Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 січня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Гапоненко А. П. ,

при секретарі Кричевська Н. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Біла Церква справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області, про зобовязання зняття заборони на відчуження нерухомого майна, -

В С Т А Н О В И В :

Позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, яким просять суд зняти заборону на відчуження нерухомого майна - квартиру АДРЕСА_1. Свої вимоги позивачі обґрунтовують тим, що їм згідно Договору купівлі-продажу квартири від 18 листопада 1999 року належить квартира під № 17 по вулиці Леваневського в будинку під № 55 в місті Біла Церква, Київської області. Цей договір посвідчено державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 Крім того нотаріус перевірила, що квартира під забороною (арештом) не перебуває, про що також є відмітка та підпис нотаріуса. Зазначений договір та право власності на квартиру було зареєстровано в установленому законом порядку на час укладення договору в реєстраційній книзі № 101 за реєстраційним номером 11158, про що є відмітка на договорі купівлі продажу квартири від 18.11.1999 року. Квартира належить позивачам більше 15 років. На даний час позивачі вирішили розпорядитися належним їм майном, але не можемо цього зробити, оскільки в загальний реєстр внесена заборона на відчуження їхньої квартири на імя іншої людини, про що свідчить рішення № 23975545 від 28 серпня 2015 року про відмову у державній реєстрації права власності.

До початку розгляду справи по суті позовних вимог позивачі уточнили позовні вимоги та просять суд зобовязати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти заборону на відчуження нерухомого майна квартиру № 17, по вул.. Леваневського,55, м. Біла Церква, Київської області.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1, який також представляє інтереси позивачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 уточнені позовні вимоги повністю підтримав, пославшись на обставини та підстави, викладені у позовній заяві та додатках до позову, просить суд позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_6 державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився, надав суду письмові заперечення, в яких зазначив, що державна реєстрація заборони на відчуження вказаної квартири внесена у відповідності до діючого законодавства тому просить суд у задоволені позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторони позивачів, вивчивши та дослідивши надані суду письмові докази, суд дійшов висновку про задоволення уточнених позовних вимог виходячи з наступного.

Судом встановлено, що також не заперечується сторонами у справі, квартира АДРЕСА_1 належить позивачам на праві спільної часткової власності на підставі договору купівлі-продажу квартири, укладеного між позивачами та гр. ОСОБА_8 від 18 листопада 1999 року, який посвідчений державним нотаріусом Білоцерківської державної нотаріальної контори ОСОБА_7 та зареєстрований в установленому законом порядку на час укладення договору в реєстраційній книзі № 101 за реєстраційним номером 11158, про що є відмітка в договорі купівлі продажу квартири від 18.11.1999 року ( а.с. 19).

Зазначена квартира належала продавцю ОСОБА_8 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 02.09.1999 року, укладеного між нею та продавцем ОСОБА_9 ( а.с.109). При укладені цього договору також жодних обтяжень чи заборон не було.

Згідно наданої суду копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна, зазначена спірна заборона була внесена Білоцерківською міською держаною нотаріальною конторою 22.07.2004 року з зазначенням власника ОСОБА_9, яка власником квартири вже не була ( а.с.112).

Із матеріалів цивільної справи, а також пояснень позивача ОСОБА_1, вбачається, що підставою заборони стали кредитні правовідносини ОСОБА_10 з банком «Мрія» правонаступником якого є ПАТ ВТБ Банк. Згідно довідки ПАТ ВТБ Банку від 28.12.2015 року ОСОБА_9 не є клієнтом банку і заборгованість відсутня, тобто підстави заборони на заставне майно, а саме зазначену квартиру, відсутні, тому позовні вимоги слід задовольнити.

На даний час у позивачів виникли перешкоди щодо розпорядження належною їм власністю із-за вказаної заборони на відчуження квартири.

Згідно ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування, та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який діяв на час виникнення зазначених правовідносин, державна реєстрація прав є публічною, проводиться органом державної реєстрації прав, який зобов'язаний надавати інформацію про зареєстровані права та їх обтяження в порядку, встановленому цим Законом.

У відповідності до п.п.5 п.4 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, який також діяв на час виникнення даних правовідносин, ведення державного реєстру передбачає внесення змін до записів Державного реєстру прав, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, скасування записів Державного реєстру прав.

Згідно п.1.3 вищевказаного Порядку рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав та скасування записів Державного реєстру прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках.

Враховуючи, що позивачі позбавлені можливості розпорядитись належною їм квартирою, уточнені позовні вимоги слід задовольнити.

При вирішені цивільного спору по суті позовних вимог суд не приймає до уваги заперечення представника позивача щодо підсудності даної справи в порядку Кодексу адміністративного судочинства, оскільки позови щодо захисту прав власності розглядаються в порядку цивільного судочинства.

На підставі наведеного, керуючись ст.ст.317,321,391, Цивільного кодексу України, ч.5 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», п.п.5 п.4, п.32 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 року за №1141, п.1.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, що затверджений наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року за №3202/5, ст.ст.3,10,60,88,212-215 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Уточнений позов задовольнити.

Зобовязати Управління державної реєстрації Головного територіального управління юстиції у Київській області зняти заборону на відчуження нерухомого майна квартиру № 17, по вул.. Леваневського,55, м. Біла Церква, Київської області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засідання під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення виготовлений 11.01.2016 року.

Суддя ОСОБА_11