Провадження № 22-ц/779/81/2016
Головуючий у 1 інстанції Домбровська Г. В.
Суддя-доповідач Соколовський В.М.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Беркій О.Ю., Пнівчук О.В.,

секретаря Бойчука Л.М.,

з участю: представника відповідача Левчук К.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» про стягнення моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом до Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр» (надалі - «КП «ЄРЦ») про стягнення моральної шкоди в розмірі 6000 грн. Посилався на те, що починаючи з січня 2012 року відповідач почав нараховувати йому незрозумілий борг за непідтвердженим наданням послуг та незрозумілими для нього тарифами. З метою з'ясування боргу він постійно звертався до відповідача з проханням надати детальну розшифровку по квартплаті з посиланням на локальні нормативні акти, якими встановлюються тарифи за надані послуги. Однак всупереч вимогам чинного законодавства України, позивачу не було надано відповіді на жодне його звернення.

Його душевні страждання виразились у вигляді занепокоєння та нервозності в сім'ї з приводу того, що відповідач умисно порушив і проігнорував вимоги ст.ст.3, 40 Конституції України і Закону України "Про звернення громадян" та постійно вимагає сплатити необґрунтований борг за послуги, які ним не надавались.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, він керувався принципами розумності і справедливості, адже, починаючи з 2012 року, відповідач постійно нехтував чинним законодавством, що тягнуло за собою більш глибші моральні страждання.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2015 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

На дане рішення позивач ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення і неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, на невідповідність висновків суду обставинам справи. Зазначає, що рішення не відповідає вимогам статей 10, 60, 212 ЦПК України. Апелянт не погоджується із висновком суду про те, що надані ним поштові чеки не підтверджують факту отримання відповідачем звернень позивача, оскільки лише підтверджують факт відправки поштової кореспонденції (без деталізації та конкретного опису поштового вкладення). Проте апелянт вважає, що такий висновок є неправильним, а надані ним квитанції є належним та допустимим доказом надіслання відповідачу звернення.

Також апелянт не погоджується із посиланням суду на те, що ним не заявлено позовної вимоги про визнання дій відповідача неправомірними, оскільки вважає, що це право, а не обов'язок позивача.

Крім того посилання суду на постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" рахує частково помилковим, оскільки Закон України "Про звернення громадян" відноситься до спеціального закону, в якому закріплено право на відшкодування моральної шкоди у випадках вчинення неправомірних дій або рішень органу чи посадової особи при розгляді звернень. Вважає, що суд дійшов помилкового висновку про те, що відповідачем позивачу не було завдано моральної шкоди.

З наведених підстав просив рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Апелянт ОСОБА_3 в судове засідання не з'явився, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, подав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник відповідача Левчук К.С. заперечила проти задоволення апеляційної скарги та просила її відхилити, зазначивши, що рішення суду першої інстанції є законним та необґрунтованим.

Вислухавши доповідача, пояснення представника відповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положенням ч.1 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що Комунальне підприємство «Єдиний розрахунковий центр» є виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій стосовно будинку по АДРЕСА_1, в якому розташована квартира №44, в якій проживає позивач ОСОБА_3

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право одержувати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру ціни/тарифу, норми споживання, порядок надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов'язаний надавати в установленому законодавством порядку необхідну інформацію про перелік житлово-комунальних послуг, їх вартість, загальну вартість місячного платежу, структуру цін/тарифів, норми споживання, режим надання житлово-комунальних послуг, їх споживчі властивості тощо.

27 жовтня 2012 року ОСОБА_3 звернувся до КП «ЄРЦ» із заявою, в якій просив надати йому детальну розшифровку розрахунку по квартплаті з посиланням та додатком локальних нормативних актів (а.с.8).

На підтвердження факту відправлення вказаної заяви на адресу відповідача позивачем надано суду копію поштового чеку № 410 від 27 жовтня 2012 року (а.с. 8).

22 лютого 2013 року ОСОБА_3 звернувся до KП «ЄРЦ» зі скаргою, в якій просив надіслати йому рішення, на підставі якого (яких) застосовувалися відповідні тарифи та методику їх нарахування (а.с.9).

На підтвердження факту відправлення вказаної скарги на адресу відповідача позивачем надано суду копію поштового чеку № 885 від 26 лютого 2013 року (а.с. 10).

