Справа № 344/7754/15-ц
Провадження № 22-ц/779/296/2016
Головуючий у 1 інстанції Бабій О.М.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рокетської С.В.,

представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ КБ «ПриватБанк» на рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» пред'явлено до ОСОБА_3 вищезазначений позов. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що у зв'язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного сторонами 06.08.2007 року на суму 31600 доларів США, з кінцевим терміном повернення 05.08.2017 року, у останнього утворилась заборгованість у розмірі 14038,85 доларів США, що еквівалентно 221 673,44 грн, яку ОСОБА_3 відмовляється сплатити в добровільному порядку. Посилаючись на вищенаведене Банк просив стягнути вищезазначену заборгованість та судові витрати по справі.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2015 року в задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» подав апеляційну скаргу, у якій посилається на порушення судом норм матеріального і процесуального права, а також на неповне дослідження судом фактичних обставин справи. Апелянт вказує на те, що судом не було враховано наявність рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2010 року, яким із відповідача було стягнуто 52410,32 доларів США, з яких 46 896,38 доларів США заборгованість за тілом кредиту, 1751,08 доларів США заборгованість за відсотками, 164,82 доларів США пеня, а також 31,28 та 2440,61 доларів США фіксована та процентна складова. Тому висновок суду про недоведеність вимог Банку щодо складових заборгованості, на думку апелянта, є помилковим. Також представник позивача зазначає, що заборгованість за даним рішенням погашена частково, а тому Банк має право на відшкодування заборгованості, яка виникла після 31.08.2010 року, оскільки кредитний договір не був розірваний та не припинив свою дію, а отже правовідносини сторін не припинилися. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ КБ «ПриватБанк» - Рокетська С.В. апеляційну скаргу підтримала з наведених вище мотивів.

Представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги заперечив, зазначивши крім того, що в 2013 році у виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2010 року було реалізовано майно, яке перебувало в іпотеці: земельна ділянка продана за 75000 грн, житловий будинок - за 69000 грн, і ці кошти поступили Банку для погашення відсотків і на часткове погашення основної заборгованості. Вказав, що назване майно було реалізовано за ціною, яка є вдвічі меншою за ціну, погоджену при укладенні іпотечного договору. Рішення суду першої інстанції про відмову у позові Банку вважає законним та обґрунтованим, а тому просить залишити його без змін.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» є необґрунтованими і недоведеними. Крім того, суд посилався також на те, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.08.2010 року з ОСОБА_3 було стягнуто кредитну заборгованість станом на 12.05.2010 року за кредитним договором, укладеним сторонами 06.08.2007 року, і Банк наявність іншої заборгованості відповідача за цим договором документальними доказами не підтвердив. Однак, на думку колегії суддів, з таким висновком суду першої інстанції погодитись не можна.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Жовтневого районного суду заборгованість за згаданим вище кредитним договором, яка утворилась станом на 12.05.2010 року, в сумі 415674 грн 51 коп, що за курсом НБУ на дату розрахунку було еквівалентним 52470,32 долара США (копія рішення - а.с.36-37). В структуру цієї заборгованості входить, зокрема, 46896,38 доларів США основної заборгованості, а решта - заборгованість за відсотками та штрафні санкції. Це, зокрема, вбачається з розрахунку, який надано позивачем при подачі позовної заяви (а.с.6-7), та з детального розрахунку кредитної заборгованості станом на 12.10.2010 року, наданого ПАТ КБ «ПриватБанк» в засіданні апеляційного суду (а.с.103).

Апеляційним судом встановлено, що згадане вище рішення боржником на даний час виконано тільки частково. Крім пояснень представників сторін, ця обставина підтверджена банківською випискою по рахунку ОСОБА_3, в якій відображені його платежі по кредитній угоді від 06.08.2007 року за період з 06.08.2007 року по 23.12.2015 року (а.с.88-89). В правовій позиції Верховного Суду України, яка висловлена в постанові від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15 і яка є обов'язковою до виконання судами загальної юрисдикції України, наголошується на тому, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовам договору та ЦК України. Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення в даній справі, цього не врахував.

