АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року у справі за скаргою ОСОБА_2 про визнання неправомірною постанови державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві ГресьТетяни Олександрівни про відмову у відкритті виконавчого провадження,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/3090/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Козленко Г.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року відмовлено в задоволенні скарги ОСОБА_2 про визнання неправомірною постанови державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Гресь Т.О. про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Не погодившись із такою ухвалою суду, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду першої інстанції скасувати та постановити нову, якою задовольнити скаргу у повному обсязі. Зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про необґрунтованість скарги, оскільки з ухвали суду про забезпечення доказів від 10 червня 2014 року вбачається, що в ній вказано спосіб, у який це судове рішення має бути виконано, а саме зобов'язано боржника направити ці документи на адресу суду у строк до 30 червня 2014 року. Що ж стосується не зазначення дати набрання законної сили в ухвалі, як виконавчому документі, то така ухвала набирає чинності з моменту її винесення в силу закону, про що зазначено в самій ухвалі.

В суді апеляційної інстанції Пацюк К.І. в інтересах ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві проти задоволення апеляційної скарги заперечував, посилаючись на законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали.

В судове засідання ОСОБА_2 не з'явилась, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить зворотнє повідомлення про вручення поштового відправлення, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 просив розглядати справу без його участі та участі скаржника, про що направив відповідну заяву на адресу суду, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення доказів задоволено частково. Витребувано в ОСББ «Волинь» довідку про фактично понесені витрати ОСББ «Волинь» на утримання будинку і споруд та прибудинкової території за період з жовтня 2011 року по червень 2013 року включно із зазначенням постатейно понесених витрат помісячно за їх видом та структурою, а також документи, що підтверджують виконання робіт, пов'язаних з утриманням будинку і споруд та прибудинкової території, обов'язок ведення яких передбачено розпорядженням КМДА від 09 березня 2011 року № 307 за період з жовтня 2011 року по червень 2013 року включно. Зобов'язано ОСББ «Волинь» докази направити на адресу Солом'янського районного суду м. Києва до 30 червня 2014 року. Крім того, зазначено, що оскарження ухвали про забезпечення доказів не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає розгляду справи. Ухвала може бути пред'явлена до виконання протягом одного року з наступного дня після її постановлення (а.с.10).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 14 серпня 2014 року залишено без змін ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року (а.с.11-13).

16 вересня 2014 року ОСОБА_2 звернулась до ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві з заявою про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання ухвали Солом'янського районного суду м. Києва про забезпечення доказів від 10 червня 2014 року (а.с.9).

24 вересня 2014 року головним державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Гресь Т.О. винесено постанову про відмову у відкритті виконавчого провадження (відмову в прийнятті до провадження виконавчого документа), з тих підстав, що у пред'явленій до виконання ухвалі не вказано захід примусового виконання рішення відповідно до чинного законодавства та дата набрання судовим рішенням законної сили (а.с.5-6).

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду зі скаргою на дії державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Гресь Т.О., в якій вона просила визнати неправомірною постанову державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві Гресь Т.О. від 24 вересня 2014 року про відмову у відкритті виконавчого провадження та зобов'язати державного виконавця задовольнити її заяву та відкрити виконавче провадження.

Суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення скарги. При цьому суду першої інстанції виходив із того, що державний виконавець діяв правомірно, відмовив у відкритті провадження, оскільки виконавчий документ не відповідав вимогам ст.18 Закону України «Про виконавче провадження».

Однак колегія суддів не може погодитись з висновками суду першої інстанції.

Як вірно було встановлено судом на виконання головному державному виконавцю ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві було передано ухвалу Солом'янського районного суду м.Києва від 10.06.2014 про витребування доказів, яка постановлена в порядку, визначеному ст.ст.133,137 ЦПК України.

Дана ухвала не є виконавчим документом в розумінні ст.3 Закону України «Про виконавче провадження» та виключає здійснення виконавчого провадження з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускається.

Згідно до ст.2 Закону України «Про виконавче провадження» ( далі - Закон) на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України, покладається примусове виконання рішень.

Перелік виконавчих документів, що підлягають примусовому виконанню державною виконавчою службою, визначено ст. 17 Закону.

Частиною 2 вказаної статті визначено, що відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою такі виконавчі документи: 1) виконавчі листи, що видаються судами, і накази господарських судів, у тому числі на підставі рішень третейського суду та рішень Міжнародного комерційного арбітражного суду при Торгово-промисловій палаті і Морської арбітражної комісії при Торгово-промисловій палаті; 2) ухвали, постанови судів у цивільних, господарських, адміністративних справах, кримінальних провадженнях та справах про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 3) судові накази; 4) виконавчі написи нотаріусів; 5) посвідчення комісій по трудових спорах, що видаються на підставі відповідних рішень таких комісій; 6) постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення у випадках, передбачених законом; 7) постанови державного виконавця про стягнення виконавчого збору, витрат, пов'язаних з організацією та проведенням виконавчих дій і накладенням штрафу; 8) рішення інших органів державної влади, якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу; 9) рішення Європейського суду з прав людини з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини"; 10) рішення (постанови) суб'єктів державного фінансового моніторингу (їх уповноважених посадових осіб), якщо їх виконання за законом покладено на державну виконавчу службу. 11) рішення Національного банку України про застосування до банку, філії іноземного банку заходу впливу у вигляді накладення штрафу.

Тобто, ухвала суду у цивільній справі підлягає примусовому виконанню лише у випадках, передбачених законом.

Наприклад, частиною 9 статті 153 ЦПК України чітко визначено, що ухвала про забезпечення позову виконується негайно в порядку, встановленому для виконання судових рішень.

Ні стаття 133 ЦПК, ні стаття 137 ЦПК України такого застереження не містять.

Таким чином, ухвала про витребування доказів не є виконавчим документом у розумінні вище вказаної норми Закону та не підлягає виконанню органами державної виконавчої служби, а є одним із способів забезпечення доказів. Строки та спосіб виконання такої ухвали особами, які зобов'язані надати такі докази, визначається судом, а також наслідки невиконання ухвали суду про витребування доказів визначаються цивільним процесуальним законом, а не Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 3 ст. 93 ЦПК України визначено, що у разі неподання без поважних причин письмових чи речових доказів, що витребувані судом, та неповідомлення причин їх неподання суд може постановити ухвалу про тимчасове вилучення цих доказів для дослідження судом.

Відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження, зокрема, у разі неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 цього Закону.

За таких обставин, державний виконавець дійшов по суті правильного висновку про відсутність підстав для відкриття виконавчого провадження за ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 10 червня 2014 року, разом з тим, визначаючи мотиви для відмови у відкритті виконавчого провадження, зазначив про відсутність в ухвалі вказівки на захід примусового виконання рішення відповідно до чинного законодавства та дати набрання рішенням законної сили, що не має правового значення.

На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув та, відмовляючи в задоволенні скарги погодився з мотивами, зазначеними державним виконавцем.

Таким чином, ухвала Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні скарги ОСОБА_1 з інших підстав.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 312, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Солом'янського районного суду м. Києва від 21 квітня 2015 року скасувати та постановити нову.

В задоволенні скарги ОСОБА_2 на дії державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві Гресь Тетяни Олександрівни відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В.Соколова