АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

5 січня 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Одинака О. О.

суддів: Винту Ю.М., Половінкіної Н.Ю.

секретар Герман Я.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року,

встановила:

Ухвалою Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1, який належить ОСОБА_2

На вказану ухвалу ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Посилається на те, що суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального та процесуального права та порушив його права.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у розгляді справи, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.

Постановляючи ухвалу суд виходив з того, що невжиття заходів забезпечення позову може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду за наслідками розгляду позову про стягнення заборгованості.

Однак такі висновки суду першої інстанції є помилковими.

Відповідно до частини 1 статті 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим Кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 статті 151 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Відповідно до положень ст. 292 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду у випадках, передбачених статтею 293 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, N 9 (далі - Постанови Пленуму Верховного Суду України) забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи після відкриття провадження у ній (за винятком випадку, передбаченого ч. 4 ст. 151 ЦПК, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

В пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України роз'яснено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 виник спір щодо повернення боргу за договором позики в сумі 7000 доларів США (а.с.2-3).

З довідки виконавчим комітетом Мигівської сільської ради Вижницького району Чернівецької області від 23 грудня 2015 року №3440 вбачається, що ОСОБА_3 є власником будинку, який розташований по АДРЕСА_1 (а.с.23).

В матеріалах справи відсутні докази про те, що житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, які розташований по АДРЕСА_1 належить відповідачці ОСОБА_2

Отже, суд першої інстанції в порушенні вимог закону забезпечив позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу шляхом накладення арешту на нерухоме майно, яке не належить відповідачці.

Постановивши ухвалу , яка оскаржується суд першої інстанції незаконно вирішив питання про права та обов'язки ОСОБА_3. як особи яка не бере участь у справі щодо спірного нерухомого майна.

Враховуючи наведені вище обставини колегія судів вважає, що суд постановив ухвалу від 23 листопада 2015 року з порушенням норм процесуального права, а тому її слід скасувати та постановити нову ухвалу, якою у задоволення заяви про забезпечення позову відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 312 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Ухвалу Вижницького районного суду Чернівецької області від 19 листопада 2015 року скасувати.

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, які розташовані по АДРЕСА_1, відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: