Справа № 236/3500/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року Краснолиманський міський суд Донецької області у складі:

головуючого - судді Бікезіної О.В.,

за участю:

секретаря Макєєвої Ю.О.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Красний Лиман цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Краснолиманського міського суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 29 серпня 2015 року в с. Ярова Краснолиманського району Донецької області ОСОБА_3, керуючи автомобілем марки «ВАЗ-21011» реєстраційний номер 21-76 ХАЦ, скоїв зіткнення з мопедом марки «HL48Q Leopard» без реєстраційного номеру під її керуванням. Внаслідок порушень правил безпеки дорожнього руху відповідачем ОСОБА_3 позивачеві заподіяні: відкритий перелом 2-ї плюснової кістки, забійна рана правої стопи, садна правої гомілки, розрив лівого ключично - акромеального зчленування, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як ті, що потребують лікування на строк понад 21 добу.

09.11.2015 року ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області кримінальне провадження по звинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України було закрито у зв'язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності з передачою його на поруки трудовому колективу Національного природного парку "Святі гори".

Цивільний позов, який був нею заявлений, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд залишив без розгляду.

Внаслідок отриманих при ДТП травм позивач знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Краснолиманської центральної районної лікарні з 29.08.2015 року по 03.09.2015 року, потім була госпіталізована та проходила лікування з 03.09.2015 року по 29.09.2015 року у травматологічному відділенні Ізюмської центральної міської лікарні. 04.09.2015 року її було прооперовано - з диагнозом «відкрите вправлення вивиху акроміального кінця лівої ключиці, мосключично-акроміального зчленування, пластика связачного апарату». У зв'язку з лікуванням вона була вимушена купувати ліки, медикаменти, антибіотики, анальгетики на загальну суму 7654,92 гривень, що підтверджується доданими чеками. Відповідач обіцяв їй відшкодувати всі витрати на лікування, що можуть підтвердити як свідки, так і власноручно написана відповідачем розписка. Проте, ОСОБА_3 добровільно відшкодував матеріальну шкоду лише у розмірі 3250 гривень. Таким чином, на даний час сума невідшкодованої спричиненої їй матеріальної шкоди складає 4404,92 гривні, яку вона просить стягнути з відповідача.

Також неправомірними діями відповідача їй була спричинена моральна шкода, яка виразилася у фізичному болю та стражданнях через неправомірні дії відповідача, а саме у нескінченому болі в лівому плечовому суглобі, шийному хребці, порушенні функції лівої верхньої кінцівки, порушенні опорної функції правої нижньої кінцівки. Вона й досі відчуває наслідки даної дорожньо-транспортної пригоди і після виписки з амбулаторного лікування була вимушена приступити до роботи недолікувавшись, згідно рекомендації лікаря вимушена буде перенести ще два оперування у січні 2016 року, які повинні покращити її стан здоровя. Вона три місяці була на лікарняному і не отримувала зарплатні, тому їй доводилось позичати гроші на лікування у сторонніх осіб, що спричиняло їй душевне занепокоєння. Також, вона є матірю чотирьох неповнолітніх дітей, наймолодшій дитині лише два з половиною роки. При цьому вона не тільки за станом здоровя не може опікуватися дітьми, але й усі грошові кошти, що має її родина вимушена витрачати не на потреби дітей, а на власне лікування. Внаслідок отриманих травм звичний спосіб її життя повністю змінився, що також відобразилося і на членах її родини, особливо молодших дітях, які дуже потребують її уваги. Оскільки вона продовжує відчувати біль в кінцівках, та з метою зменшити дану біль вимушена купувати медикаменти, що негативно позначилося на стані сімейного бюджету, оскільки кошти, які її рідні могли б витратити на необхідні цілі, були витрачені на придбання медичних препаратів, проїзд в медичні установи. Все це викликає у неї сильні душевні страждання. Таким чином, вона оцінює завдану ОСОБА_3 моральну шкоду у розмірі 15000 грн., яку просить стягнути з відповідача. Крім того, вона просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 1900 грн. та сплачений нею при подпнні позовної заяви до суду судовий збір.

У судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала та надала суду пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві. Додатково пояснила, що вона не заперечувала проти закриття кримінального провадження та передачу ОСОБА_3 на поруки трудовому колективу, бо їй було його шкода. Крім того, вона сподівалася, що він щиро розкаявся в скоєному та прийме заходи для відшкодування їй шкоди. Але цього не відбулося, ані відповідач, ані його родичі в добровільному порядку після закриття кримінального провадження відшкодовувати шкоду їй не збираються. Пошкоджений мопед її чоловік відремонтував за власні кошти. Але вона внаслідок отриманих травм вже не може ним користуватися, вимушена добиратися до місця роботи пішки, бо не має грошових коштів навіть на проїзд. В результаті використання грошових коштів з сімейного бюджету на її лікування постраждали всі члени її сім'ї. Наприклад, від запланованого раніше придбання теплого одягу для дітей прийшлося відмовитися, вона не змогла навіть придбати подаруночки дітям на Новий рік. Їй заподіяно сильну душевну та психологічну травму. Розмір заподіяної шкоди їй оцінити важко, проте відповідач може компенсувати хоча б емоційні страждання, які довелося пережити їй та членам її сім'ї. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 на обґрунтування позовних вимог зазначила, що матеріальна шкода, заподіяна позивачеві підлягає відшкодуванню в повному обсязі відповідачем ОСОБА_3, бо він є особою, яка її заподіяла. Його дії судом було визнано неправомірними, між ними і шкодою, спричиненою позивачеві є безпосередній причинний зв'язок. ОСОБА_3 відповідає за завдану шкоду оскільки це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки автомобіля. Вважала, що розмір моральної шкоди, зазначений позивачем є обґрунтованим, оскільки позивач зазнала фізичного болю та страждань у зв'язку з ушкодженням здоров'я, внаслідок ДТП, душевних страждань у звязку з повною зміною звичного способу життя всієї її родини. Розмір відшкодування вважала розумним і справедливим. Просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_3 позовні вимоги визнав частково. Пояснив, що дійсно, 29 серпня 2015 року він керуючи автомобілем «ВАЗ-21011» в с. Ярова Краснолиманського району Донецької області скоїв зіткнення з мопедом, яким керувала позивач. Внаслідок ДТП позивачу були спричинені тілесні ушкодження. Він обіцяв відшкодувати ОСОБА_1 матеріальну шкоду, про що надав розписку, шкоду відшкодував частково. Він визнає лише матеріальну шкоду на придбання медикаментів та ліків. Вважає, що ніякої моральної шкоди ОСОБА_1 не спричиняв, бо ДТП може трапитися з кожним водієм. В теперішній час він працює, не одружений, утриманців не має. Заперечує проти стягнення з нього моральної шкоди, витрат на правову допомогу та судових витрат. Проти стягнення з нього матеріальної шкоди не заперечував. В іншій частині позовних вимог просив відмовити.

Вислухавши позивача, її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду спору по суті, суд встановив фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК).

Відповідно до положень ст. ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Докази надаються сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ухвали Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.11.2015 року по справі № 236/3114/15-к, 29 серпня 2015 року приблизно о 19 годині 30 хвилин, ОСОБА_3 в селищі Ярова Краснолиманського району Донецької області, на перехресті нерівнозначних доріг, рухаючись по другорядній дорозі не поступився дорогою, внаслідок чого скоїв зіткнення з мопедом марки «НL48Q Lеорагd» без реєстраційного номеру, під керуванням ОСОБА_1, що рухався по головній дорозі. Таким чином, ОСОБА_3 порушив вимоги пункту 16.11 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001 року. В результаті порушень правил безпеки дорожнього руху водієм ОСОБА_3 водію ОСОБА_1 заподіяні відкритий перелом 2-ї плюснової кістки, забійна рана правої стопи, садна правої гомілки, розрив лівого ключично-акромеального зчленування, які відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості, як ті, що потребують для свого лікування строк понад 21 добу.

Допущене водієм ОСОБА_3 порушення вимог п.16.11 Правил дорожнього руху України, знаходилось в прямому причинно-наслідковому зв'язку з виникненням дорожньо-транспортної події та настанням суспільно-небезпечних наслідків (а.с.25-27).

Ухвалою Краснолиманського міського суду Донецької області від 09.11.2015 року по справі № 236/3114/15-к кримінальне провадження по звинуваченню ОСОБА_3 за ч. 1 ст. 286 КК України було закрито у зв'язку зі звільненням його від кримінальної відповідальності з передачою на поруки трудовому колективу Національного природного парку "Святі гори" (а.с.25-27).

Цивільний позов, який був заявлений позивачем, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди суд залишив без розгляду (а.с.27).

Вказана ухвала суду не оскаржувалась та набрала законної сили.

Згідно ст.ст. 56 КПК України потерпілий має право на відшкодування завданої кримінальним правопорушенням шкоди в порядку, передбаченому законом. Відповідно до ч.7 ст. 128 КПК України особа, яка не пред'явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред'явити його в порядку цивільного судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що внаслідок отриманих при ДТП травм позивач ОСОБА_1 знаходилася на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні Краснолиманської центральної районної лікарні з 29.08.2015 року по 03.09.2015 року, що підтверджується випискою із медичної карти стаціонарного хворого №2505/863 (а.с.15).

З 03.09.2015 року по 29.09.2015 року знаходилася на стаціонарному лікуванні у травматологічному відділенні Ізюмської центральної міської лікарні, що підтверджується випискою з історії хвороби №5510/559 (а.с.16-17).

04.09.2015 року в травматологічному відділенні Ізюмської центральної міської лікарні її було прооперовано - відкрите вправлення вивиху акроміального кінця лівої ключиці, мосключично-акроміального зчленування, пластика связачного апарату (а.с.17).

За призначеннями лікаря (а.с. 44-45), для лікуванням позивачем були придбані різноманітні ліки, медикаменти, зроблено УЗД внутрішніх органів, всього на загальну суму 7654,92 грн., що підтверджується оригіналами товарних чеків (а. с. 21, 48-51).

