Справа № 305/872/15-ц
У Х В А Л А

Іменем України

11 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат ОСОБА_2 на рішення Рахівського районного суду від 26 жовтня 2015 року за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дружини, -

в с т а н о в и л а :

13.05.2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд із зазначеним позовом та просила стягнути із ОСОБА_1 на її утримання аліменти в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку до досягнення дитиною трирічного віку.

Рішенням Рахівського районного суду від 26 жовтня 2015 року, позовні вимоги задоволено.

ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат ОСОБА_2 подав на дане рішення суду першої інстанції апеляційну скаргу в якій ставить, питання про скасування такого та ухвалення нового рішення про відхилення позовних вимог. Мотивує свої вимоги тим, що рішення суду першої інстанції є необґрунтованим, що призвело до порушення судом норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційної інстанції представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від імені ОСОБА_3, заперечив, доводи скарги, і при цьому зазначив, що відповідач реально має можливість сплачувати аліменти позивачці, а батьки його ведуть господарство і забезпечують себе матеріально. Дитина сторін перебуває фактично на його утриманні, так-як, тих коштів, які отримує позивачка, явно є недостатньо.

У судове засідання апеляційної інстанції відповідач і його адвокат ОСОБА_2 не зявились, але про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, та заяви про відкладення розгляду справи не подали. Позивачка теж не зявилась в судове засідання, проте повідомлена про час і місце розгляду справи належним чином, і при цьому не заперечує про розгляд справи. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача, та дослідивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів зазначає, що апеляційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступних мотивів.

Згідно вимог ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 60, ч. 2 ст. 59 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно із ч. 1 ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Протягом судового розгляду, судом першої інстанції встановлено, що під час шлюбу в сторін народився син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, який перебуває з позивачкою, і на її утриманні. Тобто, позивачка перебуває в декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку, та в звязку із цим перебуває в скрутному матеріальному становищі.

Виходячи із приписів частин 2 і 4 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

А ч. 1 ст. 80 СК України визначено, що аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Так, довідкою № 1298 від 21.08.2015 року ПАТ Закарпаттяобленерго стверджено, що за період із лютого по липень 2015 року ОСОБА_1 отримав 21789,41 гривень зарплати, що в середньому становить 3631,56 гривень на місяць, а.с. 51.

Зазначена обставина вказує на те, що ОСОБА_1 має можливість надавати допомогу ОСОБА_3, яка перебуває у відпустці до погляду за їх сином ОСОБА_5, так-як зазначений розмір є значно більшим за мінімальний розмір заробітної плати. Навіть після сплати відповідачем аліментів на утримання сина і позивачки, то його зарплата буде все одно, більшою за мінімальну заробітну плату.

Посилання ОСОБА_1 на ту обставину, що змушений також допомагати матеріально своїм батькам, які є інвалідами, не знайшло свого доведення. Так-як батьки відповідача не перебувають на утриманні такого по уходу за ними, мають самостійні пенсій по інвалідності, ведуть домашнє господарство, мають у користуванні трактор, та мають ще одного сина, який також може надавати допомогу своїм батькам. Іншої сімї або інших дітей, які повинен би утримувати не має.

За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд ураховує в тому числі : стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення по справі.

Зважуючи на вище наведені обставини, суд першої інстанції з дотриманням норм матеріального права, дійшов обґрунтованого висновку про можливість ОСОБА_1 сплачувати аліменти на утримання ОСОБА_3, яка перебуває у відпустці до погляду за їх сином ОСОБА_5. Оскільки, обставини, які б перешкоджали цьому судом не встановлено, та й ОСОБА_1 таких суду не навів.

За цих обставин, усунення відповідача від надання позивачці матеріальної допомоги не може являтись перепоною для такого по невиконанню ним свого обовязку з утримання позивачки, матері його сина до досягнення останнім трирічного віку. Оскільки, таке матеріальне утримання позивачки з боку відповідача, забезпечує такій можливість мінімального матеріального підтримання в той період, коли саме не в змозі працювати через перебування в декретній відпустці.

Під час встановлення зазначених фактів судом першої інстанції не були порушені норми процесуального права, та застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, а тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції.

Та позаяк доводи апелянта не спростовують висновків суду першої інстанції та вище наведеного, а тому колегія суддів у відповідності до вимог передбачених ст. ст. 213, 308 ЦПК України дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції, без змін.

Ураховуючи наведене та керуючись вимогами статей 307, 308, 314, 315 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені якого діє адвокат ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 26 жовтня 2015 року, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий : ____________________ Судді : __________________

__________________