АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Абдуллаєвій Е.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися у суд з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.

30 січня 2009 року ОСОБА_4 подав клопотання про забезпечення позову.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 30 січня 2009 року клопотання задоволено. Постановлено вжити заходів забезпечення заявленого по справі позову шляхом накладення арешту на автомобіль «Деу» н.з. НОМЕР_1, що належить ОСОБА_2 на праві власності (а.с. 21).

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 7407 грн.01 коп. матеріальної шкоди та 1500 грн. моральної шкоди. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 373 грн. вартості експертних послуг за складення акту авто товарознавчого дослідження, 1200 грн. витрат на правову допомогу, 33, 20 грн. поштових витрат, 51 грн. державного мита та 30 грн. витрат на ІТЗ. (а.с. 86)

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2009 року рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1200 грн. витрат на правову допомогу скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про відмову, а також стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4 1500 грн. у відшкодування моральної шкоди. В іншій частині рішення суду залишити без змін. (а.с. 117-118).

У квітні 2013 року ОСОБА_2 подано заяву про зняття арешту з зазначеного автомобіля (а.с.122).

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 03 червня 2013 року в задоволенні заяви відмовлено.

У вересні 2015р. ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 звернувся у суд із заявою про скасування заходів забезпечення позову, посилаючись на те, що позивачі питання виконання рішення суду не порушували, виконавчі листи не отримували, а тому подальше існування арешту транспортного засобу порушує права заявника.

Ухвалою Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року в задоволенні заяви відмовлено (а.с.151).

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2, посилаючись на порушення районним судом норм процесуального права, просить скасувати зазначену ухвалу та постановити по справу ухвалу нового змісту, якою скасувати арешт на автомобіль марки DAEWOO модель LANOS TF69Y, випуску 2008 року, кольору чорного, тип ТЗ - легковий седан-В, шасі (кузов, рама) № VIN НОМЕР_2 НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Кагарлицьким МРЕВ при УДАІ ГУ МВС в Київській області 07 жовтня 2008 року за ОСОБА_2

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_1, який підтримав апеляційну скаргу, ОСОБА_4, який просив у задоволенні апеляційної скарги відмовити, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги.

Встановлено, що заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року, з урахуванням рішення Апеляційного суду м. Києва від 29 жовтня 2009 року, постановлено стягнути з ОСОБА_2: на користь ОСОБА_3 7407 грн.01 коп. матеріальної шкоди та 1500 грн. моральної шкоди; на користь ОСОБА_4- 1500 грн. моральної шкоди та витрати по справі (а.с. 86)

Отже, рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 липня 2009 року набрало чинності 29 жовтня 2009р. (а.с. 117-118).

Відповідно до ст.21 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на дату набрання рішенням суду законної сили, строк пред'явлення виконавчих документів, зокрема виконавчих листів та інших судових документів, визначений в три роки.

Відповідно до частини 2 вказаної статті Закону строки пред'явлення до виконання, встановлюються для виконання судових рішень - з наступного дня після набрання рішенням законної сили чи закінчення строку, встановленого у разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а в разі якщо судове рішення підлягає негайному виконанню, - з наступного дня після його постановлення.

Між тим, у матеріалах справи відсутні докази звернення позивачів у суд з заявами про видачу виконавчих листів та пред'явлення їх до виконавчої служби на виконання.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції виходив з відсутності у справі доказів виконання судового рішення, яке підлягає примусовому виконанню.

Разом з тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Згідно ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Відповідно до п.10 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. Зважаючи на це, суд при задоволенні позову не вправі скасовувати вжиті заходи до виконання рішення або зміни способу його виконання, за винятком випадків, коли потреба в забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились обставини, що зумовили його застосування.

Районний суд не дав оцінки тій обставині, що рішення суду набрало чинності у жовтні 2009р., проте відповідно до справи, позивачі у суд з заявами про видачу виконавчих листів не зверталися, до примусового виконання виконавчі листи не пред'являли.

Зазначене дає підстави для висновків про те, що на даний час фактично змінилися обставини, що зумовили застосування заходів забезпечення позову та відпала потреба в його забезпеченні.

Окрім цього, суд першої інстанції залишив поза увагою положення Закону України «Про виконавче провадження», якими визначено порядок, умови та спосіб примусового виконання судового рішення, в тому числі й шляхом накладання арешту на майно боржника (ст.. 57 Закону).

З огляду на викладені обставини, ухвала суду першої інстанції, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а по справі необхідно постановити нову ухвалу про задоволення заяви.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 06 жовтня 2015 року скасувати та постановити по справі нову ухвалу, якою заяву ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати арешт автомобіля марки DAEWOO модель LANOS TF69Y, випуску 2008 року, кольору чорного, тип ТЗ - легковий седан-В, шасі (кузов,рама) № VIN НОМЕР_2 НОМЕР_2, реєстраційний номер НОМЕР_1, зареєстрований Кагарлицьким МРЕВ при УДАІ ГУ МВС в Київській області 07 жовтня 2008 року за ОСОБА_2.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 2-1313/09

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/2163/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Т.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.