АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 537/3084/15-ц Номер провадження 22-ц/786/311/16Головуючий у 1-й інстанції Хіневич В. І. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Полтавської області у складі:

головуючого: судді Пилипчук Л.І.

суддів: Кривчун Т.О, ОСОБА_2,

при секретарі: Філоненко О.В.,

за участю: представника позивача адвоката ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5

на рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_5 до Приватного підприємства «Візит-Сервіс» про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги, компенсації за невикористану відпустку та моральної шкоди,-

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ПП «Візит-Сервіс» про стягнення заробітної плати за період січень-травень 2014 року в сумі 13 138,00 грн., вихідної допомоги в сумі 4519,00 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 2109,00 грн., моральної шкоди в сумі 70 000 грн. Зазначав, що працював у відповідача на посаді майстра по ремонту КТБ та 19 квітня 2013 року о 10 год. 50 хв. у робочий час під час виконання трудових обовязків одержав виробничу травму. Після проходження лікування з 19.04.2013 року по 23.11.2013 року потребував переводу на легку працю. Висновком МСЕК від 01.04.2014 року. встановлено втрату 25 % професійної працездатності. У звязку з даною обставиною відповідач видав наказ № 12 від 23.04.2014 року про переведення з 24.04.2014 року з ремонтної дільниці на дільницю підключення, обслуговування та відключення систем кабельного телебачення за його згодою, хоча заяви про переведення на цю посаду він не подававав. Оскільки дану роботу виконувати не міг за станом здоров'я, тому відмовився підписувати та виконувати цей наказ. Вважає, що вказаний наказ порушує приписи ст. 32 КЗпП України. та ст.6 Закону України «Про охорону праці».

21 травня 2014 року відповідач видав наказ №16 про переведення з посади майстра по ремонту КТБ на посаду охоронця, яка також не відповідала його стану здоровя, тому він відмовився від виконання цього наказу. Наказом №72 від 02.06.2014 року його звільнено за п.2 ст. 40 КЗпП України.

Вважає, що при звільненні йому неправильно обрахували середній заробіток, вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку. Крім того, внаслідок виробничої травми йому заподіяно моральної шкоди, які повинно відшкодувати підпримєство.

Рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_5 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норма матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі.

Вказував, що суд не дав належну оцінку доказам про те, що відповідач, знаючи про нещасний випадок вже 19.04.2013 року, в день коли він отримав травму, що подання заяви у грудні 2013 року про перевід на інше робоче місце викликана неможливістю працювати на займаній посаді із-за травми під час виконання службових обовязків, в порушення приписів ст. 17 Закону України «Про охорону праці» не забезпечив позачерговий медичний огляд за свій рахунок.

Посилається на не врахування судом приписів ст. 9 Закону України «Про охорону праці», згідно яким за працівниками, які втратили працездатність у звязку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, зберігається місце роботи (посада) та середня заробітна плата на весь період поновлення працезаданості або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності.

Зазначає, що несвоєчасне складання відповідачем акта про нещасний випадок, який був складений в остаточній редакції лише 16.05.2014 року, позбавило його права на отримання матеріального забезпечення від Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві.

Вважає помилковим висновок суду про правильність встановленого розміру заробітної плати в сумі 1218 грн., тоді як відповідно до ч.2 ст.170 КЗпП України середній заробіток зберігається на весь час виконання нижчеоплачуваної роботи або надається матеріальне забезпечення за загальнобовязковим державним соціальним страхуванням. Тому розмір відшкодування має бути визначений, виходячи із розміру середньої заробітної плати, яку він мав до ушкодження, яка становить 4519,00 грн. на місяць.

Зазначає, що відшкодування моральної шкоди водієм ОСОБА_6 в межах своєї відповідальності не є правовою підставою для звільнення відповідача від відшкодування заподіяної йому, позивачу, моральної шкоди, оскільки нещасний випадок стався під час виконання трудових обовязків, повязаних з виробництвом.

У судовому засіданні представник позивача адвокат ОСОБА_3 підтримав доводи апеляціної скарги, наполягаючи на її задоволенні.

