Справа №490/3514/15-ц 13.01.2016 13.01.2016 13.01.2016
Справа №490/3514/15-ц
Провадження № 22ц/784/74/16 Суддя першої інстанції: Мамаєва О.В.
Категорія 27 Суддя-доповідач апеляційного суду: ОСОБА_1
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючої - Крамаренко Т.В.,

суддів - Буренкової К.О., Кушнірової Т.Б.,

із секретарем судового засідання Гордійчук С.С.,

за участю: представника позивачки ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_4

на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_5 Аваль» (надалі ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» за участю третьої особи - приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу ОСОБА_6 про визнання недійсним кредитного договору та зобовязання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

В квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» про визнання недійсним кредитного договору та зобовязання вчинити певні дії.

Позивачка зазначала, що 13 лютого 2008 року між нею та ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступник якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» було укладено кредитний договір за умовами якого ОСОБА_5 зобовязався надати їй кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії лімітом 32 600 доларів США на придбання квартири до 13 лютого 2023 року зі сплатою 13 % річних.

В забезпечення виконання вказаного кредитного договору в той же день укладено іпотечний договір за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить позивачці.

ОСОБА_4 вказувала, що кредитний договір мав бути укладений у гривнях, однак продавець квартири просила надати кошти їй у доларах у звязку з чим нею було переписана заява на надання кредитних коштів у доларах, оскільки як запевнили фахівці банку відсоткова ставка була більш вигідною. Вважає, що ОСОБА_5 купивши валюту у себе в обмінному пункті ввів позичальницю в оману тим самим приховавши гривневий правочин.

Крім того, надавши кредит в національній валюті банком допущені порушення законодавства України, зокрема не було відкрито рахунок та перерахування на нього коштів.

В порушення вимог ст.ст. 524, 533 ЦК України предметом споживчого кредиту не може бути іноземна валюта та в порушення ст. 227 ЦК України правочин вчинений без відповідної ліцензії.

Також в порушення ст. ст. 11, 15, 19 Закону України «Про захист прав споживачів» не було доведено до відома споживачки про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг по оформленню договору, договір укладено з використанням нечесної підприємницької діяльності.

Договір не містить порядку зміни та припинення договору, що суперечить вимогам ст. 6 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг».

В момент підписання договору позивачка знаходилась в невигідному становище, оскільки ОСОБА_5 залишив за собою право в буд-який час підвищувати процентну ставку та право вимагати повернення всієї суми кредиту. Також відсутнє волевиявлення позивачки на підвищення відсотків. Крім того, у договорі закладено дисбаланс прав та обовязків сторін на користь банку.

На підставі викладеного позивачка просила суд визнати кредитний договір №014/08-112/75377 від 13 лютого 2008 року, укладений між ОСОБА_4 та ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» недійсним з моменту його укладення, зобовязати приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області ОСОБА_6 виключити з реєстру іпотек та заборону відчуження запис про іпотеку та заборону відчуження нерухомого майна, яке було передано в іпотеку за договором іпотеки №991 від 13 лютого 2008 року, а саме - нерухоме майно квартира №81, що знаходиться за адресою: м. Миколаїв вул. Комсомольська, буд. 11, а також застосувати двосторонню реституцію, передбачену ст. 216 ЦК України.

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи та порушення норм процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким її позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, дослідивши докази по справі в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За ст. 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 99 Конституції України встановлено, що грошовою одиницею України є гривня, але Основний закон держави не встановлює якихось обмежень щодо можливості використання в Україні грошових одиниць іноземних держав.

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» кошти - це гроші у національній або іноземній валюті чи їх еквівалент. Статті 47 та 49 цього Закону визначають операції банків із розміщення залучених коштів від свого імені, на власних умовах та на власний ризик як кредитні операції, незалежно від виду валюти, яка використовується. Вказані операції здійснюються на підставі банківської ліцензії та письмового дозволу.

Відповідно до статті 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Тобто відповідно до законодавства гривня має статус універсального платіжного засобу, а обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.

Основним законодавчим актом, який регулює правовідносини у сфері валютного регулювання і валютного контролю є Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» (далі Декрет КМУ).

За статтею 5 Декрету КМУ операції з валютними цінностями здійснюються на підставі генеральних та індивідуальних ліцензій Національного банку України. Операції з валютними цінностями банки мають право здійснювати на підставі генеральної ліцензії на здійснення операцій з валютними цінностями відповідно до пункту 2 статті 5 цього ж Декрету.

Відповідно до пункту 2.3. Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій, що затверджене Постановою Правління НБУ № 275 від 17.07.2001 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України від 21 серпня 2001 р. за № 730/5921), за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями, в тому числі, здійснювати операції з надання кредитів в іноземній валюті.

