З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
13 січня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого судді - Цуранова А. Ю. ,
при секретарі - Солом'яна Л. М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду м. Біла Церква позовну заяву Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,
У вересні 2015 року позивач звернувся до суду із позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.
Вказував, що ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 є матір'ю малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1.
Посилаючись на прийняття 02.09.2015 року виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради рішення про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав, позивач просив позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітнього сина ОСОБА_1, стягнути з відповідача аліменти на утримання її сина ОСОБА_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття.
Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити, а також зазначила, що на даний час невідоме фактичне місце проживання ОСОБА_2
Відповідач в судове засідання не з'явилась повторно, про час та місце розгляду справи повідомлялась за зареєстрованою адресою, а також шляхом вручення судової повістки її батьку, ОСОБА_4 для передачі останній, тому суд вважає за можливе за згодою позивача провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України.
Представник третьої особи в судовому засіданні позовну заяву підтримала.
Заслухавши пояснення представника позивача та третьої особи, покази свідків, дослідивши матеріали справи, а також заслухавши думку прокурора, яка вважала доцільним задовольнити даний позов, судом встановлено наступне.
Відповідач ОСОБА_2 є матір'ю малолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується даними копії свідоцтв про народження останнього (а.с. 5).
Виконавчий комітет Білоцерківської міської ради у своєму висновку від 17.09.2015 року № 2697/1-7 вважає доцільним позбавити батьківських прав ОСОБА_2 щодо її малолітнього сина ОСОБА_1.
Висновок виконавчого комітету мотивовано тим, що відповідно до інформації від Білоцерківської міської дитячої поліклініки дитина має вроджену ваду серця, тому потребувала особливого догляду, дбайливого ставлення матері, індивідульаного харчування та своєчасного ретельного прийому лікарських препаратів, однак неадекватна поведінка матері, яка не усвідомлювала всієї складності і тяжкості стану своєї дитини та не здійснювала належного догляду за нею могла призвести до найтяжчих наслідків.
07.08.2015 року був складений акт про дитину, покинуту в пологовому будинку, іншому закладі охорони здоров'я та згідно листа від 07.08.2015 року № 771 Територіального медичного об'єднання ОСОБА_2 з 30.07.2015 року по 07.08.2015 року свого сина жодного разу не провідувала та не цікавилась його здоров'ям.
Згідно листа від 14.09.2015 року № 430 Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква», з часу перебування малолітнього ОСОБА_1 в закладі його мати ОСОБА_2 відвідала дитину лише один раз 15.08.2015 року.
Крім того, у вищевказаному висновку зазначено, що відповідно до інформації Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді ОСОБА_2 не проходила лікування, постійно надавала невірні відомості про себе, які згодом не підтверджувались, остання часто не перебувала вдома та не відповідала на телефонні дзвінки, співпрацю з центром ігнорувала.
В судовому засіданні встановлено, що малолітній ОСОБА_1 рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 11.08.2015 року влаштований в Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква».
Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні надала відомості щодо медичного стану ОСОБА_1, а також зазначила, що ОСОБА_2 багато разів змінювала місце проживання та її важко було знайти, на постійні рекомендації лікарів щодо стаціонарного лікування дитини остання зверталась з сином до лікарні, однак в недостатньому для цього обсязі.
Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні зазначила, що сім'я ОСОБА_2 перебувала під соціальним супроводом Білоцерківського міського центру соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді. Свідок особисто бачила ОСОБА_2 два рази в орендованій нею квартирі, де були в наявності речі першої необхідності для її дитини, зі слів ОСОБА_2 інші речі дитини були за іншою адресою.
Згідно ч. 5 та 6 ст. 19 Сімейного кодексу України (СК України), орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Як вбачається із змісту самого висновку Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 17.09.2015 року № 2697/1-7 про доцільність позбавлення батьківських прав, вказане рішення прийнято виключно з посиланням на наявну інформацію від інших закладів та за відсутності відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, її матері та інших осіб, які бажають проживати з дитиною, а також за відсутності самої ОСОБА_2 з посиланням на належне повідомлення останньої про час та місце засідання комісії, тому суд вважає вказаний висновок не достатньо обґрунтованим та передчасним.
В матеріалах справи міститься акт від 07.12.2015 року Комунального закладу Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» про те, що за час перебування ОСОБА_1 з 13.08.2015 року у вказаному закладі ніхто з батьків не відвідував та не цікавився його життям та станом здоров'я, не приймав участі у вихованні та утриманні дитини.
Разом з цим, згідно листа вищевказаного комунального закладу від 14.09.2015 року № 430, за час перебування дитини в закладі мати - ОСОБА_2 відвідала дитину єдиний раз 15.08.2015 року, що суперечить відомостям вищевказаного акту.
Згідно ч. 2 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.
Згідно роз'яснень п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.
Стаття 3 Конвенції про права дитини закріплює, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1 цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору (ст. 9 Конвенції про права дитини).
Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодекс (СК) України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.
Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Як зазначено Верховним Судом України, розглядаючи справи щодо позбавлення батьківських прав судам слід враховувати, що позбавлення батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують свої батьківські обов'язки, а тому питання про його застосування вирішується лише після повного, всебічного й об'єктивного з'ясування обставин справи і характеру ставлення батьків до дітей. Батьки можуть бути позбавлені батьківських прав тільки на підставах, передбачених законом, у випадках їх винної поведінки.
Не може бути позбавлена батьківських прав особа, яка не виконує своїх батьківських обов'язків внаслідок душевної хвороби, тривалого відрядження, створення перешкод з боку іншого з батьків, з яким проживає дитина.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав, оскільки на час вирішення спору місце проживання чи перебування відповідача встановити не представляється можливим, доказів умисного ухилення відповідача від виконання протягом тривалого часу батьківських обов'язків по вихованню дитини позивач не надав, а тому суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову в цій частині.
Крім того, з урахуванням встановлених по справі обставин, в тому числі щодо стану здоров'я дитини, а також молодого віку ОСОБА_2, яка станом на час пред'явлення позову та вирішення справи досягла 18 років, суд вважає за доцільне не позбавляючи батьківських прав останню надати їй можливість налагодити стосунки з сином та попередити її про необхідність зміни ставлення до виховання дитини, поклавши на службу у справах дітей як орган опіки та піклування контроль за виконанням нею батьківських обов'язків.
Відповідно до вимог ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
З огляду на викладене та оскільки дитина перебуває у будинку дитини та потребує матеріальної допомоги суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття стягнувши аліменти на рахунок ОСОБА_1, відкритий у відповідному відділенні банку.
Згідно ст. 367 ЦПК України, рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню.
Судові витрати по справі, а саме суму судового збору в розмірі 487,20 грн., відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави.
На підставі наведеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 212-215, 226 ЦПК України, суд
Позовну заяву Служби у справах дітей Білоцерківської міської ради в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Комунальний заклад Київської обласної ради «Спеціалізований обласний будинок дитини м. Біла Церква» про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 21.09.2015 року і до досягнення дитиною повноліття на рахунок ОСОБА_1, відкритий у відповідному відділенні банку.
Рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню.

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність зміни її ставлення до виховання малолітньої дитини.

Покласти на Службу у справах дітей Білоцерківської міської ради контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 487,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Суддя А. Ю. Цуранов