Справа №592/5809/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - Котенко О. А.
Номер провадження 22-ц/788/1280/16 Суддя-доповідач - Сибільова Л. О.
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

27 липня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Сибільової Л. О.,

суддів - Дубровної В. В. , Лузан Л. В. ,

з участю секретаря судового засідання -Назарової О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, поданою його представником ОСОБА_4,

на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2016 року

у справі за заявою головного лікаря обласного комунального закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» Сєрокурової Марини Ігорівни про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу у примусовому порядку,

в с т а н о в и л а:

17 червня 2016 року головний лікар обласного комунального закладу «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер» Сєрокурова М.І. звернулась до суду з зазначеною заявою, мотивуючи її тим, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканець АДРЕСА_1, 16 червня 2016 року о 18 год. 20 хв. був доставлений психіатричною бригадою швидкої допомоги з міського відділення поліції в Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер лікарем-психіатром ОСОБА_6 без його усвідомленої згоди, в зв'язку з вкрай агресивною поведінкою до оточуючих.

Підставою для висновку про необхідність госпіталізації ОСОБА_3 стали відомості про його неадекватну, агресивну поведінку, які отримані зі слів працівників поліції, про те, що він знаходячись у приміщенні відділення «СІТІВІ», був збуджений, агресивний, побив дівчину, яка написала заяву до органів поліції про побиття, був затриманий працівниками поліції, по прибуттю психіатричної бригади швидкої допомоги бігав по відділенню, був збуджений, кричав, всім погрожував розправою, нецензурно висловлювався, на зауваження не реагував, на місці утримувався примусово.

ОСОБА_3 звертався до лікаря - психіатра в 1990 році з діагнозом психопатія? В 2006 та 2015 роках мати хворого зверталась з заявами до Сумського обласного клінічного психоневрологічного диспансеру для психіатричного огляду ОСОБА_3 в зв'язку з його неадекватною, агресивною поведінкою, але оглянутий він не був. У 2007 році він проходив амбулаторну судово-психіатричну експертизу, був направлений на стаціонарну експертизу з причини неадекватної поведінки, результат експертизи невідомий. Він притягувався до кримінальної відповідальності в 2007 році в зв'язку з хуліганством, але справа була закрита. У 1992 році ОСОБА_3 засуджений в Росії до 7 років позбавлення волі.

На даний час в провадженні органів досудового розслідування знаходиться кримінальна справа відносно ОСОБА_3 за статтею - хуліганство, призначена амбулаторна судово-психіатрична експертиза.

ОСОБА_3 закінчив 8 класів, служив в армії, був одружений, розлучений, від шлюбу має дочку, яка проживає за кордоном, працював на робочих посадах, останній час не працює, інших відомостей про себе не повідомляє.

17 червня 2016 року ОСОБА_3 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів у складі: зав. гострим відділенням ОСОБА_7, лікарями-психіатрами ОСОБА_8 та ОСОБА_6, згідно висновку якої ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний розлад у вигляді шизофренії?

Посилаючись на те, що у ОСОБА_3 виявлене загострення тяжкого психічного захворювання, лікування якого на даний час можливе лише в стаціонарних умовах, і ненадання необхідної психіатричної допомоги призведе до подальшого погіршення психічного стану та небезпечних дій пацієнта по відношенню до оточуючих, головний лікар психоневрологічного диспансеру зазначала, що ОСОБА_3 потребує госпіталізації до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставі Закону України «Про психіатричну допомогу».

Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2016 року госпіталізовано ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, до психіатричного закладу у примусовому порядку.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 в особі свого представника ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви головного лікаря психоневрологічного диспансеру Сєрокуровій М.І. щодо госпіталізації ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку.

Вказує, зокрема, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що на виконання вимог ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» не надано достатніх доказів на підтвердження обставин вчинення ОСОБА_3 чи наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, або доказів того, що він неспроможний самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує його життєдіяльність. Зазначає, що перелік підстав для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку є вичерпним та розширеному тлумаченню не підлягає.

Посилається на ст. 3 Конституції України, згідно якої людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканість і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю; права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави; держава відповідає перед людиною за свою діяльність; утвердження і забезпечення прав і свобод є головним обов'язком держави.

