РІШЕННЯ

Іменем України

05 січня 2016 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

при секретарі Реуцької Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове цивільну справу за позовною заявою Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

Представник позивача за довіреністю звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості в розмірі 13 377,79 гривень за кредитним договором.

В обґрунтування позову представник банку зазначив, що 01 лютого 2010 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та ОСОБА_2 було укладено Кредитний Договір б/н від 01.02.2010 року, згідно якого відповідач по справі отримує кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Банк свої зобов'язання за Кредитним договором виконав в повному обсязі, проте відповідач, як зазначає представник банку, взятих на себе зобов'язань за договором не виконує, в зв'язку з чим станом на 31.10.2015 року утворилася прострочена заборгованість за кредитом в розмірі 13 377,79 гривень:

Заборгованість за кредитом - 3 455, 20 гривень,

Заборгованість за відсотками - 6 952,06 гривень,

Заборгованість по пені - 1 857,30 гривень,

Штраф фіксована частина - 500 гривень,

Штраф процентна складова -613 гривень яку позивач просить стягнути з відповідача по справі.

Представник позивача в судове засідання не з'явився, надавши клопотання про розгляд справи у його відсутність (а.с.22).

Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, пояснив, що він сплачував проценти банку за користування кредитом, але в даний час вже не пам'ятає скільки всього сплатив банку коштів, банк до нього претензій з 2011 року не пред'являв, кредитна картка «Універсальна йому видавалась на рік. В зв'язку з цим в суді просив суд при винесенні рішення застосувати строки позовної давності до вказаного позову.

Суд, перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення відповідача, вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, пов'язані з кредитним договором.

З позову вбачається, що договір складається із заяви кредитора (а.с.9) та доданих до неї умов і правил надання банком послуг (а.с.10-15), які взагалі між собою різняться в частині відповідальності клієнта при порушенні строків сплати грошових зобов'язань.

Публічне акціонерне товариство «Комерційний Банк «Приват Банк» є правонаступником прав та обов'язків Закритого акціонерного товариства «Комерційний Банк «Приват Банк», згідно п.1.1. Статуту ПАТ КБ «Приват Банк» (а.с.21).

Як вбачається з матеріалів справи 01 лютого 2010 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н від 01.02.2010 року, згідно якого відповідач по справі отримує кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку розміром 500 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 30% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідно до п. 3.2 та п. 3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і Клієнт дає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт (а.с.11).

Підписання даного Договору є прямою і безумовною згодою Позичальника щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Як зазначає позивач , відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складають між ним та банком Договір, що підтверджується особистим підписом відповідача у заяві (а.с.9).

Відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, заборгованість за кредитом станом на 31.10.2015 року становить 13 377,79 гривень, з яких 3 455,20 гривень - заборгованість за кредитом; 6 952,06 гривень - заборгованість по процентам за користування кредитом; 1 857,30 гривень - заборгованість за пенею та комісією; а також штрафи: 500,00 гривень - фіксована частина та 613,23 гривень - процентна складова.

Останній платіж відповідачем був здійснений 27 липня 2012 року, що підтверджується випискою заборгованості, наданою банком (а.с.6,7)

Умовами та Правилами надання банківських послуг визначено терміни та поняття, відповідно до яких, мінімальний обов'язковий платіж - це розмір боргових зобов'язань Держателя, які щомісячно належать сплаті Держателем протягом строку дії Карти. Мінімальний обов'язковий платіж є обов'язковим для Держателя платіжних карт, здійснюючих операції по кредитній схемі.

Строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим Мінімальним обов'язковим платежем визначені в Правилах Клієнта, які є невід'ємною частиною договору. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по Кредиту.

Клієнт зобов'язується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості держатель по Картрахунку зобов'язаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. Встановлено, що відповідач належним чином не виконав обов'язків щодо повернення кредиту та сплати відсотків.

До суду за захистом порушеного права банк звернувся лише у грудні 2015 року.

Відповідач просить суд застосувати правові наслідки пропуску відповідачем строків позовної давності, так як вважає, що нібито всі платежі ним були здійсненні в 2011 році, але з наданого розрахунку банком вбачається, що останній платіж ним був здійснений в липні 2012 року.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов'язання» (ст.ст. 530, 631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у ст. 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу (ч. 2 ст. 1050 ЦК України).

