Справа № 169/613/15-ц
Провадження № 2/169/9/16
ТУРІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року смт. Турійськ

Турійський районний суд Волинської області в складі:

головуючого судді Турак О.В.

при секретарі Луцик Н.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк "Приватбанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 22 грудня 2006 року між сторонами укладено договір №VOTWAK00031042, згідно з умовами якого Банк надав відповідачу кредит в розмірі 22 642.00 доларів США на купівлю автомобіля, а також у розмірі 9509.70 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, на строк до 20 грудня 2013 року включно. Вказуючи, що у зв'язку з невиконанням відповідачем належним чином умов договору у неї виникла заборгованість, яка становить 124861.15 доларів США, в т. ч.: 22203.08 доларів США заборгованості за кредитом, 24666.96 доларів США заборгованості по процентах за користування кредитом, 1677.51 доларів США заборгованості по сплаті комісії, 76313.60 доларів США пені, позивач просив стягнути із відповідача зазначену суму заборгованості та судові витрати.

09 листопада 2015 року позивачем подано уточнену заяву, згідно якої сума заборгованості зменшена внаслідок віднімання 48703.85 доларів США згідно рішення Турійського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2013 року.

30 листопада 2015 року судом витребувано від позивача обґрунтований розрахунок заборгованості відповідно до уточнюючої заяви від 09 листопада 2015 року з урахуванням рішення Турійського районного суду від 31 жовтня 2013 року із зазначенням з чого складається заборгованість (яка сума боргу за кредитом, відсотками, комісія, пеня).

Представник позивача Олексюк С.В. в судове засідання не з'явився, у заяві від 21 січня 2016 року просив продовжити термін розгляду справи, повідомив, що уточнений розрахунок заборгованості не здійснений.

Аналогічного змісту заяви подані представником позивача 14 грудня 2015 року, 28 грудня 2015 року, 11 січня 2016 року.

Відповідно до ст. 157 ЦПК України суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.

Провадження у справі відкрито 09 листопада 2015 року та ухвалою суду від 11 січня 2016 року продовжено розгляд справи на п'ятнадцять днів.

Проте, вимоги суду щодо надання уточнюючого розрахунку позивачем не виконані, причини невиконання не зазначені.

За таких обставин, заява представника позивача від 21 січня 2016 року задоволенню не підлягає.

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явилася, у заяві від 12 січня 2016 року просила розглянути справу без її участі.

У запереченнях від 14 грудня 2015 року відповідач стверджує про безпідставність позовних вимог з урахуванням того, що рішенням Турійського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2013 року було достроково стягнуто всю заборгованість за кредитним договором. Разом з тим, посилаючись на ч.3 ст. 551 ЦК України, відповідач просить зменшити розмір неустойки та застосувати строк позовної давності.

Враховуючи, що в дане судове засідання не з'явилися всі особи, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалося.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходив з наступного.

22 грудня 2006 року між сторонами у справі був укладений договір №VOTWAK00031042, згідно з умовами якого Банк зобов'язувався надати відповідачу кредитні кошти шляхом: надання готівкою через касу на строк з 22 грудня 2006 року по 20 грудня 2013 року включно у вигляді непоновлюваної кредитної лінії в розмірі 22 642.00 доларів США на купівлю автомобіля, також у розмірі 9509.70 доларів США на сплату страхових платежів, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1.0 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди щомісяця в період сплати у розмірі 0.13 % від суми виданого кредиту (а. с. 8-9).

Згідно з п.4.1 кредитного договору за порушення взятих на себе зобов'язань по своєчасному поверненню основної суми кредиту та сплаті відсотків за користування кредитом позичальник зобов'язувалася сплачувати на користь банку пеню в розмірі 0,15% від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн. за кожний день прострочення.

Рішенням Турійського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2013 року стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором №VOTWAK00031042 від 22 грудня 2006 року в розмірі 48703.85 доларів США., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 19085.04 доларів США., несплачених відсотків -18577.20 доларів США, комісії - 1618.65 доларів США та пені - 9422.96 доларів США.

Вказаним рішенням Турійського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2013 року встановлено, що банк скористався правом дострокової вимоги за кредитним договором, та цим рішенням було стягнуто не лише прострочену заборгованість за тілом кредиту та відсотками, але й усе тіло кредиту, яке підлягало поверненню.

Докази сплати відповідачем заборгованості за вказаним судовим рішенням сторонами не надані та в матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Зобов'язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобов'язання" (ст.ст. 530,631 ЦК України).

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу - до встановленого договором строку закінчення виконання останнього зобов'язання вправі заявити в суді вимоги про дострокове повернення тієї частини позики (разом з нарахованими процентами - ст. 1048 ЦК України), що підлягає сплаті.

Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів.

У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).

Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Кодексом також передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (частина перша статті 546). Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання; штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання; пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 Кодексу). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

За змістом наведених вище норм закону, пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання, тобто встановлює певні юридичні наслідки у вигляді обов'язку сплатити певну суму, яка залежить не тільки від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання, а й від часу такого невиконання.

Відповідно до ч.2 ст.551 ЦК України якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, те, що 31 жовтня 2013 року було ухвалене судове рішення про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, то повторне стягнення тіла кредиту не передбачене законом, а до стягнення підлягає заборгованість за відсотками, комісія та пеня.

Заперечення відповідача з посиланням на те, що рішенням Турійського районного суду Волинської області від 31 жовтня 2013 року було достроково стягнуто всю заборгованість за кредитним договором, а тому подальші нарахування банком є безпідставними, не прийняті судом до уваги.

