У х в а л а

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Висоцької В.С., Колодійчука В.М.,

Умнової О.В., Фаловської І.М.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», про стягнення матеріальної шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 26 квітня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобіля марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, під його керуванням. Постановою апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2013 року винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_4 У результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження на загальну суму 81 370 грн. Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» (далі - ТДВ «СК «Альфа-Гарант»), в якому застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, відшкодувала йому матеріальну шкоду на загальну суму 41 365 грн. 79 коп.

Посилаючись на те, що відповідач відмовляється добровільно сплатити різницю між розміром завданої шкоди та виплаченим страховим відшкодуванням, позивач на підставі ст. 1194 ЦК України просив стягнути з відповідача матеріальну шкоду у розмірі 40 004 грн. 21 коп. та моральну шкоду у розмірі 30 тис. грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 матеріальну шкоду у розмірі 40 004 грн. 21 коп. та моральну шкоду у розмірі 2 тис. грн. В іншій частині позову відмовлено. Розподілено судові витрати.

Рішенням апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року рішення районного суду скасовано. У задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, й залишити рішення суду першої інстанції в силі.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що відповідач, якого визнано винним у ДТП, повинен відшкодувати позивачеві різницю між вартістю відновлювального ремонту автомобіля, підтвердженою висновком судової автотоварознавчої експертизи, та виплаченим страховим відшкодуванням.

Скасовуючи рішення районного суду та відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що страхова компанія відшкодувала ОСОБА_3 матеріальну шкоду в повному обсязі і з цією сумою він погодився, позивач не довів понесення витрат на ремонт автомобіля, а висновок експертизи не може бути прийнятий до уваги, оскільки вартість відновлювального ремонту визначено за цінами на час проведення цієї експертизи, а не на час проведення відновлювального ремонту.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судами встановлено, що 26 квітня 2013 року сталася ДТП за участю автомобіля марки «Фольксваген», державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_4 та автомобіля марки «КІА», державний номерний знак НОМЕР_2, що належить ОСОБА_3

Постановою апеляційного суду м. Києва від 26 липня 2013 року винним у вчиненні ДТП визнано ОСОБА_4

Згідно з вимогою ч. 4 ст. 61 ЦПК України постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

ТДВ «СК «Альфа-Гарант», в якому застрахована цивільно-правова відповідальність відповідача, сплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування на суму 41 365 грн. 79 коп.

Пред'являючи позов, ОСОБА_3 посилався на те, що у результаті ДТП його автомобіль отримав механічні пошкодження на загальну суму 81 370 грн., а відповідач, якого визнано винним у ДТП, відмовляється відшкодувати йому різницю між матеріальною шкодою та страховим відшкодуванням.

Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно зі ст. 1192 ЦК України з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов'язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З системного аналізу наведених норм матеріального права можна дійти висновку, що страхова компанія відшкодовує потерпілому вартість матеріального збитку в межах ліміту відповідальності, а винний у ДТП - різницю між страховим відшкодуванням (матеріальним збитком) та вартістю відновлювального ремонту транспортного засобу.

Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що вартість відновлювального ремонту автомобіля становить 81 370 грн. виходячи із рахунків-фактури та актів виконаних робіт (т. 1 а.с. 10-15).

При цьому, висновком судової автотоварознавчої експертизи від 06 лютого 2015 року встановлено, що вартість відновлювального ремонту автомобіля складає 90 132 грн. 25 коп. (т. 2 а.с. 8-14). Тобто, розмір збитків, визначених експертом, є вищим від дійсної вартості відновлювального ремонту, проведеного позивачем, а тому суд першої інстанції правильно виходив при визначенні матеріальної шкоди із доказів понесених позивачем витрат.

Іншого розміру шкоди відповідач не довів, а у відносинах з відшкодування шкоди діє презумпція вини заподіювача шкоди.

Враховуючи те, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант» виплатило ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 41 365 грн. 79 коп., то з відповідача як винного у ДТП слід стягнути 40 004 грн. 21 коп. (81 370 грн. - 41 365 грн. 79 коп.).

Апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що розмір відновлювального ремонту автомобіля судовим експертом визначено станом на момент проведення експертизи, а не на час ДТП, оскільки за основу розрахунку судовим експертом брались ціни на товари і послуги за 2013 рік.

Отже, суд апеляційної інстанції помилково відхилив висновок судової автотоварознавчої експертизи в якості доказу та безпідставно відмовив у задоволенні позову ОСОБА_3 з цих підстав.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Районний суд, врахувавши вимоги матеріального законодавства України та надані позивачем докази щодо завдання йому моральної шкоди, правильно виходив із вимог розумності і справедливості та дійшов вірного висновку про стягнення з відповідача 2 тис. грн. на відшкодування цієї шкоди.

Отже, суд першої інстанції правильно встановив усі фактичні обставини справи, від яких залежить правильне вирішення спору, вірно визначився із тим, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню, правильно та обґрунтовано задовольнив позов частково і стягнув з відповідача матеріальну та моральну шкоду.

Відповідно до ст. 339 ЦПК України установивши, що апеляційним судом скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 339 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення апеляційного суду м. Києва від 01 липня 2015 року скасувати, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 березня 2015 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.С. Висоцька

В.М. Колодійчук

О.В. Умнова

І.М. Фаловська