Справа № 450/1138/16-ц Провадження № 2/450/1047/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області

в складі судді головуючої судді Добош Н.Б.

при секретарі Бідник І.Р.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представника відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного підприємства «Диліжанс тревел», третя особа ОСОБА_3 про стягнення середнього заробітку за час затримки у виплаті,-

встановив:

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до Приватного підприємства «Диліжанс тревел», третя особа ОСОБА_3, в якому з врахуванням уточнених позовних вимог просить стягнути з відповідача середній заробіток 54,09 грн. за день за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.04.2016 року по 09.06.2016 року в розмірі 2812,68 грн., та судові витрати. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що з 01.02.2011 року по 19.04.2016 року обіймала посаду бухгалтера Приватного підприємства «Диліжанс-тревел». Станом на дату звільнення відповідачем не здійснено з нею належного та у визначені строки розрахунку, а тому на підставі ст. 117 КЗпП України просить стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати за період з 19.04.2016 року по 09.06.2016 року в розмірі 2812,68 грн., а також понесені нею судові витрати у розмірі 2521,74грн., які складаються із оплати послуг правової допомоги у розмірі 2400,00грн. та оплати послуг поштового відправлення повязаного із розглядом справи у розмірі 121,74 грн.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала, надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача, який одночасно є третьою особою у справі, а також засновником і директором Приватного підприємства «Диліжанс тревел» та на підставі п.7.7 Статуту Приватного підприємства «Диліжанс тревел», має право представляти інтереси відповідача в усіх установах, підприємствах та організаціях України та закордоном, у судовому засіданні проти позову заперечив, пояснив, що вина відповідача у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачу відсутня. Позивачем, яка займала посаду бухгалтера, на день звільнення не було подано роботодавцю відомостей про нараховані їй належні при звільненні платежі, а було подано лише аркуш паперу з написаними від руки сумами, які підлягають виплаті. Відомості про нарахування заробітної плати були передані позивачем відповідачу шляхом пересилання електронною поштою лише 16 травня 2016 р. Окрім того, 19 травня 2006 р. відповідачем було направлено на адресу позивача лист в якому пропонувалось отримати усі належні їй виплати. Повторно такий лист було направлено відповідачем на адресу позивача 24 травня 2016 р. Після повідомлення позивачем своїх банківських реквізитів у листі від 25.05.2016 р., відповідачем було здійснено перерахунок коштів 30.05.2016 р. у розмірі 6114,48 грн. та повідомлено позивача листом від 30.05.2016 р. про здійснену оплату. 09.06.2016 р. на картковий рахунок позивача від відповідача було зараховано 249,67 грн. У звязку з цими обставинами відповідач вказує про відсутність його вини у несвоєчасній виплаті заробітної плати позивачу. Просить в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, з'ясувавши дійсні обставини та перевіривши їх доказами, суд приходить до переконання, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач перебувала у трудових відносинах з відповідачем, з 01.02.2011 року по 19.04.2016 року та обіймала посаду бухгалтера Приватного підприємства «Диліжанс тревел». 19.04.2016 року згідно наказу №02/2016 позивач була звільнена з роботи за угодою сторін на підставі п.1 ст.36 КЗпП України. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки позивача.

Відповідно до ч.1 ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

З матеріалів справи вбачається та не заперечується сторонами, що позивачу в день звільнення не було виплачено всіх сум, належних до виплати. Також з матеріалів справи та не заперечується сторонами, що 19.04.2016 р. позивачем було передано відповідачу листок, в якому було зазначено зарплату за квітень 2016 р. 921,35 грн., компенсацію за відпустку 5442,80 грн. Відомості про нарахування заробітної плати за перший квартал 2016 року працівників Приватного підприємства «Диліжанс тревел» були передані позивачем відповідачу шляхом пересилання електронною поштою 16 травня 2016 р.

19 травня 2016 р. відповідачем було направлено на адресу позивача лист в якому пропонувалось отримати усі належні їй виплати, який був отриманий позивачем 19.05.2016 р.

24 травня 2016 р. відповідачем було повторно направлено на адресу позивача лист в якому пропонувалось отримати усі належні їй виплати, який був отриманий позивачем 25.05.2016р.

26.05.2016 р. позивач направила на адресу відповідача лист від 25.05.2016 р. в якому повідомила банківські реквізити свого карткового рахунку та просила здійснювати належні їй платежі на цей картковий рахунок. Даний лист був отриманий відповідачем 27.05.2016 р.

30.05.2016 р. відповідачем було здійснено перерахунок коштів на картковий рахунок позивача у розмірі 6114,48 грн. та повідомлено позивача листом від 30.05.2016 р. про здійснену оплату, що підтверджується копією виписки з особового рахунку за 30.05.2016 р. 09.06.2016р. на картковий рахунок позивача від відповідача було зараховано 249,67 грн., що стверджується копією виписки по картці/рахунку від 13.06.2016 р.

Посилання відповідача, що з його боку вживались заходи для виплати позивачеві належних їй платежів після звільнення судом не можуть братись до уваги, оскільки дані дії були вчинені відповідачем у період після звільнення і не можуть бути доказами відсутності його вини у виплаті належних при звільненні сум у день звільнення 19.04.2016 р.

Посилання позивача на те, що невиплата належних працівникові при звільненні коштів сталася внаслідок невиконання позивачем своїх повноважень бухгалтера щодо заповнення відомості про нарахування заробітної плати в день звільнення не може бути доказом відсутності вини роботодавця, оскільки відповідно до п.7.4 розділу 7 Статуту Приватного підприємства «Диліжанс-тревел» до повноважень директора підприємства входить повноваження щодо розпорядження майном та коштами підприємства. Як підтверджено сторонами у судовому засіданні виплата заробітної плати на підприємстві відбувалась по відомостях на виплату грошей, які попередньо отримувались у банку.