Із змісту позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк», поданої до суду 02.06.2015 року, пояснень представника позивача в засіданні апеляційного суду, вбачається, що Банк вимагає від боржника сплати в основному пені за невиконання боржником кредитних зобов'язань з часу після набуття згаданого вище судового рішення від 31.08.2010 року законної сили і по 16.01.2015 року, тобто майже за 4,5 роки.

Однак, відповідачем в суді першої інстанції подано заяву про застосування строку позовної давності. Така заява підлягає задоволенню, оскільки підстав для поновлення Банку позовної давності не має, і позивач про це не просить.

Статтями 525, 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк згідно з вимогами закону та пунктами договору.

Відповідно до укладеного між сторонами договору та статей 1049, 1050 та 1054 ЦК України позичальник зобов'язаний сплатити нараховану Банком кредитну заборгованість.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасного виконання грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й до тих пір, поки зобов'язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.

Правова природа пені така, що позовна давність до вимог про її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Отже, неустойка (пеня, штраф) підлягає стягненню за умови невиконання основного зобов'язання в межах діючого строку звернення до суду, тобто в межах строку позовної давності, визначеного ст. 258 ЦК України.

Таким чином, розмір пені, який Банк вправі вимагати стягнення з відповідача з врахуванням річного строку позовної давності, визначеного ст. 258 ЦК України становить не 37356,47 доларів США, а 5816,95 доларів США.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що нарахована Банком пеня за останній рік перед подачею позовної заяви у розмірі 5816,95 доларів США, що за курсом згідно службового розпорядження НБУ від 16.01.2015 року складає 91849грн 80 коп, підлягає зменшенню.

Колегія суддів з цього приводу зауважує, що зазначена сума пені не є пропорційною до суми основної заборгованості за кредитом, яка залишається несплаченою. Також звертає на себе увагу та обставина, що ОСОБА_3 повернув кредитору значну частину тіла кредиту, сплатив істотну суму відсотків та інших обов'язкових платежів, визначених кредитним договором та судовим рішенням. З цього випливає, що боржником не спричинено Банку істотної матеріальної шкоди.

У зв'язку із наведеними обставинами, приймаючи до уваги роз'яснення, викладені у рішенні Конституційного Суду України від 11 липня 2013 року у справі №1-12/2013 року за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_5 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань", на думку колегії суддів, розмір пені, яку слід стягнути з відповідача, необхідно зменшити з 91849грн 80 коп до 30000 грн.

Крім цього боржник повинен сплатити кредитору заборгованість за відсотками в сумі 3,28 доларів США, що за курсом згідно службового розпорядження НБУ від 16.01.2015 року складає 51,79 грн.

Приймаючи до уваги вище викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції в даній справі ухвалив рішення з порушенням вимог норм матеріального і процесуального права, а тому воно не може бути залишено в силі. По даній справі у зв'язку із вище наведеним є правові підстави для ухвалення нового рішення про часткове задоволення позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» та стягнення судових витрат у розмірі, визначеному чинним законодавством.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 218; 307; 309; 313; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк" задовольнити частково. Рішення Івано-Франківського міського суду від 11 грудня 2015 року в даній справі скасувати.

Ухвалити нове рішення. Позов ПАТ КБ "ПриватБанк" задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №IFНAРР00000027 від 06.08.2007 року, яка станом на 16.01.2015 року складається з: 3,28 доларів США заборгованості за відсотками, що за курсом згідно службового розпорядження НБУ від 16.01.2015 року складає 51,79 грн; 30000 (тридцять тисяч) грн пені, а всього стягнути 30051 (тридцять тисяч п'ятдесят одну) грн 79 коп.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 606 грн 32 коп сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський О.Є. Меленко