22 квітня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до КП «ЄРЦ» з претензією (про виплату моральної шкоди), в якій просив в добровільному порядку сплатити йому моральну шкоду в сумі 1000 грн. та надіслати детальну розшифровку розрахунку по квартплаті (за період надуманого боргу) з посиланням на локальні нормативні акти, в яких має бути зазначено послуги, тарифи та методика їх нарахування із відповідними змінами, якщо такі проводились (а.с. 13).

На підтвердження факту відправлення вказаної претензії на адресу Відповідача Позивачем надано суду копію поштового чеку №897 від 22 квітня 2014 року (а.с.15).

Листом № 01-01/892 від 20.05.2014 року КП «ЄРЦ» надало ОСОБА_3 довідку про розрахунки по його квартирі з повною тарифікацією послуг. Стосовно моральної шкоди рекомендовано звернутися до юридичного відділу КП «ЄРЦ» за адресою: Незалежності, 161 (а.с.41).

На підтвердження факту відправлення вищевказаного листа на адресу позивача представником відповідача надано суду копію реєстру № 01-03/539 від 26 травня 2014 року листів, поданих на пошту (а.с.50), зі змісту якого (порядковий номер 23) вбачається факт відправки КП «ЄРЦ» на адресу ОСОБА_3 поштової кореспонденції.

В судовому засіданні Позивач заперечив факт отримання ним вищевказаного листа КП «ЄРЦ» № 01-01/892 від 20.05.2014 року разом із довідкою про розрахунки по його квартирі з повною тарифікацією послуг.

Крім того, позивач посилався на неналежне оформлення відповідачем вказаного листа.

18 червня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до КП «ЄРЦ» з претензією (про виплату моральної шкоди), в якій просив в добровільному порядку сплатити йому моральну шкоду в сумі 1500 грн. та надіслати детальну розшифровку розрахунку по квартплаті (за період надуманого боргу) з посиланням на локальні нормативні акти, в яких має бути зазначено послуги, тарифи та методика їх нарахування із відповідними змінами, якщо такі проводились (а.с. 16).

На підтвердження факту відправлення вказаної претензії на адресу відповідача позивачем надано суду копію поштового чеку № 328 від 18 червня 2014 року (а.с.19).

При цьому, як підтверджується матеріалами справи, кореспонденція від ОСОБА_3, яка 18 червня 2014 року направлялася на адресу КП «ЄРЦ», повернулася на його адресу з відміткою поштового органу «по даному адресу КП немає» (а.с.20).

19 липня 2014 року ОСОБА_3 звернувся до КП «ЄРЦ» з претензією (про виплату моральної шкоди), в якій просив в добровільному порядку сплатити йому моральну шкоду в сумі 1500 грн. та надіслати детальну розшифровку розрахунку по квартплаті (за період надуманого боргу) з посиланням на локальні нормативні акти, в яких має бути зазначено послуги, тарифи та методика їх нарахування із відповідними змінами, якщо такі проводились (а.с.17).

Враховуючи вищевикладене, посилаючись на ненадання відповідачем відповіді на жодне із його звернень, ОСОБА_3 звернувся до суду з цивільним позовом про стягнення на його користь з відповідача моральної шкоди в розмірі 6000 грн.

Відповідно до статті 23 Цивільного кодексу України (надалі - «ЦК України») особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору (пункт 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»).

Отже, обов'язковою умову для відшкодування моральної шкоди є неправомірність дій (бездіяльность) відповідача, які, за твердженнями позивача, завдали йому моральної шкоди.

В судовому засіданні представник відповідача посилалася на те, що звернення ОСОБА_3 за 27.10.2012 p., 22.02.2013 p., 18.06.2014 p., 19.07.2014 р. не було отримано відповідачем, а тому останній об'єктивно був позбавлений можливості розглянути вказані звернення.

Так, на підтвердження факту відправлення на адресу відповідача вищевказаних звернень ОСОБА_3 надано суду копії поштових фіскальних чеків № 410 від 27 жовтня 2012 року (а.с.8), № 885 від 26 лютого 2014 року (а.с.10), № 897 від 22 квітня 2014 року (а.с. 15), № 328 від 18 червня 2014 року (а.с. 19).

