Ухвала

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Дем'яносова М.В., ПаріновоїІ.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом комунального підприємства «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги із утримання будинку, споруд та прибудинкової території, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року комунальне підприємство «Придніпровська служба утримання будинків» Черкаської міської ради (далі - КП «Придніпровська СУБ») звернулося до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що підприємство є правонаступником КП ВЖ РЕУ-1, КП ВЖ РЕУ- 3, КП ВЖ РЕУ-4 і здійснює свою діяльність на підставі статуту, затвердженого рішенням Черкаської міської ради від 16 грудня 2010 року № 2-31. Відповідач ОСОБА_3 зареєстрований у АДРЕСА_1, утримувачем якого є КП «Придніпровська СУБ». Позивач зазначив, що він виконує належним чином свої обов'язки та надає відповідачу житлово-комунальні послуги, які останнім не оплачуються, що призвело до утворення боргу. Станом на 31 липня 2014 року заборгованість відповідача становить 5 470 грн 06 коп., яку позивач просив стягнути на свою користь та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп.

Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року, позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КП «Придніпровська СУБ» заборгованість за послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій за період із 18 березня 2012 року до 31 липня 2014 року у сумі 2 828 грн 91 коп. та судовий збір у сумі 243 грн 60 коп., а всього - 3 072 грн 51 коп.

В іншій частині позову відмовлено.

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 1 Закону України від 24 червня 2004 року № 1875-ІV «Про житлово-комунальні послуги» (далі - Закон) споживачем житлово-комунальних послуг є фізична особа чи юридична особа, яка отримує або має намір отримувати житлово-комунальні послуги.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 13 Закону залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій; послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків; послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд.

Примірні переліки житлово-комунальних послуг та їх склад залежно від функціонального призначення визначаються центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства.

За положеннями ст. ст. 66, 68 ЖК Української РСР наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Квартирна плата та плата за комунальні послуги в будинку державного і громадського житлового фонду вносяться щомісяця в строки, встановлені Кабінетом Міністрів України.

Аналогічне положення міститься також у ст. 32 Закону.

Постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року № 529 «Про затвердження Типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій» покладено обов'язок квартиронаймачів (власників) сплачувати за утримання будинку та прибудинкової території у вигляді квартирної плати.

Задовольняючи частково зазначений позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, дослідивши докази у справі і надавши їм належну оцінку відповідно до вимог ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи, правильно виходив із доведеності та обґрунтованості позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості за послуги із обслуговування будинку, споруд та прибудинкової території за період із 18 березня 2012 року до 31 липня 2014 року у сумі 2 828 грн 91 коп.

На спростування доводів відповідача щодо неукладення між ним та позивачем відповідного договору про надання послуг суд правильно зазначив, що відповідач фактично такі послуги отримує, а відсутність договірних відносин із цього питання не є підставою для звільнення відповідача від відповідальності.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Зокрема, на спростування доводів відповідача про відсутність із позивачем договірних відносин щодо надання житлово-комунальних послуг апеляційний суд правильно зазначив, що ст. ст. 20, 21 закону визначено права та обов'язки споживача й виконавця житлово-комунальних послуг, а саме: споживач зобов'язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, а також його правом є одержання вчасно та відповідної якості житлово-комунальних послуг згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, а обов'язком - оплата житлово-комунальних послуг у строки, встановлені договором або законом; обовязком виконавця є надання послуг вчасно та відповідної якості згідно із законодавством та умовами договору, а також підготовка та укладення із споживачем договору про надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Обов'язок власника квартири укласти договір на надання житлово-комунальних послуг та оплачувати дані послуги передбачений також п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року № 572.

Згідно з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі № 6-110цс12, свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є обмеженою. У таких випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акту для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України). Зокрема ст. ст. 19, 20 Закону передбачають обов'язок споживача житлово-комунальних послуг укласти письмовий договір з виконавцем послуг на основі типового договору.

Виходячи з вищевикладеного, правильним є висновок апеляційного суду, що укладення такого договору є обов'язковим для відповідача і його відсутність не може бути підставою для несплати житлово-комунальних послуг чи звільнення споживача від оплати наданих житлово-комунальних послуг за затвердженими в установленому порядку тарифами, що прямо передбачено ч. 2 ст. 162 ЖК Української РСР та п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону.

На спростування доводів апеляційної скарги відповідача про те, що позивачем неналежно надаються послуги із обслуговування будинку, споруд та прибудинкової території, плата за які нараховується, суд правильно зазначив, що відповідач не надав суду доказів на підтвердження факту складання та направлення позивачу актів-претензій щодо неналежного надання останнім житлово-комунальних послуг із обслуговування будинку, споруд та прибудинкової території, що передбачено ст. 18 вищевказаного Закону.

Таким чином, розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Придніпровського районного суду м. Черкаси від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 11 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова