АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/231/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 39 Пироженко В.Д.
Доповідач в апеляційній інстанції
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоТрюхана Г. М.
суддівМіщенка С. В. , Сіренка Ю. В.
при секретаріКолеснику Я. В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу Черкаської міської ради на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської ради про визнання права власності нанерухоме майно за набувальною давністю

в с т а н о в и л а :

В червні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вказаним позовом до Черкаської міської ради, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що з 1997 року вона проживала однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 у квартирі АДРЕСА_1.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Після смерті чоловіка залишилося спадкове майно - зазначена квартира. Позивачка у встановлений законом термін до нотаріальної контори не звернулася, інших спадкоємців у померлого не має, заповіт на спадкове майно не складався. Посилаючись на те, що весь цей час вона дбає про квартиру, робила у ній ремонт, сплачувала комунальні послуги, просила суд визнати за нею право власності на спірну квартиру за набувальною давністю.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2014 року позов ОСОБА_6 задоволено.

В апеляційній скарзі Черкаська міська рада, посилаючись на порушення норм матеріального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2014 року апеляційну скаргу Черкаської міської ради відхилено. Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2014 року залишено без змін.

Ухвалою від 4 вересня 2014 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ скасував ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 23 червня 2014 року, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Заслухавши пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з слідуючих підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Однак рішення суду вказаним вимогам закону не відповідає, тому не може залишатися без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що позивач відкрито та безперервно володіє спірною квартирою з 2001 року, яку вона набула не злочинним шляхом чи способом, за весь час володіння не вчиняла дій, що свідчили б про визнання нею обов'язку повернути квартиру власникам, тому визнання за позивачкою права власності на зазначену квартиру не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Проте, колегія суддів не погоджується з даним висновком суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом.

Ураховуючи, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року (п. 1 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України), норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року.

Як вбачається з роз'яснень, викладених у п.9 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт

знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо

забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна:

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом

всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його

давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або

пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування

набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не

переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність

володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в

цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом

якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником)

вона є (частина друга статті 344 ЦК).

Виходячи зі змісту зазначеної статті, обставинами, які мають значення для справи і які відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинен довести саме позивач є: законний об'єкт володіння; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність (тобто строк володіння).

З огляду на положення статті та роз'яснення, викладені в постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, набуття права власності на чужі речі за набувальною давністю здійснюється за умови, що річ, яка опинилася у володінні особи, є об'єктивно чужою, володілець суб'єктивно вважає майно своїм, володілець майна має бути добросовісним набувачем, володіння здійснюється протягом усього строку відкрито та продовжувалось безперервно, строк такого володіння нерухомим майном складає 10 років.

Судами встановлено, що на початку 1997 року ОСОБА_6 почала проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_7 в належній останньому квартирі АДРЕСА_1

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер, після його смерті відкрилася спадщина на вищезазначену спірну квартиру. Спадкоємців ОСОБА_7 не мав, на депозитний вклад він зробив заповідальне розпорядження на ОСОБА_6

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_6 зазначала, що після похорон власника квартири вона залишилася проживати у ній, сплачуючи всі комунальні послуги на рахунки, які були відкриті на ім'я ОСОБА_8, продовжуючи безперервно, відкрито та добросовісно володіти спірною квартирою, фактично виконуючи функції володільця.

Звертаючись з апеляційною скаргою, Черкаська міська рада зазначала, що володіння спірною квартирою не можна визнати відкритим, оскільки позивачка жодного разу не зверталася до відповідних органів та служб для переоформлення рахунків чи квартири на своє ім'я, не повідомляла нікого, що проживає у зазначеній квартирі; володіння не можна визнати давнім та безперервним, оскільки позивачка весь час зареєстрована за іншою адресою та має інше власне житло; комунальні платежі були сплачені позивачем після звернення Черкаської міської ради до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою.

Враховуючи викладене, судова колегія вважає, що позивач не надала переконливих доказів того, що вона відкрито володіла квартирою АДРЕСА_1 та дане володіння було давнім та безперервним, тому визнання за нею права власності на вказану квартиру суперечить вимогам закону.

Приймаючи до уваги вище викладене колегія суддів судової палати апеляційного суду дійшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316 ЦПК України, судова колегія, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Черкаської міської ради задоволити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 30 квітня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаської міської ради про визнання права власності нанерухоме майно за набувальною давністю - скасувати.

В задоволенні позову ОСОБА_6 до Черкаської міської ради про визнання права власності нанерухоме майно за набувальною давністю - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів до суду касаційної інстанції з дня набрання ним законної сили.

Головуючий :

Судді :