12.01.2016 року КОЗЕЛЬЩИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа №533/973/15-ц
провадження №2/533/6/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року селище Козельщина

Козельщинський районний суд Полтавської області

у складі головуючого судді Лизенка А.В.,

за участі

позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3,

представника відповідача ОСОБА_4,

представника третьої особи ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

секретаря судового засідання Гордієнко О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Лутовинівська сільська рада Козельщинського району Полтавської області, Козельщинська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту ОСОБА_8 від 10 листопада 2011 року недійсним,

В С Т А Н О В И В:

02.10.2015 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним заповіт, посвідчений секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району ОСОБА_5 від 10.11.2011 року, зареєстрованого в реєстрі за №150, згідно якого померла ОСОБА_8, яка мешкала в селі Омельниче, заповіла все своє майно ОСОБА_7

В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13.01.2015 року померла його тітка ОСОБА_8. Він є сином померлого ОСОБА_9, який був рідним братом померлої ОСОБА_8, тому він є спадкоємцем другої черги за правом представлення. Позивач звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та видачі свідоцтва про право на спадщину, однак нотаріусом йому було відмовлено у звязку із наявністю спірного заповіту. Вважає заповіт недійсним, оскільки заповіт не було підписано особисто ОСОБА_8, а його підписання іншою особою відбулось з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, передбачених ЦК України, Закону України «Про нотаріат» та Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України», затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 25.08.1994 року №22/5 (надалі Інструкція), а саме: у заповіті не вказано про причини неможливості підписання заповіту особисто заповідачем; не вказано дату народження, місце проживання, реквізити паспорта свідків підписання заповіту, не зазначено місце проживання особи, що підписала заповіт. Також позивач зазначає, що село Омельниче відноситься до селища Козельщина, яке значно ближче села Лутовинівка, тому ОСОБА_10 мала б поїхати саме до Козельщини. Крім того, відповідач є працівником соціальної служби, здійснювала догляд за померлою, знала про наявність у неї будинку та земельних паїв, тому могла використати своє службове становище. В свою чергу, позивач підтримував добрі стосунки з померлою, відвідував її, допомогав матеріально. Померла була письменною, не мала ніяких фізичних вад, самостійно розписувалась про отримання пенсії, тому була здатна самостійно прочитати і підписати заповіт. Померла ОСОБА_8 ніколи не говорила позивачу, ні комусь з родичів про складання заповіту та намір залишити майно відповідачу, а навпаки, мала бажання залишити майно позивачу. Таким чином, зазначені обставини свідчать про сумнів щодо вільного волевиявлення ОСОБА_8 на складання спірного заповіту.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_2 надали пояснення, якими підтримали доводи позовної заяви. Представник позивача також доповнив їх тим, що громада села Омельничого входить до громади селища Козельщина, в якому є Козельщинська державна нотаріальна контора, тому взагалі секретар Лутовинівської сільської ради не мав права посвідчувати спірний заповіт з огляду на приписи ст.37 Закону України «Про нотаріат», положення п.1 Інструкції. Також представник зазначає, що згідно листа ВССУ від 16.05.2013 року порушення вимог ч.4 ст.207 ЦК України може бути підставою для визнання заповіту недійсним. Також представник позивача послався на те, що особи, присутні під час посвідчення заповіту, та допитані в якості свідків в судовому засіданні, надали суперечливі покази щодо наявності у них паспортів під час посвідчення заповіту, обставин посвідчення, зокрема, вирішення померлою питання міста посвідчення заповіту, її можливості самостійно поставити підпис на заповіті. Вважає, що підтвердженням можливості померлою поставити підпис є відомості на отримання пенсії, заява про отримання паспорту, довіреності, підписані померлою в 2006 та 2014 році, договір оренди землі.

