Справа № 137/1186/13-ц Провадження № 22-ц/772/366/2016Головуючий в суді першої інстанції Сільченко О. В.
Категорія Доповідач Медвецький С. К.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Медвецького С.К.,

суддів: Оніщука В.В., Чорного В.І.,

при секретарі Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 25 червня 2013 року у справі за поданням старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, -

встановила:

У червні 2013 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції звернувся до суду із поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 шляхом заборони виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань, посилаючись на те, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-147 від 15 квітня 2010 року виданого Літинським районним судом Вінницької області про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 45 055, 64 доларів США та 7 989, 80 грн. судових витрат.

Оскільки боржник від виконання вищезазначеного рішення суду ухиляється, то старший державний виконавець просив обмежити ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним зобов'язань, покладених на нього рішенням.

Ухвалою Літинського районного суду Вінницької області від 25 червня 2013 року тимчасово обмежено ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого по АДРЕСА_1, у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить ухвалу суду скасувати і постановити нову ухвалу, якою провадження у справі закрити, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування судом норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні ОСОБА_2 та його представник ОСОБА_4 підтримали апеляційну скаргу та просили її задовольнити.

Державний виконавець в судове засідання не з'явився, подав заперечення на апеляційну скаргу, в яких просив відмовити в задоволенні скарги; справу розглянути у його відсутність.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення боржника та його представника, перевіривши матеріали справи і обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає, що вона підлягає задоволенню частково з таких міркувань.

Задовольняючи подання, суд першої інстанції виходив із того, що боржник у добровільному порядку не погашає заборгованість та ухиляється від виконання зобов'язань за виконавчим листом.

Однак повністю погодитись з такими висновками суду не можна.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

За змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, вправі звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Установлено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції знаходиться виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-147 від 15 квітня 2010 року виданого Літинським районним судом Вінницької області про солідарне стягнення з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 45 055, 64 доларів США та 7 989, 80 грн. судових витрат.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявності факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим з метою всебічного і повного з'ясування всіх обставин справи, встановленню дійсних прав та обов'язків учасників спірних правовідносин, суду належить з'ясувати, чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції належним чином не з'ясував всі обставини справи, чи дійсно боржник свідомо не виконував належні до виконання зобов'язання, а лише обмежився висновком про те, що у боржника існує заборгованість перед стягувачем.

При цьому судом не з'ясовано, чи має боржник змогу виконати зобов'язання у повному обсязі або частково, але не робить цього без поважних причин.

У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження факту ухилення боржника від виконання своїх боргових зобов'язань.

Відповідно до статті 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території.

Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю

власною.

На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Таким чином, при вирішенні подання, суд першої інстанції, встановлюючи тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон боржника, належним чином не встановив чи є ці обмеження необхідними в демократичному суспільстві з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Аналогічна правова позиція висловлена у рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2013 року у справі «Хлюстов проти Росії».

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд змінює або скасовує ухвалу суду першої інстанції і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права або при правильному вирішенні було помилково сформульовано суть процесуальної дії чи підстави її застосування.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, у порушення вимог ст. ст. 212-214 ЦПК України не з'ясував належним чином фактичні обставини справи щодо заявлених вимог, і це, на думку колегії суддів, є обов'язковими підставами для скасування ухвали суду.

За таких обставин, ухвалу суду першої інстанції необхідно скасувати та постановити нову ухвалу про відмову в задоволенні подання.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, п. 2 ч. 1 ст. 312, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Літинського районного суду Вінницької області від 25 червня 2013 року скасувати.

У задоволенні подання старшого державного виконавця відділу державної виконавчої служби Літинського районного управління юстиції про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобов'язань відмовити.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий: /підпис/ С.К. Медвецький

Судді: /підпис/ В.В. Оніщук

/підпис/ В.І. Чорний

З оригіналом вірно: