Справа № 489/7558/15-ц
Номер провадження 2/489/478/16
РІШЕННЯ

Іменем України

21 січня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 (далі-позивачі) до ОСОБА_5 (далі-відповідач), третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Савченко Ігор Миколайович про визнання договору іпотеки недійсним та визнання договору іпотеки припиненим,

встановив

В грудні 2015 року позивачі звернулися до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що договір іпотеки, укладений між сторонами суперечить нормам законодавства України.

Просили суд визнати вказаний договір іпотеки недійсним та застосувати наслідки недійсного правочину.

Ухвалою суду від 12.01.2016 об'єднано в одне провадження позовні вимоги про визнання недійсним договору іпотеки із вимогами ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Савченко Ігор Миколайович про визнання договору іпотеки припиненим, які заявлені у справі №489/7559/15-ц.

Позивач та представники позивачів в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили задовольнити позов.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в задоволенні позову.

Третя особа в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

06.11.2010 р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 був укладений Договір позики, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. Згідно положень даного договору ОСОБА_7 передав ОСОБА_1 в позику грошові кошти в сумі 43 530 грн. 85 коп., що на день передачі грошей відповідачу було еквівалентно 5 500,00 дол. США.

Згідно п. 1.1 Договору позичальник зобов'язався сплачувати проценти в розмірі 6% в місяць від суми позики в гривнях, що є еквівалентом 330 доларів США за курсом НБУ на день сплати відсотків, до дня фактичного повернення позики.

У відповідності до п. 2 договору позики остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 06.11.2012 р. в гривнях в еквіваленті 5 500,00 доларів США відповідно до курсу НБУ на день повернення позики.

В забезпечення виконання зобов'язань боржника ОСОБА_1 за вищезазначеним Договором, 06.11.2010 р. між ОСОБА_5, ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 було укладено Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М.

Згідно п.п. 1.1, 1.2 Іпотечного договору іпотекодавці (позивачі), з метою забезпечення належного виконання позичальником зобов'язання, що випливає з договору позики, передають в іпотеку, а іпотекодержатель приймає в іпотеку в порядку і на умовах, визначених в договорі, нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_1, яка належить іпотекодавцям на праві спільної часткової приватної власності, по 1/4 частці кожному.

Право власності іпотекодавців на вищевказану квартиру підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло, виданим Управлінням з використання і розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 12.11.2007 р., зареєстрованого в ММБТІ 29.07.2008 р. за реєстраційним номером НОМЕР_1, номер запису 18011 в книзі 104.

Договірна вартість предмета іпотеки була визначена сторонами в розмірі 250 000 грн. 00 коп.

Як вбачається з матеріалів справи, договір іпотеки, укладений між позивачами та відповідачем, забезпечує виконання зобов'язань за Договором позики від 06.11.2010 р. З умовами даного Договору всі позивачі були ознайомлені та ними договір підписаний.

Позивачі як на підставу недійсності договору іпотеки вказують: нечіткі двозначні положення договору стосовно суми та валюти заборгованості, протиріччя стосовно порядку сплати відсотків за договором.

Статтею 203 ЦК України передбачено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч. ч. 1 - 3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Нормою статті 18 Закону України «Про іпотеку» передбачено істотні умови іпотечного договору, а саме: для громадян України - прізвище, ім'я, по батькові, місце проживання із зазначенням адреси та індивідуальний ідентифікаційний номер у Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків та інших обов'язкових платежів; зміст та розмір основного зобов'язання, строк і порядок його виконання та/або постання на правочин, у якому встановлено основне зобов'язання; опис предмета іпотеки, достатній для його ідентифікації, та/або його реєстраційні дані, у тому числі кадастровий номер. У разі іпотеки земельної ділянки має зазначатися її цільове призначення; посилання на видачу заставної або її відсутність.

У разі відсутності в іпотечному договорі однієї з вказаних вище істотних умов він може бути визнаний недійсним па підставі рішення суду.