Зазначає, що, відповідно до ст. 9 Основ законодавства України про охорону здоров'я, застосування примусових заходів медичного характеру щодо осіб, які вчинили суспільно небезпечні діяння, обмеження прав інших громадян у вигляді примусового медичного огляду або примусової госпіталізації, а також в зв'язку з проведенням карантинних заходів допускається на підставах і в порядку, передбачених законами України.

Вважає, що притягнення до кримінальної відповідальності, конфлікт з сусідами, який виник на грунті особистих неприязних стосунків, не є підставою стверджувати про хворобливий стан, який вимагає примусової госпіталізації у стаціонар психіатричного закладу.

Посилається на ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», яка встановлює презумпцію психічного здоров'я, та на рішення Європейського суду з прав людини у справі «Акопян проти України» (заява №12317/06) від 05 червня 2014 року, у п. 73 якого встановлено, що згідно з практикою суду особа не може бути примусово госпіталізована як психічно хвора, якщо не дотримано трьох нижченаведених мінімальних умов: по-перше, має бути достовірно доведено, що особа є психічно хворою; по - друге, психічний розлад повинен бути такого виду абу ступеня, що слугує підставою для примусового тримання у психіатричній лікарні; по - третє, обґрунтованість тривалого тримання у психіатричній лікарні залежить від стійкості такого захворювання.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення ОСОБА_3 та його представника ОСОБА_4, які підтримали апеляційну скаргу з мотивів, в ній викладених, прокурора та представника психоневрологічного диспансеру ОСОБА_7, які заперечуть проти скарги та вважають рішення суду вірним, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Задовольняючи заяву головного лікаря ОКЗ «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», суд першої інстанції виходив з доведеності того, що ОСОБА_3 внаслідок встановленого у нього тяжкого психічного розладу вчиняє дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, в амбулаторному порядку лікування не проходить, потребує лікування з приводу психічного захворювання, яке можливе лише в стаціонарних умовах.

Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам матеріального та процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_3, 1966 року народження, мешканець АДРЕСА_2, проживає один, не одружений, 16 червня 2016 року був доставлений із Сумського відділу поліції бригадою швидкої психіатричної допомоги до обласного комунального закладу (далі - ОКЗ) «Сумський обласний клінічний психоневрологічний диспансер», був госпіталізований в гостре психіатричне відділення лікарем-психіатром ОСОБА_6, без його усвідомленої згоди, в зв'язку з небезпекою хворого для оточуючих.

Після доставки ОСОБА_3 до психіатричного закладу відзначено лікарем -психіатром емоційно-лабільний розлад особистості, імпульсивний тип, психомоторне збудження.

17 червня 2016 року ОСОБА_3 був оглянутий комісією лікарів-психіатрів, згідно висновку якої він потребує стаціонарного лікування в умовах гострого психіатричного відділення Сумського обласного психоневрологічного диспансеру. Підставою для висновку про необхідність госпіталізації стали відомості про неадекватну поведінку ОСОБА_3, а саме: 16 червня 2016 року він поводив себе агресивно і неадекватно в приміщенні оператора, який надає послуги кабельного телебачення, кричав, нецензурно лаявся, побив працівника - дівчину, яка звернулась з заявою до відділу поліції, був доставлений до відділу поліції, куди в зв'язку з його агресивною поведінкою була викликана психіатрична бригада швидкої допомоги. По прибуттю бригади до відділу поліції він бігав по відділу, кричав, нецензурно лаявся, всіх ображав, погрожував фізичною розправою, лікарем - психіатром було прийняте рішення про його госпіталізацію. З відділу поліції був доставлений до Сумського обласного психоневрологічного диспансеру 16 червня 2016 року. З пояснень лікаря та акту огляду комісією лікарів-психіатрів вбачається, що по прибуттю у психіатричне відділення ОСОБА_3 кричав, ображав всіх, погрожував фізичною розправою (а.с.2).

З акту огляду комісією лікарів-психіатрів від 17 червня 2016 року, пояснень лікаря-психіатра в судовому засіданні, амбулаторної картки ОСОБА_3 вбачається, що його мати ОСОБА_10 в 2006 році та в 2015 році зверталася до психоневрологічного диспансеру для його огляду в умовах стаціонару у зв'язку з його неадекватною та агресивною поведінкою.