Так, ні договором, ні чинним законодавством не передбачено припинення зобов'язання зі сплати боргу за кредитним договором у зв'язку з ухваленням судом рішення про його стягнення, а відтак, має діяти загальне правило, встановлене ст. 599 ЦК України, згідно якого зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином, тобто сплатою боржником коштів кредиторові.

Так, відповідно до статей 1054, 1056-1, 1048 ЦК України у разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Тобто, при несплаті тіла кредиту, що стягнуто за судовим рішенням з боржника, за відсутності між сторонами іншої домовленості, в останнього існує обов'язок зі сплати процентів до часу фактичного повернення тіла кредиту, а також настають правові наслідки порушення цього обов'язку, передбачені ст. 611 ЦК України, зокрема зі сплати неустойки (штрафу, пені), що передбачена умовами договору.

Такий же висновок містить правова позиція Верховного Суду України у постанові № 6-1206цс15 від 23 вересня 2015 року, відповідно до якої, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Виходячи із розрахунку, наданого банком (а. с. 4-6), станом на 31 серпня 2015 року заборгованість за відсотками складає 24666.96 доларів США (проценти нараховані станом на 29 листопада 2013 року), комісія - 1677.51 доларів США, пеня - 76313.60 доларів США, а станом на жовтень 2013 року заборгованість за відсотками складала 23458.81 доларів США, комісія - 1618.65 доларів США, пеня - 27558.26 доларів США.

Враховуючи те, що рішенням суду від 31 жовтня 2013 року ухвалено стягнути заборгованість згідно уточненого розрахунку станом на 18 жовтня 2013 року, де, як слідує із вказаного рішення, уточнений розрахунок заборгованості проведений за відсотковою ставкою згідно п.п. 1.1, 3.2 кредитного договору без її збільшення банком в односторонньому порядку, а пеня нарахована за один рік - в межах строків позовної давності для стягнення пені, то заборгованість за відсотками, комісія та пеня за період з жовтня 2013 року по 31 серпня 2015 року становить: заборгованість за відсотками - 1208.15 доларів США (24666.96 доларів США - 23458.81 доларів США), комісія - 58.86 доларів США (1677.51 доларів США - 1618.65 доларів США) та пеня - 48755.34 долари США (76313.60 доларів США - 27558.26 доларів США).

Однак пеня банком розрахована за період, який перевищує один рік, що суперечить нормам ст.258 ЦК України.

Разом з тим, частиною третьою статті 551 ЦК України, передбачено, зокрема, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків.

Отже, ч.3 ст.551 ЦК України з урахуванням положень ст.3 ЦК України щодо загальних засад цивільного законодавства та ч.4 ст.10 ЦПК України щодо обов'язку суду сприяти сторонам у здійсненні їхніх прав дає право суду зменшити розмір неустойки за умови, що її розмір значно перевищує розмір збитків.

Саме така за змістом правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-100 цс 14 від 03 вересня 2014 року, ухваленій в порядку ст.ст.353 - 3607 ЦПК України.

Оскільки відповідачем було заявлено і щодо строку позовної давності і відносно зменшення пені на підставі ст.551 ЦК України, її клопотання підлягає задоволенню.

Враховуючи наведене, те, що розмір пені і в межах строку позовної давності значно перевищує розмір збитків від невчасної сплати заборгованості, суд вважає, що суму пені слід зменшити до 3000 доларів США, що еквівалентно 63540 грн.

Отже, підлягає до стягнення з відповідача на користь банку за період з жовтня 2013 року по 15 серпня 2015 року сума процентів за користування кредитом 1208.15 доларів США, комісія в розмірі 58.86 доларів США та зменшений розмір пені 3000 доларів США, що еквівалентно 63540 грн.

Згідно до ч.ч. 1, 2 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України - гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до п. 12 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» у разі якщо кредит правомірно наданий в іноземній валюті та кредитодавець (позивач) просить стягнути кошти в іноземній валюті, суд у резолютивній частині рішення зазначає про стягнення таких коштів саме в іноземній валюті, що відповідає вимогам частини третьої статті 533 ЦК України.

Відповідно до ч. 3 ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 14 постанови від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», згідно з частиною першою статті 192 ЦК законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. У зв'язку з цим при задоволенні позову про стягнення грошових сум суди повинні зазначати в резолютивній частині рішення розмір суми, що підлягає стягненню, цифрами і словами у грошовій одиниці України - гривні. У разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті суду слід у мотивувальній частині рішення навести розрахунки з переведенням іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення.

Таким чином, загальна сума заборгованості відповідача за кредитним договором становить 4267.01 доларів США, що відповідно до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США станом на 31 серпня 2015 року (100 доларів США - 21.18 грн.) еквівалентно 90375.27 гривням, з яких 25588.62 грн. (1208.15 доларів США) заборгованості по процентах за користування кредитом, 1246.65 грн. (58.86 доларів США) заборгованості по сплаті комісії, 63540 грн. (3000 доларів США) пені.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволених позовних вимог 1355.63 грн. (90375.27 грн. х 1.5%) витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 530, 1054 ЦК України та керуючись ст.ст. 11, 58-60, 88, 197, 209, 213-215, 218 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 4267.01 доларів США, що відповідно до встановленого Національним банком України офіційного курсу гривні до долара США еквівалентно 90375.27 гривням (дев'яносто тисяч триста сімдесят п'ять грн. 27 коп.).

В решті позову відмовити

Стягнути з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір в розмірі 1355.63 грн. (одна тисяча триста п'ятдесят п'ять грн. 63 коп.).

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Турійський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий