Справа № 539/306/16-ц
Рішення

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Лубенський міськрайонний суд

Полтавської області

В складі: головуючого судді - Гудкова С. В.

при секретарі - Яценко Л.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Лубни Полтавської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 міського будинку культури, треті особи начальник ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області ОСОБА_4, директор ОСОБА_3 міського будинку культури ОСОБА_5 про поновлення на роботі та виплату заробітної плати за час вимушеного прогулу , -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 міського будинку культури про поновлення на роботі та виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Свій позов мотивувала тим, що вона з 13.01.2015 року працювала на посаді культорганізатора ОСОБА_3 міського будинку культури ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області .

21.12.2015 року, в зв"язку із захворюванням зубів вона змушена була в терміновому порядку звернутися до лікаря стоматолога. Про свою відсутність на роботі, в зв"язку із хворобою, вона повідомила художнього керівника. Цього дня у лікаря стоматолога вона перебувала з 09-00 год. по 11-00 год, після чого прийшла на роботу.

По приходу на роботу у неї виникла конфліктна ситуація із художнім керівником ОСОБА_6, яка звинуватила її у прогулі, безпричинному невиході на роботу та зриві репетиції Новорічного ранку. Її пояснення щодо відвідання лікаря, художній керівник слухати не захотіла, а зразу ж написала доповідну директору і повідомила, що її звільнять за статтею.

Знаходячись у збудженому стані та під психологічним тиском, позивач на своєму робочому місці написала заяву про звільнення із займаної посади на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) з визначенням дати звільнення - 21.12.2015 року. Заяву вона залишила на своєму робочому місці, не подаючи її до відділу кадрів. Художній керівник, забравши цю заяву, особисто подала її директору.

Цього дня - 21.12.2015 року вона звільнена не була. На її запитання директору міського будинку культури , що їй роботи далі, останній відповів, щоб вона працювала. 21.12.2016 року так і в наступні дні вона виходила на роботу і виконувала свої функціональні обов"язки, будучи переконаною в тому, що її заяву директор не пустив в хід і питання про її звільнення знято. Таким чином вона відпрацювала всі Новорічні свята. Вийшовши на роботу в понеділок 04.01.2016 року, вона була поставлена перед фактом, що наказом за № 01-ОС від 04.01.2016 року вона звільнена з посади культорганізатора МБК за згодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Позивач вважає вищезазначене звільнення незаконним, прохає суд поновити її на посаді культорганізатора ОСОБА_3 міського будинку культури з 04.01.2016 року; стягнути з ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради на її користь 3515 гривень 76 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2016 року по 23.02.2016 року ( 36 робочих днів) та 1400 гривень витрат на юридичну допомог.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, прохали його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_3 міського будинку культури, одночасно і як третя особа - директор ОСОБА_3 МБК ОСОБА_5 позов не визнав, прохав в його задоволенні відмовити. Вважає, що звільнення позивача було проведено на законних підставах.

Представник відповідача ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради, одночасно і як третя особа - начальник вищезазначеного управління ОСОБА_4 в судове засідання не з"явився, надіслав до суду заяву з проханням проводити розгляд справи без участі представника управління.

Суд, заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали, докази справи, вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є угода сторін.

Пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9 роз"яснено, що при домовленості між

працівником і власником підприємства, установи, організації або

уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1

ст.36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в

строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може

мати місце лише при взаємній згоді про це власника або

уповноваженого ним органу і працівника.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 13.01.2015 року працювала на посаді культорганізатора ОСОБА_3 міського будинку культури ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області .

21.12.2015 року, в зв"язку із захворюванням зубів позивач змушена була в терміновому порядку звернутися до лікаря стоматолога. Про свою відсутність на роботі, в зв"язку із хворобою, вона повідомила художнього керівника ОСОБА_6. Цього дня у лікаря стоматолога вона перебувала з 09-00 год. по 11-00 год, після чого прийшла на роботу, що підтверджується відповідною довідкою лікаря (а.с.16).

По приходу на роботу у неї виникла конфліктна ситуація із художнім керівником ОСОБА_6, яка звинуватила її у прогулі, безпричинному невиході на роботу та зриві репетиції Новорічного ранку. Художній керівник зразу ж написала доповідну директору і повідомила позивача , що останню звільнять за статтею.

Знаходячись у збудженому стані та під психологічним тиском, позивач на своєму робочому місці написала заяву про звільнення із займаної посади на підставі ч.1 ст.36 КЗпП України (за згодою сторін) з визначенням дати звільнення - 21.12.2015 року. Заяву вона залишила на своєму робочому місці, не подаючи її до відділу кадрів. Художній керівник, забравши цю заяву, особисто подала її директору.

Цього дня - 21.12.2015 року позивач звільнена не була. На її запитання директору міського будинку культури , що їй роботи далі, останній відповідав, щоб вона працювала.

Так, 27.12.2015 року позивач просила у директора МБК, щоб він віддав їй її заяву про звільнення з роботи за угодою сторін, оскільки вона передумала звільнятись, але директор повідомив, щоб вона продовжувала працювати, тим більше, що було багато роботи на Новорічні свята. Вказану обставину в судовому засіданні не заперечував директор МБК ОСОБА_5 та підтвердила свідок - художній керівник МБК ОСОБА_6

21.12.2016 року так і в наступні дні позивач виходила на роботу і виконувала свої функціональні обов"язки, будучи переконаною в тому, що її заяву директор не пустив в хід і питання про її звільнення знято.

Таким чином вона відпрацювала всі Новорічні свята. Вийшовши на роботу 04.01.2016 року, позивача було повідомлено, що наказом за № 01-ОС від 04.01.2016 року (а.с.13) останню звільнено з посади культорганізатора МБК за згодою сторін, на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Суд вважає вказане звільнення незаконним, оскільки воно було проведено 04.01.2016 року без згоди на це позивача, фактично між керівництвом МБК та працівником не було досягнуто домовленості про саме звільнення і про дату звільнення, тим більше, що позивач взагалі відмовились звільнятись з роботи . Отже, в даному випадку, не мало місце угода між керівництвом МБК та позивачем про звільнення останнього, а тому відповідач не мав право звільняти свого працівника на підставі п.1 ст.36 КЗпП України.

Враховуючи вищезазначені обставини, суд вважає, що позивач підлягає поновленню на посаді культорганізатора ОСОБА_3 міського будинку культури з 04.01.2016 року.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України, при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу, але не більше як за один рік.

Суд не погоджується із розрахунком позивача про розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу (3515,76 грн.), враховуючи наступне. Так, в період часу з 04.01.2016 року по 23.02.2016 року складає 36 робочих днів. Відповідно до довідки відповідача від 23.02.2016 року за № 40 (а.с.83) середньоденна заробітна плата позивача складала 71 грн. 30 коп., отже, сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 04.01.2016 року по 23.02.2016 року становить 2566 гривень 80 копійок (36 днів х 71 грн.30 коп.), які необхідно стягнути з відповідача на користь позивача.

Відповідно п.2,4 ч.1 ст.367 ЦПК України, слід допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді культорганізатора ОСОБА_3 міського будинку культури з 04.01.2016 року та стягнення на її користь з ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області 1639 гривень 90 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один календарний місяць з 04.01.2016 року по 04.02.2016 року (23 робочих дня х 71 грн. 30 коп.).

Крім цього, вирішуючи питання щодо стягнення з відповідачів витрат на правову допомогу, суд вважає за необхідне зазначити наступне:

Відповідно до статті 84 Цивільного процесуального кодексу України граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

На сьогодні дане питання врегульоване Законом України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах, яким визначено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

З журналу судового засідання вбачається, що адвокат ОСОБА_7 брав участь у судовому засіданні 22.02.2016 року - 29 хвилин, а 23.02.2016 року - 06 хв, всього 25 хв .

Таким чином, відповідно до Закону України Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах на користь позивача з відповідачів підлягає стягненню лише 229 гривень 67 копійок витрат на правову допомогу ( 1378 грн. мінімальна заробітна плата, 40% - 551 грн. 20 коп.- за одну годину, а за 25 хв. - 551 грн.20 коп. х 25 : 60 = 229 грн. 67 коп.).

При подачі позову позивач був звільнений від сплати судового збору, а тому зазначені витрати слід стягнути з відповідача ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області на користь держави, оскільки відповідач ОСОБА_3 МБК не має свого розрахункового рахунку та бухгалтерії і є структурним підрозділом ОСОБА_2 культури і мистецтв виконкому.

Враховуючи вищевикладені обставини, керуючись п.1 ст.36, ч.2 ст. 235 КЗпП України, пунктом 8 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" від 06.11.1992 року № 9, ст.ст.10, 15, 60, 61, 212, 213, 214, п.2,4 ч.1 ст.367 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області, ОСОБА_3 міського будинку культури - задовольнити частково .

Поновити ОСОБА_1 на посаді культорганізатора ОСОБА_3 міського будинку культури з 04.01.2016 року .

Стягнути з ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області на користь ОСОБА_1 2566 гривень 80 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 04.01.2016 року по 23.02.2016 року ( 36 робочих днів) та 229 гривень 67 копійок витрат на юридичну допомогу .

Відповідно до п.2,4 ч.1 ст.367 ЦПК України, допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді культорганізатора ОСОБА_3 міського будинку культури з 04.01.2016 року та стягнення на користь ОСОБА_1 з ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області 1639 гривень 90 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один календарний місяць з 04.01.2016 року по 04.02.2016 року (23 робочих дня).

Стягнути з ОСОБА_2 культури і мистецтв виконавчого комітету ОСОБА_3 міської ради Полтавської області на користь держави 1102 гривні 40 копійок судового збору .

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Лубенського

міськрайонного суду ОСОБА_8 С. В.