Справа № 464/8809/15-ц
пр.№ 2/464/501/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26.01.2016 року

Сихівський районний суд м.Львова

в складі: головуючого-судді Чорної С.З.

при секретарі Бень І.В.

розглянувши у відкритому судовому засідання в залі суду в м.Львові цивільну справу за позовом Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, третя особа Львівське комунальне підприємство «Дністер» про демонтаж самочинно добудованого балкона до квартири, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить: зобов'язати відповідача демонтувати самочинно добудований балкон до квартири АДРЕСА_1; судові витрати покласти на відповідача. В обґрунтування позову покликається на те, що відповідач самовільно влаштувала балкон до вказаної квартири без отримання на це дозвільних документів органів місцевого самоврядування, у зв'язку із чим, була притягнена до адміністративної відповідальності за ст.150 КУпАП. Відповідне питання також було розглянуто міжвідомчою комісією позивача висновок якої було затверджено розпорядженням Сихівської РА ЛМР від 30.07.2015 №351 «Про демонтаж самочинно добудованого балкона до квартири № 45 на вул.Липова Алея, 9», однак таке розпорядження не було виконано відповідачем у добровільному порядку, через що позивач звернувся до суду. Просить позов задовольнити.

У судовому засіданні представник позивача підтримала позов повністю, просить такий задовольнити. Додатково пояснила, що на момент звернення до суду про наявність у відповідача права власності на спірний балкона нічого не було відомо.

У судове засідання відповідач не з'явилась, хоча належним чином повідомлялась про час та місце слухання справи, проте подала суду заяву про слухання справи у її відсутності. У судовому засіданні 27.11.2015р. заперечила проти позову, обґрунтовуючи тим, що балкон належить їй на праві власності, що підтверджено правовстановлюючим документом від 25.08.2015р; прибудова балкону здійснювалась з повідомленням усіх уповноважених на те органів місцевого самоврядування, а тому відсутні будь-які дії, що свідчили би про самочинність встановлення такого. Відтак, просить у задоволені позову відмовити.

Представник третьої особи ЛКП «Дністер» в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, а тому суд вважає можливим, розглянути справу у відсутності представника підприємства.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи та з'ясувавши її дійсні обставини, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до наступного, з огляду на таке.

Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, з врахуванням положень ст.ст.57-59 ЦПК України.

Згідно із ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. При цьому дані докази повинні бути належними і допустимими, як це передбачено ст.ст.58-59 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувались вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхилюючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.4 ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом.

Згідно з ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ч.2 ст.383 ЦК України власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, надані йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Розпорядженням Сихівської районної адміністрації ЛМР від 30 липня 2015р. №351, ОСОБА_1, як власника, зобов'язано демонтувати самочинно добудований балкон до квартири АДРЕСА_1, влаштування якого виконано без погодження проектної документації та дозволу органу місцевого самоврядування.

Разом із тим, судом встановлено, що 26 квітня 2010 року відповідач звернулась із заявою про надання Інспекцією ДАБК у Львівській області дозволу на початок загально-будівельних робіт у спірній квартирі, що стосувались реконструкції з внутрішнім переплануванням та прибудовою балкону квартири № АДРЕСА_1, що знаходить на четвертому поверсі цього будинку. Ця обставина підтверджена декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, в подальшому на підставі якої управлінням «Дозвільний офіс» Львівської міської ради 21.07.2015р. дозволено видачу документів дозвільного характеру та така декларація зареєстрована Департаментом державної архітектурно-будівельної інспекції у Львівській області 30.07.2015.

Так, ОСОБА_1 на праві власності належить квартира № АДРЕСА_1, загальною площею 22,5 кв.м. що підтверджено свідоцтвом про права власності на нерухоме майно від 25.08.2015р.. При цьому, до загальної площі квартири належить балкон площею 3,0 кв.м., згідно з технічного паспорта на приватизовану квартиру від 12.08.2015р., зареєстрований Обласним КП ЛОР «БТІ та ЕО», який є додатком до свідоцтва про право власності на житло.

Із аналізу вищевказаних норм законодавства та встановлених обставин, суд приходить до переконання, що позивачем належних і допустимих доказів самовільного встановлення спірного балкону суду не подано. Натомість встановлено, що прибудова балкону здійснювалась відповідно до отриманого дозволу; спірний балкон належить відповідачу на праві власності, яке непорушне в силу норм чинного законодавства, а тому суд, виходячи з відсутності обґрунтованих фактичних даних самочинно встановленого балкону, приходить висновку, що у позові необхідно відмовити за безпідставністю.

Разом із тим, щодо обраного позивачем способу захисту, суд приходить до наступного.

Відповідно до ст.16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Позивачем Сихівською районною адміністрацією Львівської міської ради способом захисту права обрано демонтаж самочинно добудованого балкону на четвертому поверсі до квартири № АДРЕСА_1, а відтак в силу ст.10 ЦПК України зобов'язана була довести правову та фактичну підставу своїх вимог. Правовою підставою своїх вимог позивач назвав ст.376 ЦК України.

Згідно з ч.1 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.

У п.13 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» № 6 від 30 березня 2012р. (надалі - постанова пленуму) роз'яснено, що вирішуючи позови про знесення самовільно збудованих (прибудованих, надбудованих) балконів, мансард, горищ тощо у багатоповерхових багатоквартирних будинках, суди повинні враховувати, що положення ст.376 ЦК до цих правовідносин не застосовуються. Проте у випадку, коли квартира в такому будинку розташована на першому (цокольному) поверсі й власник здійснив прибудову до неї з одночасним зайняттям частини прибудинкової земельної ділянки, спір повинен вирішуватися відповідно до правил статті 376 ЦК.

В той же час відповідно до матеріалів справи положення ст.376 ЦК України не можуть бути правовою підставою для задоволення позову, оскільки правовідносини пов'язані з самочинним переплануванням/переобладнанням квартири на четвертому поверсі будинку, а відтак врегульовані іншими нормами законодавства, зокрема - ст.383 ЦК України та ст.152 ЖК України.

Враховуючи наведене вище, суд приходить переконання, що позивачем не зазначено жодної із підстав для знесення самочинного будівництва, передбачених ст.376 ЦК України та не доведено цього в силу норм ст.ст.10, 60 ЦПК України; цивільне право позивача не порушено, а тому відсутні правові підстави для його захисту в судовому порядку.

Також, згідно із ст.88 ЦПК України позивачеві не підлягають до присудження понесені ним судові витрати при подачі позову до суду у разі відмови судом у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.16, 321, 381 ЦК України та керуючись ст.ст. 1, 10, 11, 57-60, 80, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

у позові Сихівської районної адміністрації Львівської міської ради до ОСОБА_1, третя особа Львівське комунальне підприємство «Дністер» про демонтаж самочинно добудованого балкона до квартири АДРЕСА_1 - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його отримання, а особами, які не були присутні в судовому засіданні під час проголошення рішення - протягом 10 днів з часу отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий: