АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/313/2016 Головуючий у суді першої інстанції - Шум Л.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції - Оніщук М.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючий суддя Оніщук М.І.,

судді Українець Л.Д., Крижанівська Г.В.,

секретар Троц В.О.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів,

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ОСОБА_5 (далі - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 (далі - відповідач), в якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього на користь відповідача на утримання дитини, на підставі рішення Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2011, до 600 грн. щомісячно.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2011 з нього стягнуто аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини заробітку (доходу) щомісячно до повноліття дитини. На момент ухвалення рішення про стягнення аліментів він був працевлаштований і мав можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, проте у червні 2014 року був звільнений з роботи і на даний час не працює, а відтак не має матеріальної можливості сплачувати аліменти в такому розмірі.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 25.11.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову. Вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми ст.ст. 182, 183, 184 та 192 СК України, а відтак висновок суду про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів є неправомірним.

В судовому засіданні представник позивача підтримав апеляційну скаргу з викладених в ній підстав та просив її задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував за її безпідставністю та необґрунтованістю і просив рішення суду залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону.

Заслухавши доповідь судді, вислухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Згідно вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення суду, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з інтересів дитини та дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру аліментів.

Вказаний висновок суду є законним і обґрунтованим, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, що сторони з 22.08.2008 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішенням суду від 08.12.2011 та яке набрало законної сили 20.12.2011 (а.с. 7).

Від шлюбу сторони мають дитину - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 09.11.2011 стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_8 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 12.09.2011 і до повноліття дитини.

На підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист і ОСОБА_5 сплачував аліменти, визначені рішенням суду.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач вказував, що у червні 2014 року він був звільнений з роботи і на даний час не працює, а відтак не має матеріальної можливості сплачувати аліменти в такому розмірі. Вважає, що розмір аліментів підлягає зміні до 600 грн. на місяць.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

У відповідності до ст.ст. 11, 15 вказаного Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї разом з батьком або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкування з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Частиною 3 ст. 181 СК України закріплено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Згідно із ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Разом з цим, ч. 1 ст. 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось з них.

На переконання колегії суддів, суд першої інстанції відмовляючи у зміні розміру аліментів, визначених рішенням суду, в повній мірі врахував обставини справи, наявні в ній докази та вимоги ст. 182 СК України. Так, з матеріалів справи та пояснень сторін вбачається, що у відповідача не існує будь-яких інших зобов'язань з утримання, доказів погіршення стану здоров'я відповідачем не надано, він є працездатною особою, яка тимчасово не працює та має у власності транспортні засоби, а тому не існує перешкод для виконання ним обов'язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів у визначеному судом розмірі для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

З вищенаведених підстав, а також з огляду на пріоритет інтересів дитини, колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта про занадто великий розмір аліментів і приходить до висновку, що менший розмір аліментів не зможе забезпечити нормального розвитку дитини.

Таким чином, встановивши вищевказані фактичні обставини справи, дослідивши наявні у справі докази в їх сукупності та проаналізувавши означені вище норми закону, які регулюють виниклі правовідносини сторін, колегія суддів, приходить до висновку про законність і обґрунтованість ухваленого судом рішення та вважає за необхідне наголосити на тому, що відповідач зобов'язаний утримувати дитину і менший розмір аліментів, на даний час, не забезпечить належного утримання та розвитку дитини та порушить її права закріплені Законом.

Отже, суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам сторін належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе рішення.

При апеляційному розгляді справи порушень норм матеріального і процесуального права, які є підставою для скасування рішення, в справі не виявлено.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, при цьому, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду без змін.

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 218, 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Святошинського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про зміну розміру аліментів - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий М.І. Оніщук

Судді Л.Д. Українець

Г.В.Крижанівська