Справа № 263/393/16-ц
Провадження № 2-н/263/11/2016
УХВАЛА

16 січня 2016 року місто Маріуполь

Суддя Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області ОСОБА_1, розглянувши заяву Комунального підприємства «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за користування послугами водопостачання та водовідведення,

ВСТАНОВИВ:

КП «МВУ ВКГ» звернулося до суду з заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за користування послугами водопостачання та водовідведення в розмірі 7504,79 гривень за період з 01.11.2010 року по 01.01.2016 року.

Розглянувши надані матеріали, приходжу до висновку про необхідність відмовити у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 100 ЦПК України суддя відмовляє у прийнятті заяви про видачу судового наказу, якщо із заяви і поданих документів вбачається спір про право.

Згідно з п. 9 постанови № 14 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження» наявність спору про право (пункт 2 частини третьої статті 100 ЦПК), яке є підставою для відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу, вирішується суддею у кожному конкретному випадку, виходячи із характеру та обґрунтованості заявленої матеріально-правової вимоги і документів, доданих до заяви. Наявність спору можна встановити відсутністю документів, що підтверджують наявність субєктивного права у заявника; документів, що підтверджують порушення субєктивного права або документів, що підтверджують виникнення права вимоги. Крім того, мають ураховуватися обставини, якщо із доданих документів вбачається, що боржник заперечує, не визнає або оспорює свій обовязок перед заявником (кредитором); із доданих документів вбачається пропуск позовної давності. Така вимога може бути вирішена лише у позовному провадженні (частина третя статті 267 Цивільного кодексу України).

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Зважаючи на те, що із заяви про видачу судового наказу та доданих до неї документів вбачається, що заявник КП «МВУ ВКГ» заявив вимоги про стягнення з боржника заборгованості за користування послугами водопостачання та водовідведення за період з 01.11.2010 року по 01.01.2016 року, тобто з пропуском строку позовної давності, передбаченого статтею 257 ЦК України, а отже вбачається спір про право, тому суддя відмовляє заявникові у прийнятті заяви про видачу судового наказу.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 100-101 ЦПК України, п. 9 постанови пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 грудня 2011 року «Про практику розгляду судами заяв у порядку наказного провадження», ст. 257 ЦК України, суддя

УХВАЛИВ:

Відмовити Комунальному підприємству «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» у прийнятті заяви про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за користування послугами водопостачання та водовідведення.

Розяснити Комунальному підприємству «Маріупольське виробниче управління водопровідно-каналізаційного господарства» його право звернутись до суду з тими самими вимогами у позовному порядку.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом пяти днів з дня її отримання.

Суддя: О.М. Томілін