АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7494/15-ц Номер провадження 22-ц/786/303/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д.Д. Доповідач ап. інст. Абрамов П. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі :

Головуючого судді : Абрамова П.С.

Суддів : Кузнєцової О.Ю., Хіль Л.М.

При секретарі: Фадєйкіній Н.Б.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2015 року

в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом виселення.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді доповідача,-

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року позивачка звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири АДРЕСА_1. У квартирі також зареєстрований та проживає її колишній чоловік ОСОБА_3 Відповідач своєю агресивною поведінкою перешкоджає їй в повній мірі користуватися належним їй житлом та майном, влаштовує сварки, знищує особисті речі, погрожує їй та змінює замки, що призвело до її фактичного виселення з квартири. В добровільному порядку відповідач знятися з реєстраційного обліку та виселитися відмовляється.

Прохала суд усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1 шляхом виселення ОСОБА_3; зобов'язати Управління Державної міграційної служби УМВС України в Полтавській області зняти з реєстраційного обліку в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 прохає рішення суду скасувати вказуючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, зокрема ст.ст.319, 391, 383 ЦК України.

Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку про її відхилення.

Чинним законодавством України передбачено особливі права колишніх членів сім'ї власника житла щодо користування житловим приміщенням.

Так у відповідності з вимогами ст. ч.4 ст. 156 ЖК України до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, місцевий суд вірно встановив, що сторони по справі з 13.10.2000 року по 07.09.210 року перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с. 7).

У період шлюбу, 27.02.2001 року ОСОБА_3 подарував ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 (а.с. 8, 10).

Згідно відомостей адресно-довідкового підрозділу УДМС, ГУДМС України в Полтавській області від 29.09.2015 року відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 06.04.2009 року (а.с. 22).

Встановивши дані обставини, місцевий суд прийшов до вірних висновків, що відповідач вселився в спірну квартиру на правах члена сім'ї власника та у зв'язку з припиненням сімейних відносин з власником квартири в силу ч. 4 ст.156 ЖК УРСР, яка передбачає збереження права користування житлом для членів сім'ї, які припинили сімейні відносини з власником будинку, не втратив права користування займаним приміщенням.

Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення.

Згідно ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Місцевим судом встановлено, що позивач останні п'ять років проживає в домоволодінні свого сина ОСОБА_4 в АДРЕСА_2, однак заявляє про свій намір проживати у АДРЕСА_1.

Відповідач, який на даний час проживає у даній квартирі, забезпечив позивача необхідним комплектом ключів від вхідних дверей, що надає їй можливість безперешкодного доступу до вказаного помешкання.

Ні судом першої інстанції, ні судом апеляційної інстанції не встановлено фактів, які б свідчили про систематичне вчинення відповідачем дій, які б унеможливлювали спільне проживання з позивачем в одному помешканні.

Також матеріали справи е містять доказів про те, що до відповідача в установленому законом порядку вживалися міри громадського впливу.

За таких обставин, місцевий суд прийшов до вірних висновків щодо відсутності правових підстав, визначених ст. 116 ЖК УРСР для виселення відповідача, а тому позовні вимоги ОСОБА_2 про виселення ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги щодо використання місцевим судом незрозумілого, застарілого формулювання - «соціалістичного співжиття», висновків місцевого суду не спростовують, оскільки головним в даному словосполученні є слово «співжиття» яке судами трактується однозначно.

Також при вирішенні питання щодо співвідношення норм матеріального права які регулюють права власника будинку та спеціальні норми права які регулюють права колишніх членів сім'ї власника будинку перевагу необхідно віддавати спеціальним норм права. При цьому в ході судового розгляду справи позивачкою не доведено факт порушення її прав власника. Вона має можливість користуватися своєю власністю.

Колегія суддів вважає, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Доводи апеляційної скарги висновків місцевого суду не спростували.

Керуючись ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308 , 315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти діб до Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий суддя П.С. Абрамов

Судді О.Ю. Кузнєцова

Л.М. Хіль

Згідно.