Відповідачем ОСОБА_3 було відшкодовано в добровільному порядку 3250 грн., що підтверджується розпискою позивача (а.с.11), та поясненнями сторін в судовому засіданні.

Таким чином, розмір невідшкодованої матеріальної шкоди, спричиненої позивачу, складає 4404,92 грн. (7654,92 грн. 3250 грн. = 4404,92 грн.).

Статтею 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, завдана неправомірними діями майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Статтею 1187 ЦК України встановлено, що діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів є джерелом підвищеної небезпеки. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом.

Як роз'яснено в п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду україни №6 від 27.03.1992 року "Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди", шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком

дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками, які підлягають відшкодуванню у повному обсязі, є втрати, які особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Судом встановлено, що позивачу по справі, як потерпілій у кримінальному провадженні, було заподіяно матеріальну шкоду діями відповідача по справі, який вчинив злочин, внаслідок якого ОСОБА_1 були нанесені тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середньої тяжкості, що викликали тривалий розлад здоровя. У звязку з розладом здоров'я позивача та її лікуванням, ОСОБА_1 були завдані матеріальні збитки в розмірі 4404,92 грн.

Відповідач у цій частині позовних вимог визнає такі вимоги.

Отже, суд вважає доведеними позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.

Розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди, суд зазначає наступне.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна, у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Судом встановлено, що позивачу по справі, як потерпілій у кримінальному провадженні, було заподіяно й моральну шкоду діями відповідача по справі, який вчинив злочин.

Так, судом встановлено, що через незаконні дії відповідача позивачу було спричинено моральну шкоду, яка полягає зокрема: у фізичних стражданнях, оскільки позивач з 29.08.2015 року по 29.09.2015 року проходила стаціонарне лікування, була прооперована (а.с.15-17), вона потребує подальшого оперативного втручання, що підтверджується відповідною медичною довідкою (а.с.18); у моральних переживаннях з приводу ушкодження здоровя; у моральних переживаннях з приводу неможливості за станом здоровя опікуватися дітьми, виконувати у повному обсязі батьківські обовязки, оскільки вона є багатодітною матірю, має чотирьох неповнолітніх дітей (а.с. 28 - 30), при цьому вона не тільки за станом здоровя не може опікуватися дітьми, але й усі грошові кошти, що має її родина вимушена витрачати не на потреби дітей, а на власне лікування; у порушенні внаслідок отриманих травм звичного способу її життя, який повністю змінився, що також відобразилося і на членах її родини; у моральних переживаннях з приводу роботи, за період з вересня по листопад 2015 року позивач у звязку з непрацездатністю не отримувала заробітну плату (а.с.46).

Визначаючи розмір моральної шкоди, слід врахувати розяснення, що викладені в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до яких, розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховується стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його житті і виробничих стосунках.

Враховуючи характер і тривалість моральних страждань позивача, а також з урахуванням принципу розумності та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення моральної шкоди необхідно задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_3 на користь позивача 15000 грн.

Стосовно вимог про стягнення з відповідача витрат на надання правової допомоги, слід зазначити наступне.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до складу судових витрат відносяться витрати на правову допомогу.

Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Як вбачається із матеріалів справи, витрати на правову допомогу, понесені позивачем складають 1900 грн. (а.с.12-14, 41-43). Позивач має право на відшкодування судових витрат, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим. Виходячи з наведеного, суд вважає, що позивачем надано достатніх доказів у підтвердження цих витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

З приводу вимоги позивача про відшкодування понесених ним судових витрат суд зазначає таке. Згідно із ст. 79 ЦПК України судовий збір включено до складу судових витрат. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. ОСОБА_1 за подання позову в частині відшкодування моральної шкоди сплачено в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн., що підтверджено наданою позивачем квітанцією №25 від 10.12.2015 року (а.с.35).

За цих обставин суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми судового збору.

Крім того, відповідно до п. 6 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» (№3674-VI від 08 липня 2011 року, зі змінамим та доповненнями) від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

В звязку з чим суд приходить до висновку про те, що слід стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 12, 57, 60, 79, 88, 174, 179, 209, 212, 213 ЦПК України, ЗУ "Про судовий збір", суд -

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1, яка зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3, б. 30 "г", ІПН НОМЕР_2) матеріальну шкоду в розмірі 4404,92 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 1900 грн., моральну шкоду в розмірі 15000 грн., суму судового збору в розмірі 487,20 грн., а всього 21792,12 грн. (двадцять одну тисячу сімсот дев"яносто дві грн. двадцять коп.).

Стягнути з ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1, який зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1) на користь держави (р/р: 0063, , МФО: 834016, отримувач: Краснолиманський УК/ у м. Красний Лиман/22030001, Банк отримувача: ГУДКСУ у Донецькій області; код бюджетної класифікації доходів: 22030001 "Судовий збір (Державна судова адміністрація, 050)", пункт 1.1) судовий збір в розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім грн. двадцять коп.).

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Донецької області через Краснолиманський міський суд Донецької області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Повний текст рішення виготовлений 13.01.2016 року.

Суддя