Справа №468/1710/15-ц 25.01.2016 25.01.2016 25.01.2016
Провадження №22-ц/784/211/16
Справа № 468/1710/15-ц
Провадження №22-ц/784/211/16 Головуючий по 1 інстанції - Копейка Т.О.
Категорія 27 Доповідач апеляційної інстанції Самчишина Н.В.
Рішення

Іменем України

25 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання - Гавор В.Б.,

без участі осіб, які беруть участь у справі належно повідомлених про час і місце судового засідання,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК»

на заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановила:

У жовтні 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - Банк) звернулося до суду з вищезазначеним позовом до ОСОБА_2, який обґрунтовував наступним.

Відповідно до укладеного 08 серпня 2007 року кредитного договору № DN80АМ00000089 із закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є Банк, відповідач ОСОБА_2 отримала кредит на купівлю автомобіля в розмірі 22 093, 47 дол. США зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 9,96 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячно в період сплати з 13 по 17 число кожного місяця у розмірі 0,25% від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Щомісячний платіж складав 325,33 дол. США.

Позивач вказував, що відповідач свої зобов'язання за вказаним договором щодо повернення кредитних коштів неналежним чином не виконувала, внаслідок чого заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2012 року з відповідача на користь Банку було стягнуто заборгованість станом на 14 листопада 2011 року в сумі 17 273, 74 дол. США, яка складалася із заборгованості по кредиту в сумі 9 441,23 дол. США, заборгованості по процентах в сумі 3 158, 58 дол. США, заборгованості по комісії в сумі1 402, 17 дол. США та пені в сумі 3 271, 76 дол. США.

Оскільки ОСОБА_2 зазначену заборгованість не погашала протягом тривалого часу, то в неї знову утворилась заборгованість за вказаним кредитним договором, яка станом на 20 серпня 2015 року, з вирахуванням стягнутої заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2012 року суми, становить 31 010, 74 дол. США, що за курсом 22,06 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 20 серпня 2015 року складає 684 096 грн. 92 коп.

-2-

У зв'язку з викладеним, позивач просив стягнути її з відповідачки.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

В апеляційній скарзі представник позивача посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково із таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 08 серпня 2007 року між Банком та ОСОБА_2 (позичальник) укладено кредитний договір № DN80АМ00000089, за умовами якого Банк передав позичальнику кредитні кошти у розмірі 22 093, 47 дол. США на придбання автомобіля (15 372, 65 дол. США), сплати винагороди за надання фінансового інструменту 768, 63 дол. США у момент надання кредиту, у розмірі 768, 63 дол. США на сплату страхового платежу згідно договору страхування наземного транспорту на поточний рік, у розмірі 80,71 дол. США згідно договору особистого страхування на поточний рік, а також у розмірі 6,81 дол. США для сплати за реєстрацію предмету застави в державному реєстрі обтяжень рухомого майна, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,83 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом та щомісячно в період сплати у розмірі 0, 25 % від суми виданого кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту та винагороди за проведення додаткового моніторингу. Позичальник зобов'язувалася здійснювати погашення заборгованості шляхом проведення щомісячної оплати з 13 по 17 число кожного місяця в сумі 325, 33 дол. США.

У зазначеному договорі сторони передбачили, що при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором, позичальник зобов'язаний сплатити Банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення (п.4.1 кредитного договору).

Відповідач порушила умови виконання кредитного договору, у зв'язку з чим позивач звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заочним рішенням Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 січня 2012 року, яке набрало законної сили, з неї на користь Банку було стягнуто заборгованість за вказаним кредитним договором станом на 14 листопада 2011 року в сумі 17 273, 74 дол. США, з яких: заборгованості по кредиту 9 441,23 дол. США, заборгованості по процентах в сумі 3 158, 58 дол. США, заборгованості по комісії в сумі 1 402, 17 дол. США та пені в сумі 3 271, 76 дол. США.

Відповідачем вказане рішення суду не виконано.

Ухвалюючи рішення про відмову у позові Банку, суд першої інстанції виходив з того, що заборгованість за кредитним договором була стягнута з відповідача рішенням суду, а тому нарахування процентів за користування кредитними коштами, комісійних, неустойки, після реалізації свого права на дострокове стягнення всієї суми заборгованості, у тому числі і в разі невиконання рішення суду, є безпідставним.

Проте з такими висновками суду колегія суддів не погоджується.

Звертаючись з даним позовом, Банк наполягав на тому, що позичальник має станом на 20 серпня 2015 року заборгованість по вказаному кредитному договору, яка виникла після ухвалення судового рішення.

-3-

Згідно з ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно дост.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

В разі порушення зобов'язання наступають наслідки, визначеніст.611 ЦК України та умовами договору. Зокрема, кредитор має право вимагати відшкодування збитків та сплати пені або штрафу відповідно до умов договору.

Ст.ст.526,612,625 ЦК України передбачають, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов'язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 534 ЦК України у разі недостатності суми проведеного платежу для виконання грошового зобов'язання у повному обсязі ця сума погашає вимоги кредитора у такій черговості, якщо інше не встановлено договором: 1) у першу чергу відшкодовуються витрати кредитора, пов'язані з одержанням виконання; 2) у другу чергу сплачуються проценти і неустойка; 3) у третю чергу сплачується основна сума боргу.