З матеріалів справи вбачається, що 13 лютого 2008 року між ВАТ «ОСОБА_5 Аваль», правонаступником якого є ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір № 014/08-1132/75377.

За умовами якого відповідач надав позивачці кредит у вигляді не відновлювальної кредитної лінії з лімітом 32 600 доларів США зі сплатою 13% річних з трьома додатками на придбання квартири.

Крім того, позичальниця зобовязалася сплатити проценти за користування кредитними коштами, комісію, згідно умов договору та тарифів за Графіками відповідно до додатків. Сукупна вартість грошових коштів передбачена у Додатку №2 до кредитного договору (а.с. 17-22, 26).

13 лютого 2008 року між сторонами, на виконання умов кредитного договору (п.3.2.), було укладено договір на відкриття та ведення поточного рахунку «Для виплат» та відкрито поточний рахунок та за заявою відповідачки видано готівкою 32 600 доларів США.

З метою забезпечення виконання вказаного кредитного договору 13 лютого 2008 року між сторонами укладено іпотечний договір з подальшими змінами за умовами якого ОСОБА_4 передала в іпотеку Банку квартиру АДРЕСА_1, яка належить позивачці (а.с.23-26).

Згідно з роз'ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеними у п.п.10, 11 постанови Пленуму №5 від 30.03.2012 р. «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», стаття 99 Конституції України встановлює, що грошовою одиницею України є гривня. Вказана стаття визначає правовий статус гривні, але не встановлює сферу її обігу, а статтею 192 ЦК передбачено, що іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Отже, банк як фінансова установа, отримавши у встановленому законом порядку (статті 19, 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність») банківську та генеральну ліцензії на здійснення валютних операцій або письмовий дозвіл на здійснення операцій із валютними цінностями, який до переоформлення Національним банком України відповідних ліцензій на виконання вимог пункту 1 розділу II Закону України від 15 лютого 2011 року №3024-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання діяльності банків» є генеральною ліцензією на здійснення валютних операцій, має право здійснювати операції з надання кредитів у іноземній валюті (пункт 2 статті 5 Декрету).

При видачі позивачці кредиту в доларах США ВАТ «ОСОБА_5 Аваль» мав всі необхідні на той час документи, а саме Банківську ліцензію №10, видану Національним банком України 11 жовтня 2006 року та письмовий дозвіл Національного банку України № 10-4 від 11 жовтня 2006 року з додатком (а.с. 17-19).

Отже, посилання позивачки на незаконність дій відповідача щодо видачі кредиту в іноземній валюті є необґрунтованими.

Не суперечить кредитний договір і Закону України «Про захист прав споживачів», тому що в цьому договорі містяться всі істотні умови, які необхідні для правочинів даного виду. А факт підписання договору позивачкою свідчить про те, що остання була ознайомлена з його умовами і її волевиявлення на укладання кредитного договору було добровільним.

Так, пунктом 6.5. Договору сторони перебачили право кредитора на дострокове повернення кредиту в разі порушення строку чергового платежу та в інших випадках, а також п.10.1, 10.2 щодо сплати пені та штрафу боржником в разі порушення умов договору.

Також, сторонами були укладені додаткові угоди від 4 травня 2011 року, 17 травня 2012 року до кредитного договору в яких передбачені умови підвищення процентної ставки за кредитом, тимчасове зменшення розміру щомісячного платежу по кредиту та збільшення строку надання кредиту на 16 календарних місяців.

Крім того, рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 6 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Миколаївської області від 13 серпня 2015 року з ОСОБА_4 на користь ПАТ «ОСОБА_5 Аваль» стягнуто заборгованість за кредитним договором від 13 лютого 2008 року (а.с.144-148).

За положеннями статті 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Доказів на підтвердження обставин щодо укладення кредитного договору у гривні на які посилається позивачка, матеріали справи не містять.

За такого, колегія суддів приходить до висновку, що при укладенні спірного кредитного договору сторонами було досягнуто домовленості щодо його умов, що підтверджується підписами сторін. Договір укладений з урахуванням вимог законодавства, яке діяло станом на день його укладення, яке дозволяло надання споживчих кредитів в іноземній валюті. Заборона надання та отримання таких кредитів в іноземній валюті була введена Законом №3795 від 22.09.2011 року, тобто після укладення спірного договору. Сторони мали необхідний обсяг дієздатності, оскільки матеріали справи не містять протилежного. Волевиявлення позичальника було вільним та відповідало його внутрішній волі. Правочин був вчинений у письмовий формі та спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним та обґрунтовано відмовив у задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги зводяться до підстав позову, яким судом першої інстанції надана належна оцінка та не впливають на висновки суду.

Таким чином, колегія суддів не вбачає для скасування рішення суду, ухваленого з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись статтями 303, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 9 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів з цього часу може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуюча:

Судді: