АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/1668/2016 Суддя-доповідач Антоненко Н.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

у складі судді-доповідача АнтоненкоН.О.,

суддів Стрижеуса А.М., Шкоріної О.І., при секретарі Юрченко А.С.,

за участю представника заявника Поліщук Ю.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою ГринчукаСтаніслава Дмитровича, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року про відмову у видачі виконавчого листа у справі за заявою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника заявника, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року у задоволенні заяви ПАТ «Укрсоцбанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про видачу виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду відмовлено.

Судом першої інстанції встановлено, що 7 травня 2015 року Постійно діючий Третейський суд при Асоціації українських банків ухвали рішення про солідарне стягнення з ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 503 913,79 грн та сплаченого третейського збору у розмірі 5 166,05 грн, про солідарне стягнення ОСОБА_5, ОСОБА_7 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованості у розмірі 1 084 438,91 грн та сплаченого третейського збору у розмірі 11 117,48грн.

Відмовляючи у задоволені заяви, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п.14 ч. 1 ст.6 Закону України «Про третейські суди» справи у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку, не підлягають розгляду третейськими судами, а тому вважав третейське застереження в кредитному договорі №845/1-27/17/1/8-046 від 4 вересня 2008 року укладеного між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_5 нікчемним, а справу, у якій прийнято рішення Постійно діючого третейського суду при Асоціації українських банків від 7 травня 2015 року, не підвідомчою Третейському суду, що відповідно до ст.389-10 ЦПК України є підставою для відмови у видачі виконавчого листа на виконання такого рішення.

В апеляційній скарзі Гринчук С.Д., який на підставі довіреності діє в інтересах ПАТ «Укрсоцбанк», просить скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м Києва від 3 листопада 2015 року та передати справу на розгляду до суду першої інстанції для вирішення питання про видачу виконавчих листів. Посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

У судовому засіданні апеляційного суду представник заявника підтримала апеляційну скаргу з наведених у ній доводів та просила її задовольнити. Інші сторони у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, про дату та час розгляду справи повідомлені належним чином, заяв та клопотань про відкладення розгляду справи не подали, що відповідно до ст. 305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваної ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених у суді першої інстанції вимог, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.389-7 ЦПК України питання видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду розглядається судом за заявою особи, на користь якої прийнято рішення, за місцем проведення третейського розгляду. Статтею 389-10 ЦПК України передбачений вичерпний перелік підстав для відмови у видачі виконавчого листа на примусове виконання рішення третейського суду, зокрема, відповідно до п.2) вказаної норми такою підставою є непідвідомчість третейському суду відповідно до закону справи, у якій прийнято рішення третейського суду.

Відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про третейські суди» (частину 1 ст. 6 Закону доповнено пунктом 14 - Закон №2983-VI від 03.02.2011), третейські суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних правовідносин, за винятком, зокрема, справ у спорах щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку.

Спори між кредитодавцем та позичальником (споживачем) за договором про надання споживчого кредиту, що виникають як під час укладення, так і виконання цього договору, відповідно до п. 14 ч. 1 ст. 6 Закону № 1701-IV, незважаючи на наявність третейського застереження в договорі, не можуть бути предметом третейського розгляду, оскільки цим Законом від 3 лютого 2011 року виключено з компетенції третейського суду вирішення спорів щодо захисту прав споживачів, у тому числі споживачів послуг банку. Отже, незалежно від предмета і підстав позову та незважаючи на те, хто звертається з позовом до суду (банк або інша фінансова установа чи споживач), на правовідносини, що виникають зі споживчого кредиту, поширюється дія ЗУ «Про захист прав споживачів» (Постанова Верховного суду України у справі №6-2630цс15 від 03.02.2016).

Як вбачається з матеріалів справи, в договорі кредиту №845/1-27/17/1/8-46 від 4 вересня 2008 року ОСОБА_8 є позичальником, а ПАТ «Укрсоцбанк» кредитором; відповідно до договорів поруки №830/27/14-4/48/8-134 від 17 квітня 2008 року та №845/16-27/17/1/8-047 від 4 вересня 2008 року ОСОБА_7 і ОСОБА_6 є поручителями виконання зобов'язань ОСОБА_5 за договором кредиту.

Поручитель не є споживачем послуг банку, оскільки за договором поруки поручитель не звертається до банку з індивідуальним замовленням та не отримує від банку ніякої послуги, а лише відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржника (позиція Верховного суду України у справі №6-2767цс15 від 19 січня 2016 року). З огляду на викладене суд першої інстанції не перевірив і в оскаржуваній ухвалі не навів мотивів, з яких виходив, вважаючи, що рішення Третейського суду ухвалено у справі щодо захисту прав споживачів.

За таких обставин суд першої інстанції не у повній мірі встановив обставини, що мають значення для розгляду заяви, не звернув увагу на наведене та передчасно дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заяви. В зв'язку з цим, оскаржувана ухвала Дніпровського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року на підставі ст.312 ЦПК України підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.303,312,315 ЦПК України, колегія

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Гринчука Станіслава Дмитровича, який на підставі довіреності діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк», задовольнити частково. Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 3 листопада 2015 року скасувати і передати питання на новий розгляд до того ж суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили негайно і оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач Н.О. Антоненко

Судді О.І. Шкоріна

А.М. Стрижеус