ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/191/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"16" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі :

головуючого судді: Набудович І.О.

за участю секретарів: Івашків Р.В., Скляренко А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, Приватного акціонерного товариства «Укргазбанк», третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про виключення майна з акту опису та зняття арешту,

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ПАТ «Укргазбанк», третя особа: ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві про виключення 1/2 частини садового будинку з акту опису та арешту майна та зняття арешту з майна, посилаючись на те, що позивач з 24.12.1994 р. перебуває в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3, під час якого ними спільно побудовано будинок, розташований по вул. Садовій, 135, ділянка 5 в м. Києві в с/т «Райдуга», право власності на який в подальшому було зареєстровано за чоловіком. На виконання судового рішення від 01.06.2010 р. про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором було звернуто стягнення на земельну ділянку АДРЕСА_1. Під час проведення виконавчих дій ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві земельна ділянка була описана, але разом з нею предметом опису та накладення арешту став і спірний будинок, оскільки останній розташований на описаній земельній ділянці. Між тим, за рішенням суду за позивачем визнано право власності на 1/2 частину спірного будинку, оскільки останній є спільним сумісним майном подружжя. Позивач вважає, що такими діями порушені її права, як власника 1/2 спірного будинку, оскільки спірний будинок не був предметом іпотеки і за рішенням суду стягнення на нього звернуто не було. Просила суд виключити з акту опису та арешту майна від 03.03.2012 р., складеного ВДВС Дарницького РУЮ у м. Києві належну їй на праві власності 1/2 частину спірного садового будинку та зняти арешт з цієї частини будинку.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити, посилаючись на викладені в ньому обставини.

Представник відповідача - ПАТ «Укргазбанк» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що на момент укладення договору іпотеки земельної ділянки спірний будинок був об'єктом незавершеного будівництва, а тому на підставі Закону України «Про іпотеку» автоматично передається в іпотеку разом з земельною ділянкою.

Відповідач ОСОБА_3 надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнав, проти задоволення позову не заперечував.

Представник третьої особи - ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили до суду копію матеріалів виконавчого провадження № 30449360.

Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача ПАТ «Укргазбанк» та дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 перебувають у шлюбі з 24.12.1994 року (а.с.7).

Згідно державного акту серія НОМЕР_1 від 03.08.2000 р. відповідачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить земельна ділянка 5, площею 0,0701 га по АДРЕСА_1 (а.с. 9).

28 лютого 2006 року в забезпечення виконання договору споживчого кредиту, укладеного між ОСОБА_3 та ВАТ АБ «Укргазбанк», укладено договір іпотеки, предметом якого є земельна ділянка НОМЕР_2 площею 0,0701 га на АДРЕСА_1 (а.с. 19-26).

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 року в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором звернуто стягнення на предмет іпотеки - земельну ділянку НОМЕР_2 площею 0,0701 га на АДРЕСА_1 (а.с. 16-18).

Як вбачається з матеріалів справи, під час проведення виконавчих дій в межах виконання рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 р. державним виконавцем ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві було описано земельну ділянку, про що 23.03.2012 р. складено акт опису й арешту майна (а.с. 192-193).

До вказаного акту опису та арешту майна також було включено спірний садовий будинок, що розташованій на цій земельній ділянці, право власності на який було зареєстровано за ОСОБА_3 16 липня 2007 року (а.с. 8).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20 червня 2013 року, залишеному в силі ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 31 липня 2014 року в частині вимог про визнання права власності, встановлено, що садовий будинок, розташований в районі Осокорки в АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину вказаного будинку (а.с. 67-69).

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Зі змісту договору іпотеки від 28.02.2006 року вбачається, що предметом договору є виключно земельна АДРЕСА_1 в м. Києві, на яку і було звернуто стягнення рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 01.06.2010 р. Про спірний будинок ні у договорі іпотеки, ні у рішенні суду не зазначено, зокрема, і як про об'єкт незавершеного будівництва.

Тобто, посилання на існування на переданій ОСОБА_3 в іпотеку банку земельній ділянці спірного будинку з'явилось лише на стадії виконання рішення суду про звернення стягнення на земельну ділянку, а саме в акті опису й арешту майна від 23 березня 2012 року, хоча право власності на спірний будинок за ОСОБА_3 оформлено ще 16 липня 2007 року.

Відповідно до ч. 3 ст. 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально посвідчена.

Відповідно до ст. 578 ЦК України майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників.

Частиною 2 ст. 6 Закону України «Про іпотеку» визначено, що майно, що є у спільній власності, може бути передане в іпотеку лише за нотаріально засвідченою згодою усіх співвласників. Співвласник нерухомого майна має право передати в іпотеку свою частку в спільному майні без згоди інших співвласників за умови виділення її в натурі та реєстрації права власності на неї як на окремий об'єкт нерухомості.

Як вбачається з матеріалів справи, і встановлено, зокрема, попередніми судовими рішеннями, при укладенні договору іпотеки від 28 лютого 2006 року позивач надала нотаріально засвідчену згоду відповідачу ОСОБА_3 на передачу в іпотеку банку земельної ділянки, але згоди щодо спірного будинку позивач не надавала.

Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Управління державної реєстрації Головного територіальногоуправління юстиції у м. Києві від 04 лютого 2016 року відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на садовий будинок за ОСОБА_2 у зв'язку з наявністю зареєстрованих обтяжень щодо цього майна (а.с. 65).

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

У відповідності з положеннями ч. 1 ст. 316 та ч. 1 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 постанови «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 (з наступними змінами) за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що грунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

Захист права власності осіб, які не є учасниками виконавчого провадження, у разі накладення арешту на майно для подальшого звернення стягнення на нього визначено ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження».

Так, відповідно до положень вказаної норми особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Посилання на те, що частина майна, що вказане в Акті опису та арешту майна, а саме 1/2 частина спірного будинку належить позивачу на праві власності, підтверджується рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.06.2013 р., що набрало законної сили.

Таким чином, арешт на 1/2 частину спірного будинку, накладеного, як на майно відповідача ОСОБА_3, порушує право власності позивача, як співвласника, оскільки в подальшому може призвести до реалізації спірного будинку з метою погашення боргу відповідача.

Частиною 5 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено право зняття арешту з майна за рішенням суду.

За таких обставин, суд вважає, що вимоги ОСОБА_2 про виключення 1/2 частини спірного будинку з акту опису та зняття з неї арешту відповідають ст. 16 ЦК України, є обгрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 10, 60, 61, 208, 209, 212-218 ЦПК України, на підставі ст. 41 Конституції України, ст. ст. 65 СК України, ст.ст. 16, 316, 319, 321, 386, 391, 578 ЦК України, Закону України «Про іпотеку», Закону України «Про виконавче провадження», суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Виключити з акту опису та арешту майна, складеного відділом Державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві від 03 березня 2012 року, 1/2 частину садового будинку, розташованого в районі Осокорки в АДРЕСА_1, право власності на яку визнано за ОСОБА_2.

Зняти арешт з 1/2 частини садового будинку, розташованого в районі Осокорки в АДРЕСА_1, накладений в рамках виконавчого провадження № 30449360 відділом державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя І.О. Набудович