У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Мартинюк В.І., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Соснівський районний відділ управління Державної міграційної служби в Черкаській області, комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею та зняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення,

в с т а н о в и в:

В липні 2015 року ОСОБА_2 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з липня 1989 року до грудень 2004 року та вони разом проживали за адресою: АДРЕСА_1

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17 квітня 2006 року шлюб між нею та відповідачем розірвано.

Шлюбні відносини між ними фактично припинились у грудні 2004 року, тоді ж ОСОБА_3 за власним бажанням виїхав із спірної квартири оселившись в іншому житловому приміщенні. Оскільки відповідач в квартирі не проживає, вона за власні кошти утримує житло та сплачує кошти за комунальні послуги. В зв'язку з чим просила суд визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування квартирою АДРЕСА_1 та зняти відповідача з реєстраційного обліку.

ОСОБА_3 в свою чергу звернувся із зустрічним позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, мотивуючи свої вимоги тим, що спірна квартира була отримана його матір'ю на підставі ордеру на житлове приміщення. У даній квартирі наявне майно як його, так і його матері. Оскільки ОСОБА_2 без його згоди змінила вхідні двері в квартирі і замки, він не має доступу до приміщення.

Просив усунути перешкоди у користуванні спірною квартирою та вселити його у зазначене житлове приміщення.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 23 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Визнано ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1.

У задоволенні зустрічної позовної заяви відмовлено

Рішенням апеляційного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року, рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог про визнання ОСОБА_3 таким, що втратив право користування житловим приміщенням скасовано та у задоволені позову в цій частині відмовлено.

В іншій частині рішення залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду і залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині визнання відповідача таким, що втратив право на користування житловим приміщенням та ухвалюючи в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог, апеляційний суд виходив із передчасності та необґрунтованості позовних вимог.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 11 постанови N 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 р. із змінами, внесеними постановами N 2 Пленуму від 10 березня 1992 р. та N 13 від 25 грудня 1992 р., "Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України", на ствердження вибуття суд бере до уваги фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовування кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт і постійна там прописка, укладення трудового договору на невизначений строк тощо).

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які свідчили б про те, що ОСОБА_3 обрав інше постійне місце проживання, оскільки він не знімався із реєстраційного обліку за вказаною адресою, більше того вживав заходів для побудови для колишньої дружини постійного житла в іншому місці.

Крім того, суд може визнати особу такою, що втратила право користування жилим приміщенням, лише з однієї вказаної позивачем підстави, передбаченої ст. 71 або ст. 107 ЖК України (Пленум Верховного Суду України у п. 11 вказаної вище постанови від 12 квітня 1985 року № 2), проте в позові посилань на вказані статті Житлового кодексу немає.

Таким чином, апеляційним судом правильно визначено характер спірних правовідносин та визначено норму права, яка регулює спірні правовідносини, та надано належну оцінку усім доказам, зібраним у справі.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Із матеріалів касаційної скарги та змісту судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Керуючись ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, треті особи: Соснівський районний відділ управління Державної міграційної служби в Черкаській області, комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» про визнання особи такою, що втратила право користування житловою площею та зняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: комунальне підприємство «Соснівська служба утримання будинків» про усунення перешкод у користуванні житлом та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Черкаської області від 10 грудня 2015 року.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ В.І. Мартинюк