Згідно з розрахунком заборгованості Банку, відповідач не здійснювала виконання вказаного рішення суду.

Оскільки ОСОБА_3 не виконала зазначене рішення суду, то згідно з розрахунком банку з 14 листопада 2011 року до 20 серпня 2015 року, утворилася заборгованість за тілом кредиту у сумі 99, 50 дол. США, за відсотками - 4 130, 28 дол. США, комісії - 1 019, 76 дол. США та 25 768, 35 дол. США - пені.

Проаналізувавши викладене, колегія суддів вважає, що висновок районного суду про відсутність підстав для задоволення позову Банку є неправильним.

Банк належними та допустимими доказами довів факт укладання з відповідачем кредитного договору, отримання кредитних коштів та порушення умов кредитного договору щодо погашення кредитної заборгованості.

Кредит вважається повернутим в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок або реального повернення коштів кредитору.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від

-4-

відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України (постанови Верховного Суду України №6-369 цс15 від 02 вересня 2015 року, №6-1206 цс15 від 23 вересня 2015 року).

За такого, колегія суддів вважає, що є підстави для задоволення позову ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» щодо стягнення заборгованості по кредитному договору, яка визначена позивачем за новий період часу.

Разом з тим, з визначеним банком розміром пені у сумі 25 768, 35 дол. США погодитись не можна.

При вирішенні питання про стягнення пені колегія суддів виходить з наступного.

Конституційний Суд України у рішенні від 7 липня 2013 року по справі щодо офіційного тлумачення положень Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22 липня 1996 року дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Крім того, вимога про нарахування та сплату неустойки за договором споживчого кредиту, яка є явно завищеною, не відповідає передбаченим у п. 6 ст. 3, ч. 3 ст. 509 та ч. ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове значення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов'язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача а джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитора.

Такий висновок Конституційного Суду України узгоджується з положеннями Резолюції Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 9 квітня 1985 р. № 39/248, в якій наголошено: визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Тому Конституційний Суд України зазначив, що захист цих зловживань базується на положеннях законодавства, зокрема ч. 3 ст. 551 ЦК України.

Враховуючи, що розмір нарахованої Банком на підставі умов кредитного договору пені значно перевищує розмір несплаченої заборгованості за кредитом, процентами за його користування та комісією та, враховуючи положення ч. 3 ст. 551 ЦК України, відповідно до якої розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, колегія вважає за можливе зменшити розмір нарахованої позивачем неустойки до 10 000 дол. США.

При цьому, визначений розмір неустойки підлягає стягненню в гривневому еквіваленті з огляду на наступне.

-5

Відповідно до ч.1 ст.549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Згідно зі ст.192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня.

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.ч.1,3 ст.533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Статтею 5 Декрету Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року №15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» визначено, що операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій НБУ. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі письмового дозволу (генеральна ліцензія) на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього Декрету.

Визначаючи розмір пені в іноземній валюті, колегія суддів враховує вищезазначені вимоги закону та положення кредитного договору про те, що у разі укладення кредитного договору в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу Національного Банку України на дату уплати (п. 4.1 кредитного договору).

У зв'язку з цим, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» підлягає стягненню заборгованість за кредитним договором № DN80АМ00000089 від 08 серпня 2007 року у розмірі 5 249, 54 дол. США, що еквівалентно за курсом 22, 0661730 грн., 115 837 грн. 25 коп та 220 600 грн., з яких:

- 99, 50 дол. США - заборгованість за кредитом;

- 4 130, 28 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1 019, 76 дол. США - заборгованість по комісії;

- 220 600 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Оскільки суд першої інстанції був іншої думки, то на підставі п.п.3, 4 ч.1 ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням по справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку.

Оскільки рішення суду першої інстанції скасовано, а позовні вимоги Банку задоволені, то відповідно до ч.5 ст.88 ЦПК України з відповідача на користь Банку підлягає стягненню судовий збір у сумі 14 280 грн. 85 коп. за розгляд справи в судах першої та апеляційної інстанції.

Керуючись ст.ст.303, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» задовольнити частково.

Заочне рішення Баштанського районного суду Миколаївської області від 26 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_2 задовольнити частково.

-6-

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційній банк «ПРИВАТБАНК» заборгованість за кредитним договором № DN80АМ00000089 від 08 серпня 2007 року у розмірі 5 249, 54 дол. США, що еквівалентно за курсом 22 грн. 06 коп., 115 837 грн. 25 коп. та 220 600 грн., з яких:

- 99, 50 дол. США, що еквівалентно 2 195 грн. 58 коп. - заборгованість за кредитом;

- 4 130, 28 дол. США, що еквівалентно 91 139 грн. 47 коп. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1 019, 76 дол. США, що еквівалентно 22 502 грн. 20 коп. - заборгованість по комісії;

- 220 600 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційній банк «ПРИВАТБАНК» судовий збір у сумі 14 280 грн. 85 коп. в обох судових інстанціях та на користь держави судовий збір в сумі 7 268 грн. 20 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

Т.В. Серебрякова