Представник відповідача ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечував, посилаючись на її безпідставність, просив рішення місцевого суду залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представників сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Як убачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, відповідно до наказу № 12 о/с від 31 січня 2003 року ОСОБА_5 прийнятий на роботу на Приватне підприємство «Візит-Сервіс» на посаду майстра по ремонту КТБ. /а.с.7-10/

19 квітня 2013 року о 10 год. 50 хв. у робочий час під час переходу автодороги 40 років Жовтня в м. Кременчуці позивач був травмований легковим автомобілем під керуванням водія ОСОБА_6

За фактом травмування позивача у робочий час відповідачем складені акт розслідування нещасного випадку, що стався, за формою Н-5, та акт про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, №1 за формою Н-1, затверджені директором ПП «Візит-Сервіс» 20.02.2014 року./а.с.31-42/

На підставі припису головного державного інспектора з охорони праці ОСОБА_7 за формою Н-9 № 53.01/38-2(П) від 28.04.2014 року на підставі наказу підприємства № 13 від 05.05.2014 року створена комісія, яка за результатами повторного розслідування склала 16 травня 2014 року акт за формою Н-1 акт № 2 про нещасний випадок, пов'язаний з виробництвом, і за формою Н-5 акт проведення розслідування нещасного випадку, в якому зазначено про втрату чинності попередніх актів від 20.02.2014 року./а.с.78 89/

За висновками комісії нещасний випадок, що стався із майстром по ремонту КТБ ПП «Візит-Сервіс» ОСОБА_5, визнано таким, що повязаний з виробництвом. Також зазначеним розслідуванням встановлено осіб, дії або бездіяльність яких призвели до нещасного випадку, а саме: водій ОСОБА_6, який порушив вимоги п.п.8.7.3, 20.», 12.3 Правила дорожнього руху України; майстер ОСОБА_5, який порушив п.1.3 Інструкції з охорони праці №1-2012 та п.4.14(б), п.2.8 Правила дорожнього руху України./а.с.86-87/

Ухвалою Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 02.04.2014 року кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 за ст. 286 ч.1 КК України закрито, ОСОБА_6 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.286 КК України звільнено у зв'язку з дійовим каяттям, цивільний позов прокурора про відшкодування витрат на стаціонарне лікування потерпілого від злочину залишено без розгляду, провадження за позовом ОСОБА_5 про стягнення моральної шкоди закрито у звязку з відмовою від позову по причині добровільного її відшкодування ОСОБА_6М./а.с.43/

У зв'язку з травмуванням позивач з 19.04.2013 року по 22.11.2013 року проходив лікування, а з 23 листопада 2013 року по 23 грудня 2013 року перебував у щорічній відпустці.

Як вбачається з копії медичної картки позивача, після проходження лікування за станом здоров'я він потребував переводу на легку працю, про що зазначено у медичній картці записом від 22.11.2013 року. /а.с.176/

Наказом ПП «Візит-Севіс» № 9 від 29.12.2013 року позивача переведено з дільниці по підключенню та відключенню системи кабельного телебачення на ремонтну дільницю з окладом 1218,00 грн. за місяць за його згодою з 02.01.2014 року У пункті 2 вказаного наказу зазначено про необхідність ознайомити під підпис майстра по ремонту КТБ ОСОБА_5 /а.с.91/

Однак відповідач не надав, а матеріали справи не містять доказів ознайомлення позивача із вказаним наказом. Як убачається із заяви ОСОБА_5 від 25.12.2013 р. про переведення на іншу дільницю у звязку із отриманою травмою, згоди на зміну окладу до 1218,00 грн. вона не містить./а.с.90/

Наказом №12 від 23.04.2014 року постановлено перевести майстра по ремонту КТБ ОСОБА_5 з 24.04.2014 року на дільницю підключення, обслуговування та відключення систем кабельного телебачення №11, за його згодою. З даним наказом позивач не погодився у звязку з неможливістю виконання посадових обовязків за станом здоровя./а.с.92/

Наказом №14 від 15.05.2014 року запропоновано майстру по ремонту КТБ ОСОБА_5 роботу, що потребує легкої праці, та перевести з 16.05.2014 року охоронцем за місцем роботи за адресою: м.Кременчук, бул.Пушкіна,8./а.с.94/ Згідно акту від 16.05.2014 року ОСОБА_8 відмовився підписати цей наказ. /а.с.95/

Наказами №16 від 21.05.2014р., №17 від 27.05.2014, №18 від 28.05.2014 року ОСОБА_5 притягувався до дисциплінарної відповідальності за невиконання розпоряджень щодо переведення на іншу роботу. /а.с.98-104/

Згідно Довідки про результати визначення ступеня втрати професійної працездатності у відсотках серії 10 - ААА №019534 від 07.04.2014 року, виданої спеціалізованою травматологічною МСЕК, ОСОБА_5 встановлено з 1.04.2014 року ступінь втрати професійної працездатності у відсотках - 25 %. Дата переогляду квітень 2015 року. /а.с.12/

Відповідно до повідомлення Кременчуцької першої міської лікарні ім.О.Т. ОСОБА_9 №136/10 від 02.06.2014 року ОСОБА_5 визнаний виконувати роботу, не повязану з висотою, без тривалої ходи, без нічних змін, без фізичних навантажень та на даний час виконувати обовязки майстра по ремонту КТБ - протипоказано. Повторний переогляд через рік. /а.с.15/

