Справа № 202/6162/15-ц
Провадження № 2/0202/220/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Дніпропетровськ

Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Волошина Є.В.,

за участю секретаря Величко А.А.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представника відповідача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Дніпропетровська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу,

ВСТАНОВИВ:

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовом до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики. В обґрунтування позову зазначила, що 14 березня 2006 року відповідач позичив у неї грошові кошти в розмірі 5000 доларів США, що на той час склало 25750 грн. Факт укладення договору позики підтверджується наданою відповідачем розпискою. Відповідно до розписки строк повернення позичених у неї грошових коштів не зазначений. Позивачем, на адресу відповідача, було направлено лист з вимогою сплатити заборгованість, але така вимога не була задоволена. Посилаючись на те, що ОСОБА_3 взятих на себе зобов'язань, щодо повернення боргу не виконав, позивач вимушена звернутися до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 5000 доларів США, що за офіційним курсом Національного банку України станом на 15.07.2015 року еквівалентно 109500 грн. та судового збору за подання позовної заяви.

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві.

Відповідач зі своїм представником в судовому засіданні позовні вимоги не визнали та просили суд у задоволенні позову відмовити в повному обсязі з підстав, викладених у запереченнях.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка, ОСОБА_3 пояснив, що у 2005 році позичив ОСОБА_5 грошові кошті в сумі 5000 Доларів США, які він в кінці лютого 2005 року успадкував від свого дядька. Вищезазначений борг ОСОБА_5 повернула йому 14 березня 2006 року, в підтвердження чого ним була надана розписка про отримання від неї грошей. Зазначив, що в борг від позивачки ніяких грошей не отримував. Причиною позову вважає неприязливі стосунки між ними.

Вислухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, відповідача, допитаного в якості свідка, дослідивши матеріали справи, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2006 року ОСОБА_3 отримав від ОСОБА_6 суму грошей у розмірі 25750 грн., що складає 5000 доларів США, про що надав розписку.

ОСОБА_6 змінила своє прізвище на ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії 1-КИ №228090, виданого 04 серпня 2012 року Самарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Стаття 1047 ЦК України встановлює письмову форму для договору позики, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним судом України в постанові від 11.11.2015 року у справі № 6-1967цс15 та відповідно до ст. 360-7 ЦПК України та є обов'язковою для всіх судів України.

Разом з тим, дослідивши надану позивачем розписку, на підставі якої позивач доводить існування договору позики слід зазначити, що вказана розписка не містить обставин і умов укладення договору позики, з розписки не вбачається зобов'язання ОСОБА_3 повернути отримані кошти, отже за своєю правовою природою спірні відносини не є договором позики, тому до них не підлягає застосуванню ст.ст. 1046, 1047, 1049 ЦК України.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 1 статті 58 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч. 2. ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір.

Аналізуючи норми діючого законодавства слід зазначити, що підтвердженням укладення договору позики може бути не будь-яка розписка, а лише та, яка засвідчує факт отримання грошових коштів в борг і містить умови про їх повернення. Оскільки з тексту наданої позивачем розписки не вбачається, що відповідач отримав грошові кошти саме у борг, спірна розписка не є доказом укладення сторонами договору позики.

Разом з тим, позивач не позбавлений права звернутись до суду з іншим позовом у спосіб, передбачений ст.ст.15,16 ЦК України.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності суд приходить до висновку, що заявлені позовні вимоги не ґрунтуються на вимогах закону і не підлягають задоволенню.

Згідно з вимогами ст. 88 ЦПК України судові витрати при відмові в задоволенні позову покладаються на позивача.

Враховуючи вищевикладене та керуючись ст.ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.10, 11, 60,212, 213, 215-218, 360-7 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу відмовити.

Повний текст рішення буде виготовлений до 28 лютого 2016 року.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Волошин Є.В.