Справа № 182/8847/13-ц
Провадження № 2/0182/453/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05.01.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючої - судді Рунчевої О.В., секретаря Смикової Ю.В., за участю представника позивача - ОСОБА_1, представника відповідача - ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Нікополі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 „ПриватБанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості,суд -

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство комерціний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Свої вимоги мотивує тим, що між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем по справі ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № DNH4KS37030188 від 31.10.2006 року.

За цим договором відповідач отримав у кредит кошти в розмірі 2 251,84 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік.

Свої зобов'язання відповідач належним чином не виконував, а тому станом на 13.09.2013 року у нього утворилася заборгованість у розмірі 28 925,74 грн., з яких:

- 2 251,84 грн. - заборгованість за кредитом;

- 9 208,95 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 15 611,34 грн. - пеня;

- 500 грн. - штраф (фіксована частина);

- 1 353,61 грн. - штраф (процентна складова).

Враховуючи те, що відповідач добровільно не бажає погасити дану заборгованість позивач просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 28 925, 74 грн. за кредитним договором № DNH4KS37030188 від 31.10.2006 року та судовий збір у розмірі 289, 26 грн.

10 грудня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» уточнило позовні вимоги та просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по відсоткам за договором DNH4KS37030188 від 31.10.2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 21.09.2008 року по 21.09.2013 року у розмірі 8 219,21 грн. посилаючись на те, що враховуючи що сплата відсотків за договором № DNH4KS37030188 позичальником повинна здійснюватися щомісячно то і позовна давність за вимогами повязаними зі стягнення заборгованості по простроченим щомісячним платежам (відсотків за користування кредитом), повинна обчислюватися за період, відповідний терміну загальної позовної давності від дати звернення до суду, якщо термін не збільшено умовами договору. Так строк прострочення за тілом кредиту за період 31.10.2006 року по 21.09.2013 року становить 1825 днів, розмір простроченої заборгованості складає 2 251,84 грн. розмір % ставки в день дорівнює 0,2 %, а отже сума заборгованості по відсоткам згідно розрахунку складає: 2251,84 грн. * 0,2%*1825 днів прострочення/100=8 219,21 грн. (а.с.58-60).

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 у судовому засіданні проти позову заперечував та заявив клопотання про застосування у спорі строку позовної давності та просив в позові відмовити саме з цієї підстави.

Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з позовною вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки ( ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність. Зокрема, ч. 2 ст.258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання ( ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки; п.1 ч.2 ст.258 ЦК України - позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

В судовому засіданні встановлено, що 31.10.2006 року між сторонами було укладено договір, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 251,84 грн. на строк 24 місяці зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 2,09% у місяць на суму залишку заборгованості за кредитом.

Позичальник зобов'язався здійснювати повернення кредиту в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з 10 по 17 число кожного місяця, позичальник повинен надавати банку грошові кошти (щомісячний платіж) у сумі 120,67 грн. для погашення заборгованості за кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також інших витрат згідно умов (а.с.4 зі звороту).

Отже, поряд зі встановленням строку дії договору до 31 жовтня 2008 року, сторони встановили і строки виконання боржником окремих зобов'язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Взяті на себе зобов'язання з погашення кредиту відповідач належним чином не виконав.

З п.5.5. доданих до позовної заяви умов надання споживчого кредиту фізичним особам вбачається, що терміни позовної давності по вимогам про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки - пені, штрафів за даним договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років.

Суд звертає увагу на те, що не можна вважати Умови надання споживчого кредиту фізичним особам доказом збільшення позовної давності ("Розстрочка") (Стандарт»), виходячи з наступного.

Так, пунктом 5.5 Умов надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (Стандарт), наданих позивачем до позову, передбачено, що терміни позовної давності до вимог про стягнення кредиту, процентів за користування ним, винагороди, неустойки - пені, штрафів за договором установлені сторонами тривалістю в п'ять років (а.с. 5-8).

Позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі (частина перша статті 259 ЦК України).

Згідно із частинами першою, другою статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Як вбачається з матеріалів справи, у заяві позичальника домовленості сторін щодо збільшення строку позовної давності немає (а.с. 4 зі звороту).

Як вбачається з Умов надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт) (а.с. 5-8), останні не містять підпису позичальника ОСОБА_4, що ставить під сумнів ознайомлення відповідача в момент укладання договору саме з цими ж Умовами, які й були надані до суду.

Враховуючи правову позицію Верховного Суду України, викладену в постанові за № 6-16цс15 від 11 березня 2015 року, виходячи з правового аналізу ст.ст. 207, 259 ЦК України, Умови надання споживчого кредиту фізичним особам ("Розстрочка") (Стандарт), пунктом 5.5 яких установлено позовну давність тривалістю в п'ять років, не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами кредитного договору, якщо такі Умови не містять підпису позичальника; не встановлено наявність належних і допустимих доказів, які б підтверджували, що саме ці Умови розумів позичальник, підписуючи заяву позичальника, а також те, що Умови містили збільшений строк позовної давності в момент підписання заяви позичальника, або в подальшому такі Умови, зокрема щодо збільшення строку позовної давності, не змінювались.

Таким чином, належних та допустимих доказів, а саме письмового договору, скріпленого підписами сторін, про збільшення позовної давності банком не представлено, а отже й відсутні підстави вважати, що банк звернувся в межах строків позовної давності.

Виходячи з вище викладеного, на час звернення позивача до суду сплили строки позовної давності.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

З огляду на ці обставини, позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по відсоткам за договором № DNH4KS37030188 від 31.10.2006 року нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 21.09.2008 року по 21.09.2013 року у розмірі 8 219,21 грн. не підлягають задоволенню у зв'язку з пропуском строку позовної давності.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.207,256-259, 261,266 ЦК України, ст.ст.10,11,212, 213 - 215,218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_3 „ПриватБанк до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Дніпропетровської області( м. Кривий Ріг) через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області.

Суддя: ОСОБА_5