Справа № 136/1384/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2016 року м. Липовець

Липовецький районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Стадника С.І.

секретаря судового засідання Квашук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Липовець цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивувала тим, що 10.08.2012 року між нею і ОСОБА_2 (далі - відповідач, позичальник) було укладено Договір позики № б/н, за умовами якого вона передала у власність позичальнику кошти в сумі 135 881,00 грн., що еквівалентно 17 000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути в строк до 10.08.2014 року. В серпні 2013 року відповідач повернув частину позики в сумі, яка еквівалентна 2 000 доларів США. В іншій частині позики, зобов'язання позичальника щодо повернення коштів, залишились не виконаними. Таким чином, за Договором позики від 10.08.2012 року позичальник заборгував ОСОБА_1 кошти в сумі, яка еквівалентна 15 000 доларів США.

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до позивача за отриманням чергової позики, у зв'язку з чим 10.12.2013 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір позики № б/н за умовами якого ОСОБА_1 передала у власність позичальнику кошти в сумі 519 545,00 грн., що еквівалентно 65 000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути в строк до 01.12.2015 року. В липні 2015 року відповідач повернув частину позики в сумі, яка еквівалентна 21 000 доларів США. В іншій частині позики, зобов'язання позичальника щодо повернення коштів, залишились не виконаними. Таким чином, за Договором позики від 10.12.2013 року позичальник заборгував ОСОБА_1 кошти в сумі, яка еквівалентна 44 000 доларів США.

Оскільки позичальник прострочив виконання зобов'язань за вищевказаними договорами, позивач просить суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь заборгованість за Договором позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 375 582,95 грн., що за курсом НБУ станом на 25.08.2016 року становить 15 000 доларів США, а також за Договором позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 1 113 443,22 грн., що за курсом НБУ станом на 25.08.2016 року становить 44 000 доларів США.

Представник позивача подала до суду заяву в якій просила позов задовольнити, а справу розглянути у її відсутність.

До суду відповідач подав заяву в якій вказав, що позов визнає.

Пердставник відповідача подав до суду заяву про розгляд справи у його та відповідача відсутність.

Будучи повідомленою у встановленому порядку про час і місце розгляду справи, в судове засідання ОСОБА_3 не з'явилася, заяви про відкладення розгляду справи до суду не подала, про причини неявки суд не повідомила, що не перешкоджає розгляду справи судом.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 10.08.2012 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 135 881,00 грн., що еквівалентно 17 000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути в строк до 10.08.2014 року. Свої зобов'язання позивач виконала в повному обсязі, про що вказано в пункті 1 Договору позики № б/н (а.с. 4).

Зі змісту позову слідує, що в серпні 2013 року відповідач повернув частину позики в сумі, яка еквівалентна 2 000 доларів США. Вказане обставина визнається представником відповідача, а тому в силу вимог частини 1 статті 61 ЦПК України, не потребує доказуванню.

Судом встановлено, що в іншій частині позики, зобов'язання позичальника щодо повернення коштів залишились не виконаними. Отже, за Договором позики від 10.08.2012 року позичальник заборгував ОСОБА_1 кошти в сумі, яка еквівалентна 15 000 доларів США.

Також, суд встановив, що 10.12.2013 року ОСОБА_2 позичив у ОСОБА_1 кошти в сумі 519 545,00 грн., що еквівалентно 65 000 доларів США, які позичальник зобов'язувався повернути в строк до 01.12.2015 року. Свої зобов'язання позивач виконала в повному обсязі, про що вказано в пункті 2 Договору позики № б/н (а.с. 5).

Зі змісту позову слідує, що в липні 2015 відповідач повернув частину позики в сумі, яка еквівалентна 21 000 доларів США. Вказане обставина визнається представником відповідача, а тому в силу вимог частини 1 статті 61 ЦПК України, не потребує доказуванню.

Судом встановлено, що в іншій частині позики, зобов'язання позичальника щодо повернення коштів залишились не виконаними. Отже, за Договором позики від 10.12.2013 року позичальник заборгував ОСОБА_1 кошти в сумі, яка еквівалентна 44 000 доларів США.

Враховуючи встановлені обставини, суд встановив відповідні їм правовідносини.

Відповідно до статті 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України встановлено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання його позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В постанові Судової плати у цивільних справах Верховного Суду України від 18.09.2013 року № 6-63цс13 вказано, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Аналіз норм статті 99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційним курсом валюти вважається курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави (ст. 1 Закону України "Про Національний банк України").

Відповідно до статті 509 ЦК України, зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зі змісту статей 526, 530 ЦК України слідує, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. Якщо в зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (ст. 612 ЦК України).

Як встановлено судом, відповідач прострочив виконання зобов'язання за вищевказаними договорами позики, оскільки кошти в строк визначений за домовленістю сторін позивачу не повернув.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позивачем доведено належними та допустимими доказами факт порушення (прострочення) відповідачем взятих на себе зобов'язань за договорами позики, вимоги позивача до відповідача про стягнення заборгованості ґрунтуються на вимогах закону, а відтак за відсутності будь - яких заперечень з боку відповідача, підлягають задоволенню в повному обсязі.

Суд не встановлює обставини за яких були витрачені позичені кошти, оскільки предметом позовних вимого є стягнення коштів виключно з позичальника.

Розподіл судових витрат здійснити відповідно до вимог статті 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 509, 526, 527, 530, 610, 612, 1046, 1047 ЦК України, ст. 10, 11, 57-60, 88, 158, 212-215 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - ОСОБА_3, про стягнення боргу за договором позики, - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) заборгованість за Договором позики № б/н від 10.08.2012 року в сумі 375 582 (триста сімдесят п'ять тисяч п'ятсот вісімдесят дві) грн. 95 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_3) заборгованість за Договором позики № б/н від 10.12.2013 року в сумі 1 113 443 (один мільйон сто тринадцять тисяч чотириста сорок три) грн. 22 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_1, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_2, ідентифікаційний номер НОМЕР_2) судові витрати у виді судового збору в сумі 6 890 (шість тисяч вісімсот дев'яносто) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається апеляційному суду Вінницької області через Липовецький районний суд Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.І. Стадник