У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Дьоміна О.О., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту), відшкодування моральної шкоди та порушення кримінальної справи,

в с т а н о в и в:

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення заборгованості за договором строкового банківського вкладу від 26 листопада

2013 року № 1763352 в сумі 4 676,58 дол. США та стягнення морального відшкодування в сумі 10 000 грн.

Заочним рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2015 року, залишеним без зміни ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 10 липня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» на користь ОСОБА_2 відшкодування заборгованості в сумі 108 102, 62 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасовано ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 10 липня 2015 року в частині залишення без зміни заочного рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2015 року про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту) та справу в наведеній частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада

2015 року заочне рішення Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 26 березня 2015 року скасовано та ухвалено нове, яким в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погодившись із рішенням апеляційного суду Чернігівської області від

12 листопада 2015 року, ОСОБА_2 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою, в якій просив скасувати оскаржуване судове рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Суд апеляційної інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що 26 листопада 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Надра», в особі начальника відділення № 2414 ОСОБА_4, було укладено договір строкового банківського вкладу (депозиту) без поповнення № 1763352 строком на 6 місяців, який в подальшому було пролонговано ще на 6 місяців, відповідно до якого

ОСОБА_2 вніс до ПАТ «КБ «Надра» вклад у сумі 4 225 дол. США, а банк зобов'язався сплатити процентну ставку розміром 10,5% річних. Відповідно до умов договору строк розміщення вкладу закінчився 26 листопада 2014 року.

Апеляційний суд зазначав, що 24 листопада 2014 року ОСОБА_2 звернувся до банку із заявою про виплату коштів в іноземній валюті за депозитним вкладом, шляхом їх видачі готівкою через касу банку, однак готівкою грошові кошти позивачеві виплачено в кінці строку дії вкладу не було, оскільки відповідно до умов договору, належні позивачеві кошти було перераховано на його поточний рахунок № 81919250, що підтверджувалось поточним звітом банку за операціями по рахунку № 81919250 за період з 26 листопада 2013 року по 3 квітня 2015 року.

Таким чином, суд вірно вказував, що після перерахування банком грошових сум на поточний рахунок позивача, зобов'язання за договором строкового банківського вкладу було припинено у зв'язку з його з виконанням, проведеним належним чином.

Враховуючи, що порядок виконання договору строкового банківського вкладу було погоджено сторонами в договорі, він узгоджується з положеннями

ст. 599, ч. 1 ст. 1058 ЦК України, відтак апеляційний суд вірно вважав, що права позивача не є порушеними, а підстави для задоволення позову ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором строкового банківського вкладу від

26 листопада 2013 року № 1763352 відсутні.

Доводи, на які посилається заявник у касаційній скарзі, висновків суду не спростовують.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Зі змісту рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада 2015 року і доданих матеріалів убачається, що касаційна скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваного судового рішення.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу (депозиту), відшкодування моральної шкоди та порушення кримінальної справи, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 12 листопада 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути скаржнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ О.О.Дьоміна