В судовому засіданні відповідач позов не визнала. Пояснила, що заходила до померлої з 2000 року. З 2006 року здійснювала догляд за ОСОБА_8 як соціальний працівник. З 2011 року кожен день приходила до неї до дому, доглядала, оскільки померла була у поганому фізичному стані та не могла сама себе обслуговувати. Останні часи дуже тряслася права рука, вона навіть не могла собі приготувати їжу, тому вона приходила до неї 3-4 рази на день, повністю робила всю господарську роботу. Їжу готувала в себе дома, так як живе рядом. Родичі приїздили близько двох разів на місяць. Померла сама запропонувала їй скласти на неї заповіт. Оскільки померла була не письменна, померла визначила свідків ОСОБА_11, ОСОБА_12, особу, яка підпише заповіт ОСОБА_13 Відповідач попросила свого чоловіка, який на власному автомобілі відвіз померлу та ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_12 в Лутовинівську сільську раду. Після смерті ОСОБА_8 вона здійснила її поховання.

Представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зазначили, що порушення щодо форми та порядку складання заповіту відсутні, доказів порушення вільного волевиявлення ОСОБА_8 на складання заповіту не надано. Заповіт зареєстровано у встановленому порядку у відповідному реєстрі.

Третя особа, Лутовинівська сільська рада, позов не визнала. Представник третьої особи ОСОБА_5 в судовому засіданні надала пояснення, що вона працює секретарем Лутовинівської сільської ради і до її повноважень входить посвідчення заповітів. Зазначила, що має право посвідчувати заповіти усіх осіб, які до неї звертаються. Ніяких попередніх домовленостей щодо посвідчення спірного заповіту не було. До Лутовинівської сільської ради приїхали один чоловік та чотири жінки. Чоловік завів стареньку бабусю. Бабуся сказала, що бажає скласти заповіт, але не може писати та погано бачить, може тільки поставити букву «П». ОСОБА_8 сама надала свій паспорт та паспорт ОСОБА_7. Сказала, что ОСОБА_7 про неї піклується. Вона напечатала за 15-20 хвилин заповіт та його вголос прочитали. Потім його підписала жінка, яка приїхала разом із бабусею. Паспорти були у всіх жінок, але вона помилково не вказала їх дані у заповіті, оскільки перший раз робила такий заповіт. Бабуся нормально розмовляла, надавала відповіді та спілкувалась з іншими жінками. Кошти за заповіт надала також сама ОСОБА_8. а хтось з жінок пішов платити.

Представник третьої особи, Козельщинської державної нотаріальної контори ОСОБА_6 пояснив, що він є завідувачем контори. Інших нотаріусів у Козельщинському районі немає. В день посвідчення спірного заповіту його не було на робочому місці, оскільки він хворів. Позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки є заповіт на ОСОБА_7 ОСОБА_7 також свідоцтво не видане, оскільки йде дана судова справа. Зазначив, що секретар Лутовинівської сільської ради мав право посвідчувати спірний заповіт. На його думку, текст заповіту свідчить, що секретар ради мав повний контакт з заповідачем, оскільки заповіт містить не тільки стандартні формулювання, а й посилання на конкретне майно. Крім того, вироку суду щодо злочинних дій секретаря не має. Також зазначив, що недієздатність фізичної особи може бути встановлено виключно посмертною психіатричною експертизою. Щодо заповітів принцип територіальності взагалі не діє, тобто любий нотаріус або уповноважена особа органу місцевого самоврядування, де немає нотаріуса, має право посвідчити заповіт усіх осіб, що звернулися.

Суд, вислухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, вважає, що позов не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні ним правовідносини.

13.01.2015 року померла ОСОБА_8 (т.1 а.с.132), яка проживала в ІНФОРМАЦІЯ_1 (т.1.а.с.153). Поховання померлої здійснено ОСОБА_7 (т.1 а.с.84), яка здійснювала за нею догляд в якості соціального працівника з 12.05.2006 року по дату смерті (т.1 а.с.84, 85, 86).

За життя померлою складено заповіт, посвідчений 10.11.2011 року секретарем Лутовинівської сільської ради Козельщинського району ОСОБА_5, реєстровий номер №150, згідно якого померла ОСОБА_8 заповіла все своє майно ОСОБА_7 (т.1 а.с.154).