При укладені оспорюваного Іпотечного договору від 06.11.2010 року всі істотні умови, передбачені статтею 18 Закону України «Про іпотеку» були обумовлені.

Відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Оскільки договір іпотеки є похідним від основного зобов'язання, то за загальним правилом відповідно до ч. 2 ст. 548 Цивільного кодексу України недійсність основного зобов'язання тягне за собою недійсність угоди щодо його забезпечення.

Договір позики, умови якого позивачі вважають такими, що не відповідають законодавству, на теперішній час у встановленому законом порядку недійсним не визнаний.

Суд зазначає, що вимоги позивачів, на які вони посилаються як на підставу недійсності укладеного між сторонами іпотечного договору, стосуються укладеного попередньо між сторонами договору позики.

Посилання позивачів на визнання договору іпотеки недійсним у зв'язку нечіткими двозначними положеннями договору стосовно суми та валюти заборгованості, протиріччями стосовно порядку сплати відсотків за договором не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки законодавцем не передбачено таких підстав безпосередньо для визнання недійсним договору іпотеки.

Доказів, що укладення договору не відповідало внутрішній волі позивачів суду не надано. Позивачами не доведено, що на них здійснювався тиск, який унеможливлював відмову від правочину або зміну його умов.

Позивачі оспорюють договір позики від 06.11.2010 в іншому провадженні, а тому, враховуючи похідний характер іпотечного договору, суд вважає, що вимоги позивачів щодо визнання договору іпотеки недійсним є такими, що не підлягають задоволенню у зв'язку з необґрунтованістю.

Доводи позивачів про не співмірність вартості предмета іпотеки та суми позики, не є підставою ні для визнання договору іпотеки недійсним, ні для визнання договору іпотеки припиненим. В свою чергу вказана підстава може мати місце при вирішенні питання щодо звернення стягнення на предмет іпотеки.

Що стосується вимог позивачів про визнання договору іпотеки припиненим, то суд прийшов до такого висновку.

Підстави припинення іпотеки визначено ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору.

Відповідно до ст. 537 ЦК України боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі: відсутності кредитора або уповноваженої ним особи у місці виконання зобов'язання; ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку; відсутності представника недієздатного кредитора.

Відповідно до ст. 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Як вбачається з матеріалів справи, згідно з п. 2 Договору позики від 06.11.2010 остаточний розрахунок щодо повернення суми позики має бути здійснено не пізніше 06.11.2012 р. в гривнях в еквіваленті 5 500,00 доларів США відповідно до курсу НБУ на день повернення позики.

Відповідно до заяви від 05.11.2015 ОСОБА_1 висловив письмову вимогу про прийняття грошової суми ОСОБА_5

Згідно з квитанцією №3 від 16.11.2015 вніс на депозитний рахунок приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Бороздіної О. Г. 43530,85 грн. для передачі ОСОБА_5

В зазначеній квитанцій вказано, що кошти внесено з метою виконання частково зобов'язання за договором позики, посвідченого 06.11.2010.

Зобов'язання по сплаті відсотків позичальником не виконано навіть в тому розмірі, з яким він погоджується.

За таких обставин, матеріалами справи спростовуються доводи позивачів щодо припинення договору іпотеки з підстав виконання основного зобов'язання, оскільки внесення останніми на депозитний рахунок нотаріуса 43530,85 грн. засвідчило факт лише часткового виконання зобов'язання, що не може розцінюватись як підстава для припинення зобов'язання, проведеним належним чином.

Відтак, відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; доказуванню підлягають обставини,які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін т а інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Таким чином, оцінивши надані позивачами докази в їх сукупності, суд вважає, що оспорюваний іпотечний договір від 06.11.2010 укладено сторонами відповідно до вимог закону.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову про визнання іпотечного договору недійсним та припинення іпотечного договору необхідно відмовити у зв'язку з безпідставністю та необґрунтованістю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання договору іпотеки недійсним та визнання договору іпотеки припиненим в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв