Справа № 183/2824/15
Провадження № 2/183/178/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Новомосковськ Дніпропетровської області

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Майної Г. Є.,

з секретарем Данильченко Т. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Новомосковську Дніпропетровської області цивільну справу за позовом Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідачів, в обґрунтування якого посилається на те, що 15 жовтня 2012 року з вини відповідача ОСОБА_1, який керував автомобілем "КРАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1, скоєна дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль "ДЕУ", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить ОСОБА_4 на праві власності. Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку експерта складає 12 812,68 грн., в тому числі 20% ПДВ.

11 грудня 2012 року ОСОБА_3 подав відповідну заяву з метою отримання грошового відшкодування за матеріальну шкоду завдану в результаті ДТП. В звязку з настанням події, передбаченої ст. 41 п. 1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", позивачем виплачено відшкодування ОСОБА_3 в розмірі 10 677,23 грн., виходячи із наступного розрахунку: 12 812,68 грн. (розмір шкоди) 2 135,45 грн. (20 % ПДВ). ОСОБА_1 того, позивач поніс витрати на аварійного комісара в розмірі 720 грн. Позивач звернувся до відповідача ОСОБА_1 із проханням добровільно компенсувати завдані збитки, але сума відшкодування сплачена не була, що змусило позивача звернутися із позовом до суду.

Позивач в судове засідання не зявився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі, на позовних вимогах наполягав.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання поро відкладення розгляду справи або про розгляд справи у його відсутність не надавав, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність. В своїй заяві від 01 липня 2015 року заперечував проти позовних вимог, посилаючись на відсутність трудових або інших цивільно-правових відносин між ним і відповідачем ОСОБА_1

Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення розгляду справи, а так само про розгляд справи у його відсутність, суду не надавав, тому суд вважає можливим розглянути справу у його відсутність.

Суд, дослідивши зібрані письмові докази, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з встановлених у судовому засіданні наступних обставин.

Судом встановлено, що 15 жовтня 2012 року з вини відповідача, який керував автомобілем "КРАЗ", державний номерний знак НОМЕР_1, сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої пошкоджено автомобіль "ДЕУ", державний номерний знак НОМЕР_2, під керуванням ОСОБА_3, який належить ОСОБА_4 на праві власності (а.с. 34).

Постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2012 року ОСОБА_1 визнаний винним у скоєнні вищезазначеної дорожньо-транспортної пригоди та притягнутий до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с. 6).

05 листопада 2012 року ОСОБА_3 подав позивачу заяву з повідомленням про ДТП (а.с. 31).

Розмір завданих збитків за пошкоджений транспортний засіб, відповідно до висновку № 30 про оцінку колісного транспортного засобу від 06 грудня 2012 року складає 12 812,68 грн. (а.с. 45-53).

11 грудня 2012 року ОСОБА_3 подав позивачу заяву про виплату грошового відшкодування за матеріальну шкоду, завдану внаслідок ДТП, в порядку ст. 35, пп. а) ст.41.1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" в розмірі 12 812,68 грн. (а.с. 7).

На підставі довідки № 1 від 16 січня 2012 року про розмір відшкодування шкоди з фонду захисту потерпілих, Наказу Заступника генерального директора МТСБУ від 06 лютого 2013 року, позивачем виплачено ОСОБА_3 відшкодування в розмірі 10 677,23 грн. (а.с. 9, 10, 11).

Добровільно відповідачі не компенсували позивачу завдані збитки.

Договірних зобовязань між МТСБУ, потерпілою особою та відповідачами не виникало.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства.

Таким актом є Закон України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів", який містить спеціальні норми щодо регулювання даних правовідносин.

Відповідно до ст. 39.1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" позивач являється єдиним обєднанням страховиків, які здійснюють обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів за шкоду, заподіяну третім особам.

Згідно до ст. 41.1 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім шкоди, заподіяної транспортному засобу, який не відповідає вимогам п. 1.7 ст. 1 цього Закону, та майну, яке знаходилося в транспортному засобі.

У відповідності до п. 38.2.1 ст. 38 Закону України "Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" Моторне (транспортне) страхове бюро України після сплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до власника, водія транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, який не застрахував свою цивільно-правову відповідальність, крім осіб, зазначених у пункті 13.1 статті 13 цього Закону.

Відповідно до ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Виходячи зі змісту ст. 27 Закону України "Про страхування", ст.ст. 993, 1191 ЦК України до страхової організації, що сплатила страхове відшкодування за майновим страхуванням в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яку особа, яка одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяну шкоду.

У відповідності до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно з ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Таким чином, постанова Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 14 листопада 2012 року у справі № 401/11254/12 про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП, в якій серед персональних даних зазначено про його працевлаштування, відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК не звільняє позивача від доказування факту виконання ОСОБА_1 трудових обовязків на час події ДТП, оскільки преюдиційним фактом визнається вчинене порушення правил дорожнього руху, щодо цивільно-правових наслідків якого розглядається спір, і, що воно вчинене ОСОБА_1

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Представник позивача неодноразово викликався в судові засідання, судом наголошувалось про необхідність участі представника позивача в судових засіданнях під час розгляду справи для з'ясування обставин справи. Незважаючи на це, представник позивача в судові засідання не з'явився, не надав суду доказів того, хто є власником автомобіля, яким потерпілій особі завдано шкоду; на якій правовій підставі відповідач ОСОБА_1 керував автомобілем «КРАЗ», державний номерний знак АЕ4115CМ; у разі, якщо він неправомірно заволодів зазначеним транспортним засобом, чи сприяла цьому недбалість його власника (володільця), що має значення для вирішення справи по суті і ухвалення судом законного та обґрунтованого рішення.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог Моторного (транспортного) страхового бюро України до ОСОБА_1, фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про відшкодування в порядку регресу витрат, повязаних з виплатою страхового відшкодування відмовити.

Судові витрати віднести на рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подання через Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області апеляційної скарги протягом десяти днів, починаючи з наступного за днем його проголошення, а особами відсутніми в судовому засіданні - з наступного за днем вручення його копії.

Суддя Г.Є. Майна