Частиною 3 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» передбачено, що відповідальність за організацію бухгалтерського обліку та забезпечення фіксування фактів здійснення всіх господарських операцій у первинних документах, збереження оброблених документів, регістрів і звітності протягом встановленого терміну, але не менше трьох років, несе власник (власники) або уповноважений орган (посадова особа), який здійснює керівництво підприємством відповідно до законодавства та установчих документів.

У відповідності до ч.4 ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» для забезпечення ведення бухгалтерського обліку підприємство самостійно обирає форми його організації: введення до штату підприємства посади бухгалтера або створення бухгалтерської служби на чолі з головним бухгалтером; користування послугами спеціаліста з бухгалтерського обліку, зареєстрованого як підприємець, який здійснює підприємницьку діяльність без створення юридичної особи; ведення на договірних засадах бухгалтерського обліку централізованою бухгалтерією або аудиторською фірмою; самостійне ведення бухгалтерського обліку та складання звітності безпосередньо власником або керівником підприємства.

Таким чином роботодавцем не було вжито усіх належних заходів для забезпечення виплати позивачі усіх належних їй платежів на день звільнення 19.04.2016 р.

У відповідності до ст.117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Щодо сплати суми коштів належних позивачу при звільненні у розмірі 6364,15 грн. між сторонами спір відсутній, оскільки така сума була розрахована позивачем та була нею заявлена у позовній заяві в редакції від 17.05.2016 р., та саме ця сума була сплачена відповідачем на картковий рахунок позивача платежами від 30.05.2016 р. та від 09.06.2016 р.

Пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» визначено, що установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановления рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави зробити висновок, що передбачений ч.1 ст.117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини. Покликання представника відповідача на відсутність вини відповідача в невиплаті коштів позивачем суд не бере до уваги, оскільки вказані відповідачем обставини не свідчать про відсутність його вини та не звільняють останнього від відповідальності, передбаченоїст.117 КЗпП України, представником відповідача не доведено відсутності вини відповідача у невиплаті належних позивачеві у день звільнення коштів, а тому, суд приходить до висновку, що невиплата позивачу належних сум в день звільнення відбулась з вини відповідача.

Середній заробіток розраховується відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України відвід 08 лютого 1995 року № 100 «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати».

Відповідно до абз. 3 п. 2 зазначеного Порядку обчислення середньої заробітної плати, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Як вбачається з розрахунку відповідача та не заперечується позивачем, за останні два календарні місяці роботи сумарний розмір заробітної плати позивача ОСОБА_1, а саме за лютий та березень 2016 року, без виключення сум відрахування на податки, становив 3200,00 грн., а протягом даного періоду позивач працював 43 робочих дні, відтак, середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за останні два місяці становитиме 74, 42 грн. (3200,00 грн. / 43 робочих днів).

Сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, яка підлягає стягненню з відповідача, повинна бути нарахована за кількістю робочих днів у період затримки розрахунку при звільненні, що відповідатиме „Порядку обчислення середньої заробітної плати", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №100 від 08 лютого 1995 року.

Період затримки розрахунку, за який позивач просить стягнути середній заробіток становить з 19.04.2016 р. по 09.06.2016 р. Оскільки датою звільнення є 19.04.2016 р., то для обрахунку слід брати період з 20.04.2016 р. по 09.06.2016 р.

Середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні за період з 20.04.2016 року по 09.06.2016 року складає 74,42 * 34 = 2530,28 грн., де 74,42 грн. - середньоденна заробітна плата, а 34 - кількість робочих днів за даний період.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Враховуючи вищенаведене, у зв'язку з невиплатою з вини відповідача при звільненні позивача всіх сум, що належали останній на день звільнення, відповідач повинен виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні, який з врахуванням заявлених позивачем позовних вимог у розмірі 2812,68 грн. за період з 19.04.2016 р. по 09.06.2016 р. та розрахунку наведеного вище, становить 2530,28 грн. за період з 20.04.2016 року по 09.06.2016 року, а тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Позивач просить стягнути в її користь понесені нею судові витрати, які складаються із оплати послуг правової допомоги у розмірі 2400,00 грн. та оплати послуг поштового відправлення у розмірі 121,74 грн. Позивачем документально підтверджено понесені нею судові витрати із послуг правової допомоги у розмірі 2400,00грн., що підтверджується договором про надання юридичних послуг від 25.04.2014 р., рахунком оплати послуг по договору від 25.04.2016 р., актом виконаних робіт до Договору про надання юридичних послуг від 25.04.2016 р., квитанцією до прибуткового касового ордеру № 4 від 20.07.2016р. Крім того, позивачем документально підтверджено понесені нею судові витрати по оплаті послуг поштового відправлення поштової кореспонденції на адресу відповідача у розмірі 121,74 грн., які понесені останньою у звязку із розглядом справи та підтверджуються копією чеку №0003017, копією фіскального чеку від 14.07.2016 р.

Судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а тому стягненню з відповідача підлягає 2269,56 грн. судових витрат, понесених позивачем.

Також з відповідача на користь держави слід стягнути 251,00 грн. судового збору.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 59, 60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 116, 117 КЗпП України, ст.8 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні», суд, -

вирішив:

Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Приватного підприємства «Диліжанс тревел» в користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 2530,28 грн. з відрахуванням від цієї суми передбачених законодавством податків і зборів.

Стягнути з Приватного підприємства «Диліжанс тревел» в користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 2269,56 грн.

Стягнути з Приватного підприємства «Диліжанс тревел» на користь держави 251,00 грн. судового збору.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з моменту проголошення.

СуддяОСОБА_4