Порядок надання послуг поштового зв'язку визначено Правилами надання послуг поштового зв'язку, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270.

Відповідно до пункту 2 Правил розрахунковий документ - це документ встановленої форми та змісту (касовий чек, розрахункова квитанція тощо), що підтверджує надання послуг поштового зв'язку (відповідно до Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг»).

Суд дійшов вірного висновку, що фіскальні чеки лише підтверджують факт надання позивачу послуг відділенням поштового зв'язку, однак не підтверджують факту вручення відповідної кореспонденції, не підтверджують, який саме перелік документів направлявся цим поштовим відправлення відповідачу.

Належними доказами на підтвердження факту отримання відповідачем звернень позивача могли б слугувати рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень, опис вкладення в поштовий конверт або відповідна реєстраційна відмітка КП «ЄРЦ" про прийняття та реєстрацію звернень позивача, проте позивачем таких доказів суду надано не було.

З метою повного та об'єктивного вирішення даної справи, судом витребувано в Українського державного підприємства поштового зв'язку «Укрпошта» докази вручення (отримання) КП «Єдиний розрахунковий центр» кореспонденції від ОСОБА_3 за рекомендованими листами № 410 від 27 жовтня 2014 року, № 885 від 22 лютого 2014 року, № 897 від 22 квітня 2014 року, № 328 від 18 червня 2014 року. Отже, листами від 11 вересня 2015 року № 26.2/3309 (а.с.52) та від 12 жовтня 2015 року № 26.2/3930 (а.с.64) Українське державне підприємство поштового зв'язку «Укрпошта» повідомило Івано-Франківський міський суд про неможливість надання відповідної інформації у зв'язку з її знищенням. Стосовно рекомендованого листа №328 від 18.06.2014 року поштовий орган підтвердив факт його повернення за зворотною адресою.

Стосовно посилання представника відповідача на відправлення на адресу позивача листа КП «ЄРЦ» № 01-01/892 від 20.05.2014 року з довідкою про розрахунки по його квартирі з повною тарифікацією послуг, суд правильно вважав, що копія реєстру листів, поданих на пошту, не може вважатися належним доказом факту отримання позивачем вказаного листа, оскільки вказаний реєстр лише підтверджує факт відправки поштової кореспонденції на адресу ОСОБА_3, а не факт одержання кореспонденції.

В той же час суд правильно вважав, що позивачем не заявлено позовну вимогу про визнання неправомірними дій відповідача щодо ненаправлення йому відповіді, а заявлено лише позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди. Крім того, незважаючи на неналежне направлення позивачу відповідачем відповіді № 01-01/892 від 20.05.2014 року, позивачем не надано жодних доказів завдання йому моральної шкоди такими діями відповідача.

Враховуючи наведене, суд правильно вважав, що належних доказів на підтвердження факту протиправності дій відповідача (порушення ним вимог законодавства, зокрема положень Конституції України, ст.25 Закону України "Про звернення громадян" та інших) і факту завдання цими діями моральної шкоди позивачу суду не надано, і судом таких обставин не встановлено.

З огляду на викладене, місцевий суд дійшов вірного висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, у яких апелянт вважає помилковим висновок суду про те, що надані ним поштові чеки не підтверджують факту отримання відповідачем звернень позивача, колегія суддів вважає надуманими та голослівними.

Апелянт стверджує, що посилання суду на постанову Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" є частково помилковим, оскільки Закон України "Про звернення громадян" відноситься до спеціального закону, в якому закріплено право на відшкодування моральної шкоди у випадках вчинення неправомірних дій або рішень органу чи посадової особи при розгляді звернень. Такі доводи є безпідставними.

Так, положенням ч.2 ст.25 Закону України "Про звернення громадян" передбачено, що громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Як вбачається, даною нормою не передбачено відшкодування моральних збитків, завданих бездіяльністю (наприклад, ненаданням чи неналежним наданням відповіді на звернення), а тільки відшкодування можливе від неправомірних дій або рішень при розгляді скарги. Дана норма відсилає до інших законодавчих актів, оскільки у ній зазначено "в порядку, встановленому чинним законодавством", тому суд правильно застосував як положення ЦК України, так і роз'яснення вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України.

Отже, викладені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції з'ясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 29 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.Ю. Беркій

О.В. Пнівчук