Наказом №72 від 02 червня 2014 року ОСОБА_5 звільнений з посади майстра по ремонту КТБ у звязку з невідповідністю його стану здоровя займаній посаді відповідно до п.2 ст.40 КЗпП України. Підстава звільнення лист 136/10 від 02.06.2014 року Кременчуцької першої міської лікарні ім..ОСОБА_9./а.с.11,15/

Згідно розрахункового листа за травень 2014 року позивачу виплачено 4836,24 грн., з яких вихідна допомога у розмірі 2030,79 грн., компенсація за 11 днів невикористаної відпустки в розмірі 1112,98 грн. /а.с.111 - 113/

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по заробітній платі, місцевий суд виходив з того, що позивач наказами №9 та №12 фактично був переміщений, а не переведений на іншу дільницю, тобто на інше робоче місце у межах спеціальності та кваліфікації позивача, який цей наказ не оскаржив. Посилаючись на положення ст.9 Закону України «Про охорону праці», якою передбачено, що відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоровя, здійснюється Фондом соціального страхування відповідно до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», - вважав відсутніми підстави для стягнення на користь позивача заробітної плати, що складає різницю між фактично отриманою зарплатою та розміром заробітної плати, отримуваної до травмування.

Однак колегія суддів з таким висновком не погоджується та визнає його помилковим, враховуючи наступне.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.32 КЗпП України переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, а також переведення на роботу на інше підприємство, в установу, організацію або в іншу місцевість, хоча б разом з підприємством, установою, організацією, допускається тільки за згодою працівника, за винятком випадків, передбачених у статті 33 цього Кодексу. Не вважається переведенням на іншу роботу і не потребує згоди працівника переміщення його на тому ж підприємстві, в установі, організації на інше робоче місце, в інший структурний підрозділ у тій же місцевості, доручення роботи на іншому механізмі або агрегаті у межах спеціальності, кваліфікації чи посади, обумовленої трудовим договором. Власник або уповноважений ним орган не має права переміщати працівника на роботу, протипоказану йому за станом здоровя.

Враховуючи, що наказом № 9 від 29.12.2013 року позивача переведено з дільниці по підключенню та відключенню системи кабельного телебачення на ремонтну дільницю з окладом 1218,00 грн. з 02.01.2014 року, вказані дії власника відповідно до ч.2 ст.31 КЗпП України є переміщення позивача на іншу дільницю, тобто на інше робоче місце у межах його спеціальності та кваліфікації. Однак зміна оплати праці, а саме переведення з відрядної форми оплати праці на оклад у розмірі 1218,00 грн. за місяць,- є зміною істотних умов праці, яка допускається лише у разі зміни в організації виробництва і праці (ч.3 ст.32 КЗпП України), що в даній справі відсутня.

Відповідно до ч.3 ст.9 Закону України «Про охорону праці» за працівниками, які втратили працездатність у звязку з нещасним випадком на виробництві або професійним захворюванням, зберігаються місце роботи (посада) та середня заробітна плата на весь період до відновлення працездатності або до встановлення стійкої втрати професійної працездатності. У разі неможливості виконання потерпілим попередньої роботи проводяться його навчання і перекваліфікація, а також працевлаштування відповідно до медичних рекомендацій.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.31 Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» за потерпілим, тимчасово переведеним на легшу нижчеоплачувану роботу, зберігається його середньомісячний заробіток на строк, визначений ЛКК, або до встановлення стійкої втрати професійної

працездатності. Стійкою втратою професійної працездатності вважається

будь-яка втрата професійної працездатності, визначена МСЕК. Необхідність переведення потерпілого на іншу роботу, її тривалість та характер установлюються ЛКК або МСЕК.

Стаття 170 КЗпП України передбачає, що працівників, які потребують за станом здоровя надання легшої роботи, власник або уповноважений ним орган повинен перевести, за їх згодою, на таку роботу у відповідності з медичним висновком тимчасово або без обмеження строку. При переведенні за станом здоровя на легшу нижче оплачувану роботу за працівниками зберігається попередній середній заробіток протягом двох тижнів з дня переведення, а у випадках, передбачених законодавством України, попередній середній заробіток зберігається на весь час виконання нижче оплачуваної роботи або провадиться виплата допомоги по державному соціальному страхуванню.

Оскільки ОСОБА_5 після пройденого у звязку з виробничою травмою лікування за станом здоровя не міг виконувати роботу майстра КТЗ, тому відповідач мав перевести його на легку працю, однак зберігаючи при цьому середній заробіток за попереднім місцем роботи до встановлення стійкої втрати професійної працездатності, яка встановлена висновком МСЕК від 07.04.2014 року.

