язків, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону, а також соціальну оцінку позивача в очах оточуючих відповідно до уявлень про добро та зло, просила позов задовольнити.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 - ОСОБА_10, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відомості, які позивачка просила спростувати, безпосередньо не вказують на її ділові та професійні якості при виконанні трудових обов'язків, її порядність та відповідність її діяльності вимогам закону, оскільки в статті немає будь-якого зазначення про те, що саме ОСОБА_3 звільнила вінничанина, у зв'язку із чим дійшов висновку, що опублікована в газеті стаття не порушує та не може порушувати особисті немайнові права позивачки, а твердження про звільнення ОСОБА_4, який з січня проходив службу в лавах ЗСУ, взяті з офіційного джерела - прес-служби прокуратури Вінницької області, і цю інформацію подано збалансовано, зі слів обох заінтересованих сторін, а фрази, про спростування яких просить позивачка, мають своє, визначене у статті, джерело.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що у випуску газети «Місто» від ІНФОРМАЦІЯ_1 року НОМЕР_1 було опубліковано статтю під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_2», наступного змісту:

«Вінничанина ОСОБА_4 28 січня 2015 року мобілізували до лав Збройних сил України. Натомість, коли дружина ОСОБА_7 спробувала отримати довідку з місця роботи чоловіка, то вони з подивом для себе з'ясували, що ОСОБА_7 звільнений та ще й заднім числом.

Працював до призову вісім місяців за трудовим договором у ВМ «Техніка» на складі. Я отримав повістку до Армії, приніс її на роботу. Начальник сказав, що раніше вони з таким не стикалися, але зроблять усе по закону, - розповідає мобілізований ОСОБА_7. - Через тиждень моя дружина пішла у військкомат і взяла довідку, що я зарахований в таку-то частину для проходження військової служби. Коли ж вона прийшла із цією довідкою на роботу до начальника, він їй сказав, що мене не знає і вперше про мене чує. Потім все ж таки зізнався, що я у нього працював, але, мовляв, звільнився. Зі слів директора, я написав заяву на звільнення з роботи 24 січня, це за тиждень до того, як я приніс йому заяву. Начальник мені казав, що я написав заяву і не пам'ятаю цього, а якщо я її не писав, то нехай справою займеться прокуратура.

Перевіряти законність дій роботодавця справді взялась прокуратура області. ОСОБА_7 наразі проходить військову службу у Чернігівській області, у першій танковій бригаді. Додому вінничанина відпустили на кілька днів, аби розібратись у цій ситуації.

Мережа магазинів побутової техніки ВМ «Техніка» - сімейний бізнес вінницької родини ОСОБА_3. Один із членів родини, ОСОБА_12, є головою Вінницької міської організації ВО «Свобода», а також депутатом Вінницької міської ради. Його батько, ОСОБА_8, - директор підприємства ВМ «Техніка». Одразу зауважимо, що нам абсолютно байдуже, членом якої партії є власники бізнесу, хоча політична діяльність, звісно, зобов'язує тримати планку. Та й до ОСОБА_12 не було б необхідності звертатися за коментарем, якби його батько прокоментував ситуацію зі звільненням мобілізованого. Утім після довгих і багаторазових перемикань до директора підприємства добитися так і не вдалося. Тож звернулись за поясненням до ОСОБА_12.

- Там ситуація не така, яку вам змалювали. У нас є всі розписки цього чоловіка, ми щомісяця платимо від себе йому заробітну плату, поки він мобілізований, хоча від держави компенсації навіть не чекаємо. Ми допомагали набагато більше. Тому ці кошти, на мою думку, невеликі, - розповів ОСОБА_12. - Але в цього бійця жінка прагнула спричинити конфлікт, однак після усіх доводів вона заспокоїлась і навіть прийшла подякувати. Просто було певне непорозуміння з її боку, тепер все вичерпано.

Утім повідомлення від прокуратури Вінницької області було аж ніяк не заспокійливе.

- Прокуратурою міста Вінниці до Єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості за ч. 1 ст. 172 КК України за фактом грубого порушення законодавства про працю. Таке правопорушення карається штрафом від 2 000 неоподаткованих мінімумів доходів громадян або позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років, або виправними роботами на строк до двох років, - проінформувала у понеділок прес-служба прокуратури Вінницької області. Як установлено, підприємець безпідставно звільнив вінничанина, який з січня цього року проходив службу в лавах Збройних сил України. Цим самим порушено закріплені чинним законодавством гарантії щодо збереження місця роботи, середнього заробітку за громадянами, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації.

У вівторок, коли номер здавався у друк, стало відомо, що конфлікт між мобілізованим вінничанином і роботодавцем справді вичерпано. ОСОБА_7 сказав, що хоче забрати заяву, яку раніше подав до прокуратури.

- Конфлікт вирішено, усі виплати мені поновлено. Мені виплачуватимуть і надалі кошти, під час проходження військової служби. Наразі написав заяву до прокуратури, аби забрати попередню заяву, - пояснив ОСОБА_7.

Що саме допомогло досягти порозуміння - звернення до правоохоронних органів, увага ЗМІ, наполегливість бійця чи те, що на підприємстві розібрались у ситуації - ОСОБА_7 не уточнював. Але констатуємо: до роботодавця мобілізований вінничанин претензій наразі немає».

Обґрунтовуючи підставність позову, ОСОБА_3 посилалася на те, що вказана стаття містить недостовірну інформацію, яка порочить її честь, гідність, ділову репутацію та є для неї негативною.

Відповідно до ст. ст. 94, 277 ЦК України, ч. 4 ст. 32 Конституції України, ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожному гарантується право на захист ділової репутації та спростування недостовірної інформації особою, яка поширила таку інформацію.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» (далі - Постанова), під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення у мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку.

Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного.

У п. 19 Постанови судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи (стаття 37 Закону про пресу, стаття 65 Закону України «Про телебачення і радіомовлення») у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку.

Вирішуючи спір, судами попередніх інстанцій враховано, що редакцією газети було опубліковано як позицію відповідача ОСОБА_4, так і запропоновано висловити власне тлумачення керівництву і співвласникам підприємства ВМ «Техніка», чим фактично реалізовано право на відповідь, що не позбавляє позивача чи інших осіб висловити свою позицію з цього питання.

З огляду на викладене колегія суддів суду касаційної інстанції вважає, що суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про те, що надрукована стаття не містить безпосереднього посилання на позивача, оскільки жодного зазначення про те, що саме ОСОБА_3 звільнила вінничанина, немає, а відтак не порушує та не може порушувати її особистих немайнових прав, в тому числі і як власника знаку для товарів та послуг; при цьому судами враховано, що на момент публікації статті поширена відповідачами інформація перевірялася компетентним органом, про що зазначено і у самій статті.

Докази та обставини, на які посилається заявник у касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

Зважаючи на вищевикладене та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_6, відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 04 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

В.І. Мартинюк

В.А. Нагорняк

О.В. Попович