Справа № 360/2723/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 рокуБородянський районний суд

Київської області в складі: головуючої судді Міланіч А.М.

при секретарі Хоменко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Бородянка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей та сімї Бородянської районної державної адміністрації Київської області, про надання дозволу на тимчасові виїзди малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, надання дозволу на виготовлення проїзних документів для малолітньої дитини,

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 22 березня 2005 року, який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року, і від цього шлюбу вони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою та знаходиться на її утриманні.

Дитина сторін часто хворіє, за рекомендаціями лікарів потребує періодичного оздоровлення на морі, для чого вона (позивачка) планує ряд спільних багаторазових поїздок за кордон. Однак, відповідач відмовляється надати дозвіл на виїзд малолітнього сина за кордон, чим безпідставно чинить перешкоди позивачці у здійсненні нею заходів, спрямованих на покращення здоровя дитини, його фізичний, духовний та моральний розвиток.

Тому просила надати дозвіл на багаторазові тимчасові виїзди малолітньої дитини ОСОБА_4 за межі України, а саме до Турецької Республіки, Обєднаних Арабських Еміратів, Арабської Республіки Єгипет, Італійської Республіки, Королівства Іспанії, Федеративної Республіки Німеччини, Австрійської Республіки, Російської Федерації, Республіки Білорусь, Чорногорії, Республіки Кіпр, Грецької Республіки, Чеської Республіки, Республіки Польщі, Французької Республіки, Словацької Республіки, Республіки Словенії або будь-якої іншої країни учасниці Шенгенської угоди та будь-яких інших країн світу у супроводі його матері ОСОБА_1 без дозволу та супроводу батька ОСОБА_2 на весь час до досягнення дитиною 16-річного віку, надати їй (позивачці) дозвіл на виготовлення проїзного документу, паспорту громадянина України для виїзду за кордон, отримання відповідних віз та дозволів в консульських та інших дипломатичних установах, перетину кордону України для малолітнього сина ОСОБА_4 без згоди та супроводу батька ОСОБА_2

В судовому засіданні позивачка позов підтримала та викладене підтвердила, суду пояснила, що на даний час не знає ще куди та коли поїде із сином, тому конкретно зазначити країну для виїзду та термін перебування в ній не може. Відповідач погоджувався надати їй дозвіл на виїзд дитини за кордон із зазначенням певної країни та часу перебування, але вона не вірить, що він дійсно надасть таку згоду коли виникне необхідність.

Відповідач та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позов не визнали, посилаючись на те, що відповідач ніколи не відмовляв позивачці надати дозвіл на виїзд його сина разом з нею за кордон та надасть такий дозвіл при умові звернення до нього останньої, повідомлення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі.

Третя особа Служба у справах дітей та сімї Бородянської РДА свого представника в судове засідання не направила, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Вислухавши пояснення позивачки, відповідача та його представника, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_2 з 22 березня 2005 року, який було розірвано за рішенням Бородянського районного суду Київської області від 24 липня 2014 року, і від цього шлюбу вони мають малолітню дитину сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з позивачкою, що підтверджується матеріалами справи /а.с.15-16,36-41/.

Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до вимог статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску.

За таких обставин, приймаючи до уваги вищевикладене, оскільки позивачка, звертаючись до суду з вказаним позовом, не зазначила країни прямування дитини та часового проміжку перебування в країні виїзду, що суперечать Правилам перетинання державного кордону громадянами України, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, до того ж, суду не надано доказів, що позивачка зверталася до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон, а відповідач відмовив у наданні такої згоди, що сам відповідач заперечує, чинним законодавством України не передбачено захист права особи, яке можливо буде порушено у майбутньому, то суд вважає за необхідне в позові відмовити.

Керуючись ст. 10,11,60,209,212-215,218 ЦПК України, ст.141, 155,157 СК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, суд

в и р і ш и в :

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа служба у справах дітей та сімї Бородянської районної державної адміністрації Київської області, про надання дозволу на тимчасові виїзди малолітньої дитини за кордон без згоди та супроводу батька, надання дозволу на виготовлення проїзних документів для малолітньої дитини відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до Апеляційного суду Київської області через Бородянський районний суд Київської області. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий-суддяОСОБА_6