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру вказаний заповіт зареєстровано в даному реєстрі 17.11.2011 року Полтавською філією ДП «Інформаційний центр» (т.1 а.с.156).

21.01.2015 року відповідач звернулась до Козельщинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (т.1 а.с.151). В цей же день Козельщинською державною нотаріальною конторою зареєстровано у Спадковому реєстрі спадкову справу (т.1 а.с.158).

08.07.2015 року позивачем подано до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини (т.1 а.с.159).

04.09.2015 року позивачем подано заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину (т.1 а.с.166).

Постановою від 04.09.2015 року державним нотаріусом Козельщинської державної нотаріальної контори позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку із наявністю спірного заповіту (т.1 а.с.167).

Відповідно до ст.1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю.

Суд приходить до висновку, що волевиявлення померлої ОСОБА_8 було вільним та відповідало її внутрішній волі, оскільки допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_14 ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17,ОСОБА_18, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21 показали, що померла перебувала в здоровому глузді та твердій памяті практично до смерті, тобто підтвердили її здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними станом на час складання заповіту.

Таким чином, померла ОСОБА_8 свідомо визначила спадкоємця, коло осіб, які засвідчать її волю та склад спадкового майна.

Суд відхиляє посилання позивача та його представника на можливість використання відповідачем свого службового становища, оскільки, по-перше, доказів цього припущення не надано, по-друге, із показів свідків вбачається, що померла проживала одна, мала потребу у сторонньому догляді в силу свого віку та стану здоровя, а відповідачка належним чином виконувала свої обовязки соціального працівника, забезпечувала її фізичні та побутові потреби, здійснила поховання.

Померла ОСОБА_8 недієздатною не визнавалась.

Таким чином, підстав для визнання заповіту недійсним за пороком волі не вбачається.

Щодо порушення форми заповіту та порядку його посвідчення суд виходить з наступного.

Відповідно до ч.5 ст.1 Закону України «Про нотаріат» у населених пунктах, де немає нотаріусів, нотаріальні дії, передбачені статтею 37 цього Закону, вчиняються уповноваженими на це посадовими особами органів місцевого самоврядування. Аналогічні положення містить ст.1251 ЦК України.

Село Лутовинівка та село Омельниче є окремими населеними пунктами. У вказаних населених пунктах не має нотаріусів, що підтверджується поясненнями представника третьої особи Козельщинської державної нотаріальної контори ОСОБА_6, наданими в судовому засіданні, та листом Головного територіального управління юстиції у Полтавській області від 29.12.2015 року. Враховуючи, що померла проживала в населеному пункті, в якому не має нотаріуса, вона мала право для посвідчення заповіту звернутися до нотаріуса в іншому населеному пункті, або до посадової особи органу місцевого самоврядування в населеному пункті, в якому не має нотаріуса.

Відповідно до рішення виконавчого комітету Лутовинівської сільської ради №14 від 19.10.2010 року на секретаря виконавчого комітету ОСОБА_5 покладено обовязки по реєстрації актів цивільного стану та виконання нотаріальних дій (т.1. ас.116).

Відповідно до ст.37 Закону України «Про нотаріат» (в редакції станом на час посвідчення спірного заповіту), до повноважень посадових осіб органу місцевого самоврядування віднесено, у тому числі, посвідчення заповітів (крім секретних).

Таким чином, секретар Лутовинівської сільської ради ОСОБА_5 мала право на посвідчення заповіту ОСОБА_8

Суд відхиляє посилання представника позивача на те, що громада села Омельничого віднесена до громади селища Козельщина, в якому є нотаріус, оскільки заповіт посвідчено не в селі Омельничому, а в селі Лутовинівка.

Відповідно до ч.2 ст.1248 ЦК нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів.У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Відповідно до ч.2 ст.1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою.