Пунктом 9.12 Умов та правил надання банківських послуг визначено, що договір діє протягом 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує другу сторону про припинення дії договору, він автоматично пролонговується на той же строк, але в п.3.1. зазначено, що строк дії картки повинен бути зазначений і в заяві, але в заяві строк не зазначений (а.с.9), а зазначена лише сума на картці 500 гривень і день її видачі 01.02.2010 рік.

Однак, поряд зі встановленням порядку пролонгації строку дії договору сторони встановили порядок і строки виконання боржником зобов'язань (внесення щомісячних мінімальних обов'язкових платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

В разі виникнення заборгованості, клієнт зобов'язаний її погасити протягом 30 днів з моменту її виникнення. У випадках порушення держателем умов даного договору банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань, а також має право вилучати майно яке належить клієнту.

В заяві про надання кредиту зазначене аналогічне: при простроченні сплати платежів кредиту клієнт сплачує штраф в розмірі 500 гривен плюс 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту і сплата прострочених процентів і комісії.

Тобто у заяві (договорі) передбачено, що його виконання здійснюється частинами, прострочення погашення кредиту не має становити більше 30 днів, тому початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту і процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно загальна позовна давність застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був встановлений в заяві про отримання кредиту (а.с.9).

Відповідно до визначеного в заяві порядку проведення повернення кредитних коштів таке повернення може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт.

З наданого позивачем розрахунку вбачається, що відповідач з 07 липня 2012 року взагалі будь-яке погашення коштів не здійснював, так як з наданого банком раз рахунку заборгованості останній платіж відповідачем був здійснений в липні 2012 року.

Із позовними вимогами про стягнення заборгованості за кредитом позивач звернувся до суду 04 грудня 2015 року.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.257 ЦК України).

Частина 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

По справі відсутні докази щодо існування погодженої сторонами іншої тривалості строку позовної давності відповідно до ст. 259 ЦК України, а також оскільки умови і правила надання банківських послуг відповідачем не підписані і банк не довів укладення між сторонами договору, який би автоматично здійснював пролонгацію, застосуванню підлягає загальний трирічний строк позовної давності, передбачений законом.

Умови і правила надання банківських послуг не є складовою частиною укладеного між сторонами договору, відповідачем вони не підписувалися.

Відповідно до статті 207 ЦК України договір вважається таким, що укладений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

З заяви відповідача (а.с.9) та доданих до нього умов і правил надання банком послуг п.8.6 (а.с.10-15), вбачається взагалі різні строки відповідальності клієнта при порушенні строків сплати грошових зобов'язань в заяві 30 днів в умовах і правилах 120 днів.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст.ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

З умов договору сторін та змісту зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. Зазначена правова позиція сформульована в постанові Верховного Суду України від 06 листопада 2013 року по справі № 6-116цс13 і №6-240цс14.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч.4 ст.267 ЦК України).

Тому суд вважає, що право вимоги у банку на пред'явлення позову щодо примусового стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором виникло з 07 серпня 2012 року та існувало в межах загального строку позовної давності до 07 серпня 2015 року. До суду позивач звернувся 04 грудня 2015 року, тобто за межами встановленого законом строку позовної давності. З дій банку вбачається, що банк зловживаючи своїм правом навмисно затягував зі зверненням до суду з позовом до відповідача, нараховуючи відповідачу проценти та комісію.

Доводи представника банку на п. 9.12 умов договору про те, що, враховуючи пролонгацію строку дії кредитного договору, ним дотримано строк позовної давності ґрунтується на довільному тлумаченні норм матеріального права і не приймається до уваги судом, оскільки ототожнюється поняття «строк дії платіжної картки», з поняттям «строк (термін) виконання зобов'язання».

Керуючись ст. ст. 10, 11, 209, 212, 214-215 ЦПК України,

ст. ст. 251-255, 256- 258,267, 526, 530, 631,1048, 1050 ЦК України, суд -

В И Р І Ш И В:

В позові Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «Приват Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Шевченківського

районного суду С.М.Стеганцов