АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Прокопчук Н.О., Шкоріної О.І.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

за участю:

представника позивача Сидоренко Н.М.

представнирка відповідача ОСОБА_2

розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_3 на заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року в справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2013 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з вищевказаним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 134 699 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1 076 652, 30 грн. за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.10.2007 укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, а саме квартиру загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 41,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки №68154 від 25.10.2007, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Просило зобов'язати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру. Припинити право власності іпотекодавця ОСОБА_3 Припинити право користування та висилити усіх мешканців, які проживають та зареєстровані у вказаній квартирі та стягнути на користь Банку витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 441 грн. з відповідача.

Справа № 752/178/13-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/1337/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Фролов М.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Заочним рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 25.03.2014 позов задоволено частково. В рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості у розмірі 134 699 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 1 076 652,30 грн. за договором про надання споживчого кредиту №0 від 25.10.2007 укладеним між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3, звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру загальною площею: 68,7 кв.м., житловою площею: 41,5 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмету іпотеки у власність та визнання на нього права власності за іпотекодержателем ПАТ «Дельта Банк» на підставі договору іпотеки №68154 від 25.10.2007, укладеного між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 Припинено право власності іпотекодавця ОСОБА_3, в тому числі право володіння, користування та розпоряджання вищевказаною квартирою. Виселено з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 іпотекодавця ОСОБА_3 Стягнуто з останнього на користь ПАТ «Дельта Банк» витрати по оплаті судового збору в розмірі 1 720,50 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить заочне рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позову в повному обсязі. Апелянт посилається на те, що суд не в повній мірі з'ясував усі фактичні обставини справи, не дослідив і не дав належної оцінки наявним в матеріалах справи доказам та обставинам, не сприяв повному, об'єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення є незаконним, необґрунтованим, ухвалене з порушеннями норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачем було відмовлено в позасудовому врегулюванні погашення заборгованості. Зазначив, що судом не була вказана вартість предмета іпотеки та те, що остання підлягає стягненню, а не визнання права власності на квартиру.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

З матеріалів справи вбачається, що 25.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір про надання споживчого кредиту № 0, за умовами якого позичальник прийняв грошові кошти кредиту в сумі 90 000 дол. США, які зобов'язався повернути із сплатою щомісячних платежів і процентів за ставкою 12,4% річних в термін не пізніше 25.10.2027. Відповідно до п. 2.1. Договору в забезпечення виконання зобов'язання позичальника за даним договором банком приймається іпотека нерухомого майна, згідно Договору іпотеки № 68154 від 25.10.2007 (а. с. 11-16). З метою забезпечення належного виконання зобов'язань за Договором про надання споживчого кредиту 25.10.2007 між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено Договір іпотеки № 68154, предметом якого є квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, яка є власністю іпотекодавця на підставі договору купівлі-продажу предмету іпотеки №4790 від 25.10.2007 (а. с. 27-29). АКІБ «УкрСиббанк», яке змінило назву на ПАТ «УкрСиббанк», уклало 08.12.2011 із ПАТ «Дельта Банк» Договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, відповідно до умов якого та згідно Актуприйому-передачі документації від 01.03.2012 ПАТ «УкрСиббанк» як первинний кредитор передало своє право вимоги до боржника ОСОБА_3 на користь нового кредитора ПАТ «Дельта Банк» (а. с. 51-54). Відповідно до довідки ПАТ «Дельта Банк» від 14.06.2013 заборгованість позивача ОСОБА_3 за Договором про надання споживчого кредиту № 0 складає у сумі 134 699,40 дол. США, що згідно курсу НБУ складає суму 1 076 652,30 грн., а саме: заборгованість за тілом кредиту 87 704,46 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 701 021,75 грн.; заборгованість із сплати процентів за користування кредитом 46 994,94 дол. США, що згідно курсу НБУ складає 375 630,55 грн. (а. с. 33). Враховуючи заборгованість відповідача перед Банком за кредитним договором, останній звернувся з відповідним позовом до суду.

За змістом статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно статтей 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Аналіз зазначених норм права дає можливість зробити висновок про те, що відповідач, який добровільно погодився на умови кредитного договору, повинен був належно їх виконувати.

Відповідно до ч. 6 ст. З ЗУ «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов'язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Згідно з ст. 12 ЗУ «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст. 33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Враховуючи, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором не виконує, колегія суддів вважає висновки суду щодо звернення стягнення на предмет іпотеки правильними.

Доводи апеляційної скарги про те, що предмет іпотеки підлягає стягненню, а не визнання права власності на квартиру є необґрунтованими, враховуючи наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.

Відповідно до ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Згідно п.п. 4.1.1. п. 4.1. Договору іпотеки № 68154, іпотекодержатель має право звернення стягнення на предмет іпотеки у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобов'язання за цим договором або будь-якого зобов'язання, що забезпечено іпотекою за цим договором. Відповідно до п. 4.3. Договору іпотеки право визначення підстав та способу звернення стягнення належить іпотекодержателю. Згідно з п.п. 5.2.1. п. 5.2. Договору іпотеки визначено як спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання.

Таким чином, враховуючи, що в іпотечному договорі передбачений такий спосіб звернення стягнення, як набуття права власності на предмет іпотеки, іпотекодержатель відповідно до ст. 16 ЦК скористався своїм правом. Практика ВСУ (постанови від 26.12.2011 у справі №3-139гс11/33/14; від 11.12.2013 у справі №6-124цс13).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що судом не була вказана вартість предмета іпотеки знайшло своє підтвердження в суді апеляційної інстанції, однак не може бути підставою для зміни або скасування рішення суду першої інстанції, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

При розгляді справи в суді апеляційної інстанції представником позивача було надано оцінку предмета іпотеки здійсненої суб'єктом оціночної діяльності.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 25 березня 2014 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: Н.О. Прокопчук

О.І.Шкоріна