Відповідач же, перевівши позивача на іншу дільницю та встановивши посадовий оклад 1218,99 грн, який за розміром менше середнього заробітку, одержуваного позивачем до втрати працездатності у звязку з виробничою травмою, не провів належну оплату періоду роботи позивача, починаючи з січня 2014 року, тому колегія суддів вважає, що позовні вимоги в частині стягнення заробітної плати, яка становить різницю між середнім заробітком та фактично виплаченим заробітком за січень-травень 2014 року - підлягають задоволенню.

Однак розрахунок середньої заробітної плати, зроблений позивачем, не відповідає вимогам Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08.02.1995р. №100. В даному випадку необхідно застосовувати положення абзацу 3 п.2 розділу ІІ Порядку, відповідно до якого у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передували події, з якою повязана відповідна виплата. Такою подією є виробнича травма, яка сталася у квітні 2013 року, а тому для розрахунку середньої заробітної плати необхідно брати заробітну плату ОСОБА_5 за лютий і березень 2013 року, що становить відповідно: 4627,00 грн. та 4411,00 грн./а.с.45/

Відповідно доп.8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного ( годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Отже, враховуючи, що кількість робочих днів у лютому та березні 2013 року становить 40 днів, середньомісячна заробітна плата ОСОБА_5 становить 225,95 грн. ((4627,00 грн. + 4411,00 грн.) : 40 = 225,95 грн.).

Таким чином, за період з січня по травень 2014 року ( за 103 робочих дні) відповідач мав виплатити 23 272,85грн. (103 х 225,95 грн.). З урахуванням виплаченої за вказаний період заробітної плати до стягнення підлягає 13 815,85 грн.

Відповідно до ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, визначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1,2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку.

Враховуючи, що відповідач при звільненні виплатив позивачу вихідну допомогу та компенсацію за невикористану відпустку без врахування середньої заробітної плати, яка повинна була нараховуватися та виплачуватися у вищезазначений період, тому з урахуванням виплачених сум з ПП «Візит-Сервіс» на користь позивача необхідно стягнути 2488,21 грн. вихідної допомоги та 1372,47 грн. компенсації за невикористану відпустку. При цьому колегія суддів погоджується з визначеною підприємством кількістю днів відпустки 11 днів, що підлягали оплаті.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині відшкодування моральної шкоди, місцевий суд виходив з того, шкода здоровю позивача заподіяна внаслідок наїзду на нього автомобіля під керуванням водія ОСОБА_6, який відшкодував моральну шкоду в добровільному порядку. Позивачем не доведено наявності порушення відповідачем його прав у сфері трудових відносин, що призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Однак такі висновки районного суду є помилковими з огляду на наступне.

Відповідно до ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 08 жовтня 2008 року у справі № 1-32/2008 визнав такими, що відповідають Конституції України ( є конституційними) зміни до Закону України «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», якими скасовано право застрахованих громадян, що потерпіли на виробництві від нещасного випадку або професійного захворювання, на відшкодування моральної шкоди за рахунок фонду, яке вони мали відповідно до приписів первинної редакції Закону N 1105-XIV, з огляду на те, що право цих громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральний збиток за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

Враховуючи факт трудового каліцтва ОСОБА_5 та обставини, за яких воно настало, колегія суддів вважає, що внаслідок ушкодження здоровя позивач зазнав моральних страждань та змушений застосовувати додаткові зусилля для організації свого життя, оскільки за станом здоровя не зміг виконувати роботу, яка забезпечувала йому стабільний заробіток. Тому з урахуванням всіх обставин визначає до відшкодування 3 000 грн. моральної шкоди, які на підставі ст..237-1 КЗпП України стягує з відповідача..

Таким чином, на підставі викладеного колегія суддів скасовує рішення суду першої інстанції скасовує та ухвалює нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати: на користь позивача - витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.; на користь держави - судовий збір в сумі 2254,55 грн. ( 1767,35 грн. за матеріальні вимоги, 487,20 грн. за моральну шкоду). /а.с.53а,53б, 135/.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, п.п.3,41 ч.1 ст.309, ст.ст. 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 19 листопада 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Приватного підприємства «Візит-Сервіс» на користь ОСОБА_5:

-13 815,85 грн. заробітної плати за період січень травень 2014 року;

-2488,21 грн. вихідної допомоги ;

-1372,47 грн. компенсація відпустки ;

-3 000 грн. у відшкодування моральної шкоди;

-3000 грн. витрат на правову допомогу,

а всього 23 676,53 грн. ( двадцять три тисячі шістсот сімдесят шість гривень п'ятдесят три копійки)

Стягнути з Приватного підприємства «Візит-Сервіс» на користь держави судовий збір в сумі 2254,55 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий Л.І. Пилипчук

Судді : /ПІДПИСИ/ ОСОБА_10

ОСОБА_2

З ОРИГІНАЛОМ ЗГІДНО:

Суддя апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1