Про агресивні дії ОСОБА_3 у відносинах з оточуючими підтвердили і його сусіди ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які пояснили, що у відносинах з оточуючими, зокрема, ними, він є безпричинно агресивним, безпричинно ображає всіх, нецензурно лається, плюється, після вчинення таких дій відразу ж тікає, в травні 2016 року безпричинно вдарив на вулиці ОСОБА_12, з приводу чого той звернувся до органів поліції. Його мати, з її слів, його боїться. Його поведінка аналогічна в магазинах, в громадських місцях. Працівникам поліції, які приїжджають за викликами, він двері не відкриває.

З пояснень свідка ОСОБА_9 - менеджера ТОВ «Інтертелеком» вбачається, що 16 червня 2016 року близько 16 год. 45 хвилин ОСОБА_3 прийшовши в офіс товариства з приводу того, що не працює кабельне телебачення, всіх ображав, кричав, плювався на працівників офісу, в зв'язку чим вони викликали поліцію.

Саме в цей день, будучи доставленим у відділ поліції, ОСОБА_3 продовжував вести себе агресивно, неадекватно, і його поведінка стала підставою для виклику працівниками поліції бригади швидкої психіатричної допомоги, яка доставила його у психоневрологічний диспансер.

З пояснень лікаря - психіатра вбачається, що ОСОБА_3 поводить себе агресивно, злостиво, висловлює погрози на адресу персоналу лікувального закладу, не реагує на зауваження. Після початку лікування стан ОСОБА_3 дещо стабілізувався, але при спілкуванні він реагує бурхливо, легко проявляє афективні реакції, фон настрою є нестійким, контакт формальний через його негативізм.

З матеріалів справи також вбачається, що в провадженні Сумського відділу поліції знаходиться кримінальне провадження № 0001718 за підозрою ОСОБА_3 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 296 КК України, в якому потерпілою є ОСОБА_13 - начальник відділу котельної Північного промвузла м. Суми, яка, допитана як свідок в справі, пояснила, що ОСОБА_3 протягом квітня - червня 2016 року неодноразово, після отримання рахунку для оплати, з питання субсидій приходив за її місцем роботи до службового кабінету по вул. Холодногірській, 35 в м. Суми, кричав, лаявся нецензурною лайкою, ображав її та присутніх, плювався. 10 квітня 2014 року під час вчинення своїх дій схопив її за голову в службовому кабінеті, з приводу цього вона звернулась до органів поліції. Після вчинення своїх дій ОСОБА_3 відразу ж втікав з її службового кабінету (а.с.9).

З наданих суду медичних документів, в тому числі медичної амбулаторної карти № 23542 ОСОБА_3, вбачається, що його мати ОСОБА_10 22 листопада 2006 року зверталась до психоневрологічного диспансеру з проханням оглянути його за місцем проживання, посилаючись на те, що він протягом року замкнутий, грубий, дратівливий, накидається на неї безпричинно, б'є, погрожує знищити, зарубати, стає несамовитим, б'є речі, викидає посуд на вулицю, не працює, голосно слухає музику, ночами не спить, спить вдень, їсть один раз в день.

В амбулаторній картці містяться відомості про те, що він 9 березня 2007 року заподіяв тілесні ушкодження своїй матері. В межах кримінальної справи, в якій він звинувачувався за ч. 1 ст. 122 КК України, на підставі ухвали слідчого від 24 травня 2007 року проводилась амбулаторна судово - психіатрична експертиза 14 червня 2007 року, згідно висновку якої, в зв'язку з його відмовою від бесіди для визначення його психічного стану він потребує більш тривалого спостереження в умовах стаціонару і рекомендовано проведення стаціонарної судово - психіатричної експертизи, яка не була проведена.

20 січня 2015 року мати ОСОБА_3 зверталась до психоневрологічного диспансеру з приводу його обстеження та лікування в зв'язку з його неадекватною поведінкою, зазначала, що він ні з ким не спілкується, двері не відчиняє, в квартиру до нього неможливо потрапити.

На час розгляду справи апеляційним судом ОСОБА_3 переведений 15 липня 2016 року до Роменської обласної психіатричної лікарні № 1, з діагнозом шизофренія, проста форма.

Сукупність доказів в справі дають підстави вважати, що суд першої інстанції зробив обґрунтований висновок про наявність правових підстав для госпіталізації ОСОБА_3 в примусовому порядку до психіатричного закладу.

Колегія суддів приймає до уваги і те, що на час розгляду справи апеляційним судом про наявність у ОСОБА_3 психічного захворювання, яке потребує лікування у психіатричному закладі, свідчить і та обставина, яку не спростували ОСОБА_3, який прибув в судове засідання в супроводі працівника Роменської обласної психіатричної лікарні, та його представник, що в межах кримінальних проваджень відносно нього проведені 23 і 30 червня 2016 року дві амбулаторні судово-психіатричні експертизи, згідно висновків яких він страждає хронічним психічним захворюванням у вигляді шизофренії, проста форма, не може усвідомлювати свої дії і керувати ними, і в момент скоєння злочинів: 11 квітня 2016 року - відносно ОСОБА_13 та 18 травня 2016 року - відносно ОСОБА_12 страждав вказаним хронічним психічним захворюванням, не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними, за своїм психічним станом потребує застосування до нього примусових заходів медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричної лікарні з посиленим наглядом, подання про застосування яких направлене слідчим до суду.

Зазначену обставину підтвердив і прокурор в засіданні апеляційного суду.

Пунктом 9 ч. 1 ст. 234 ЦПК України встановлено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи, зокрема, про надання особі психіатричної допомоги в примусовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 279, ч. ч. 1, 2, 4 ст. 280, ст. 281, ч. ч. 1, 2 ст. 282 ЦПК України, за умов, визначених Законом України "Про психіатричну допомогу", заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу у примусовому порядку та заява про продовження такої госпіталізації подається до суду за місцезнаходженням зазначеного закладу.

У заяві про проведення психіатричного огляду фізичної особи у примусовому порядку, про надання особі амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку та її продовження, про госпіталізацію до психіатричного закладу у примусовому порядку та продовження такої госпіталізації повинні бути зазначені підстави для надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, встановлені законом.

До заяви про психіатричний огляд або надання амбулаторної психіатричної допомоги у примусовому порядку додається висновок лікаря-психіатра, а про продовження примусово амбулаторної психіатричної допомоги, про примусову госпіталізацію, її продовження - висновок комісії лікарів-психіатрів та інші відповідні матеріали.

У випадках, коли відповідно до закону госпіталізація у примусовому порядку була проведена за рішенням лікаря-психіатра і визнана доцільною комісією лікарів-психіатрів, психіатричний заклад, в якому перебуває особа, направляє до суду заяву про її госпіталізацію у примусовому порядку протягом 24 годин.

Заява про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку розглядається судом у такі строки з дня її надходження до суду: про госпіталізацію особи до психіатричного закладу - протягом 24 годин; про психіатричний огляд - протягом трьох днів; про надання амбулаторної психіатричної допомоги, її продовження та продовження госпіталізації - протягом десяти днів.

Справа за заявою про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку чи про припинення надання амбулаторної психіатричної допомоги, госпіталізацію у примусовому порядку розглядається в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, з обов'язковою участю прокурора, лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника особи, щодо якої розглядаються питання, пов'язані з наданням психіатричної допомоги.

Залежно від встановлених обставин суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні.

Рішення про задоволення заяви лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу є підставою для надання відповідної психіатричної допомоги у примусовому порядку.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про психіатричну допомогу», кожна особа вважається такою, яка не має психічного розладу, доки наявність такого розладу не буде встановлено на підставах та в порядку, передбачених цим Законом та іншими законами України.

Статтею 13 зазначеного Закону встановлено, зокрема, що особа госпіталізується до психіатричного закладу добровільно на її прохання або за її усвідомленою згодою. Особа віком до 14 років (малолітня особа) госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її батьків чи іншого законного представника. Особа, визнана у встановленому законом порядку недієздатною, госпіталізується до психіатричного закладу на прохання або за згодою її опікуна. У разі незгоди одного із батьків або відсутності батьків чи законного представника госпіталізація неповнолітнього до психіатричного закладу проводиться за рішенням (згодою) органу опіки та піклування, яке може бути оскаржено до суду. Згода на госпіталізацію фіксується у медичній документації за підписом особи або її законного представника та лікаря-психіатра. Положення третього речення частини першої статті 13 не відповідає Конституції України (є неконституційними) згідно з рішенням Конституційного Суду N 2-рп/2016 від 01.06.2016 .

Госпіталізація особи у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, здійснюється за рішенням лікаря-психіатра.

Особа може бути госпіталізована до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, а також у випадках проведення експертизи стану психічного здоров'я особи або застосування до особи, яка страждає на психічний розлад і вчинила суспільно небезпечне діяння, примусового заходу медичного характеру на підставах та в порядку, передбачених законами України.

Згідно ст. 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона: вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Статтею 16 вказаного Закону встановлено, що особа, яку було госпіталізовано до психіатричного закладу за рішенням лікаря-психіатра на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону, підлягає обов'язковому протягом 24 годин з часу госпіталізації огляду комісією лікарів-психіатрів психіатричного закладу для прийняття рішення про доцільність госпіталізації. У випадку, коли госпіталізація визнається недоцільною і особа не висловлює бажання залишитися в психіатричному закладі, ця особа підлягає негайній виписці.

У випадках, коли госпіталізація особи до психіатричного закладу в примусовому порядку визнається доцільною, представник психіатричного закладу, в якому перебуває особа, протягом 24 годин направляє до суду за місцем знаходження психіатричного закладу заяву про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку на підставах, передбачених статтею 14 цього Закону.

До заяви, в якій повинні бути викладені підстави госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку, передбачені статтею 14 цього Закону, додається висновок комісії лікарів-психіатрів, який містить обгрунтування про необхідність такої госпіталізації.

До винесення судом рішення лікування може проводитися за рішенням лікаря-психіатра (комісії лікарів-психіатрів).

Керівник психіатричного закладу зобов'язаний негайно повідомити про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку членів її сім'ї, інших родичів або її законного представника. У разі відсутності відомостей про наявність членів сім'ї, інших родичів або законного представника в особи, яку госпіталізовано, а також про їх місце проживання повідомляються органи Національної поліції за місцем проживання цієї особи.

Частини 2, 4 ст. 22 Закону передбачає, що заява представника психіатричного закладу про госпіталізацію особи до психіатричного закладу в примусовому порядку розглядається судом за місцем знаходження психіатричного закладу протягом 24 годин з дня її надходження.

Судові справи щодо надання психіатричної допомоги в примусовому порядку розглядаються в присутності особи, щодо якої вирішується питання про надання їй такої допомоги. Участь при розгляді цих справ прокурора, лікаря-психіатра чи представника психіатричного закладу, що подав заяву, та законного представника осіб, щодо яких розглядаються питання, пов'язані з наданням їм психіатричної допомоги, є обов'язковою.

Особа, щодо якої суд розглядає справу про надання психіатричної допомоги в примусовому порядку, має право на безоплатну правову допомогу в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правової допомоги, протягом розгляду справи в суді.

З огляду на встановлені судом обставини справи та зазначені норми матеріального та процесуального права, суд першої інстанції зробив обгрунтований висновок про наявність правових підстав для задоволення заяви про примусову госпіталізацію ОСОБА_3

Доводи апеляційної скарги представника ОСОБА_3 про недоведеність у справі обставин, які б свідчили про вчинення ОСОБА_3 чи наміру вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для нього чи оточуючих, висновків суду не спростовують. Наявність у ОСОБА_3 психічного захворювання доводами апеляційної скарги не спростовуються.

Апеляційна скарга не містить посилань на наявність обставин, які б давали підстави для визнання незаконним рішення суду.

Задовольняючи заяву головного лікаря психоневрологічного диспансеру про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку, суд першої інстанції, відповідно до вимог статей 10, 11, 60 ЦПК України, в повному обсязі дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, обґрунтовано виходив із того, що ОСОБА_3, який страждає на психічний розлад, вчиняє та виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для оточуючих, а тому потребує примусової госпіталізації до психіатричного закладу.

Суд, вірно встановивши обставини справи та відповідні їм правовідносини, правильно застосував правові норми та ухвалив законне і обґрунтоване рішення, для скасування чи зміни якого підстави відсутні.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, подану його представником ОСОБА_4, відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 21 червня 2016 року в даній справі залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий -

Судді -