Відповідно до ч.5,6 ст.1253 ЦК України свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, які знали померлу тривалий час, ОСОБА_19, рідна сестра померлої, показали, що померла не вміла читати. Свідок ОСОБА_19, також показала, що померла не ходила до школи та не мала ніякої освіти. Свідок ОСОБА_22 також підтвердила, що померла не мала освіти. Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_18 (листоноша), показала, що померла після смерті чоловіка припинила виписувати газети.

Під час посвідчення спірного заповіту були присутні свідки ОСОБА_11 та ОСОБА_12, які в судовому засіданні підтвердили, що померла в їх присутності, та присутності ОСОБА_13, висловила секретарю Лутовинівської сільської ради своє бажання скласти заповіт на ОСОБА_7 на все майно, оскільки вона її доглядає, надала свій паспорт. Після виготовлення секретарем сільради за допомогою технічних засобів тексту заповіту, секретар сільради зачитала його вголос, потім інші, крім ОСОБА_8 Потім підписали заповіт.

Відповідно до ч.4 ст.207 ЦК України якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа.

Підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом або посадовою особою, яка має право на вчинення такої нотаріальної дії, із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє.

Спірний заповіт підписано ОСОБА_13. Зазначено, що її дієздатність перевірено. Свідками ОСОБА_11 та ОСОБА_12 підтверджено, що заповіт в їх присутності підписано ОСОБА_13

Суд відхиляє посилання позивача та його представника на те, що в заповіті не зазначено причини, з якої текст заповіту не може бути підписаний особою, яка його вчиняє, оскільки в тексті заповіту зазначено: «У звязку з тим, що гр.ОСОБА_8 не може особисто прочитати та підписати текст заповіту….». Свідки ОСОБА_11, ОСОБА_12, які знали померлу тривалий час, ОСОБА_19, яка є рідною сестрою померлої, ОСОБА_22 показали, що померла не вміла писати.

Суд також відхиляє посилання представника позивача на те, що померла особисто підписувала відомості про отримання пенсії, (т.1 а.с.47-74), довіреність (т.1 а.с.210), оскільки свідок ОСОБА_18 (листоноша) показала, що для підписання відомостей померлій підтримували праву руку, оскільки вона дуже тряслась. Свідок ОСОБА_23 показала, що померлій підтримували руку, оскільки вона дуже тряслась, під час підписання довіреності в 2014 році (т.1. а.с.210). Із зазначених підстав, а також у звязку з тим, що вказані документи підписанні значно раніше, ніж спірний заповіт, суд відхиляє посилання представника позивача на те, що померлою особисто підписано заяви про видачу паспорта (т.1 а.с.196, 197), договір оренди землі (т.1 а.с.205-208), довіреність (т.1 а.с.221).

З приводу підписання взагалі цих документів, суд зазначає, що свідок ОСОБА_19 показала, що померлий чоловік ОСОБА_8 навчив її писати деякі букви, тому вона могла підписувати документи. Зазначене пояснює підписання вищенаведених документів, але не дає підстави вважати, що померла вміла писати та мала можливість підписати заповіт без підтримки руки у 2011 році.

В тексті заповіту відсутня вказівка на дату народження, місце проживання, реквізити паспорта свідків підписання заповіту, не зазначено місце проживання особи, що підписала заповіт. Суд вважає, що відсутність вказаних даних не може бути підставою для визнання правочину (заповіту) недійсним, оскільки вказані реквізити в даному випадку не є суттєвими для визначення дотримання форми заповіту.

Наявність інших порушень форми та порядку посвідчення заповіту позивачем не доведено.

Таким чином, суд приходить до висновку, що спірний заповіт відповідає вимогам закону щодо його форми та порядку посвідчення.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст.ст.3, 15, 60, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_7, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, Лутовинівська сільська рада Козельщинського району Полтавської області, Козельщинська державна нотаріальна контора, про визнання заповіту ОСОБА_8 від 10 листопада 2011 року недійсним, відмовити у повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не буде скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Полтавської області шляхом подання через Козельщинський районний суд Полтавської області апеляційної скарги у десятиденний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А.В.Лизенко

Повний текст рішення складений

та підписаний 16.01.2016 р.