Справа № 683/2926/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 грудня 2015 року Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої судді Завадської О.П.

при секретарі Васічевій О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу за позовом ОСОБА_1 до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності на частку домоволодіння в порядку спадкування,

встановив:

В листопаді 2015 року ОСОБА_1 предявила позов до Старокостянтинівської міської ради про визнання права власності в порядку спадкування за законом на 13/20 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель по вул. Глібова, 31 (бувша вул. Крилова) м. Старокостянтинова, що належала її матері ОСОБА_2, яка померла 13 травня 2014 року в м. Старокостянтинові, з яких 7/20 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 06 травня 1994 року за р. № 2-1284, де невірно вказане його місце розташування «вул. Крилова», та 3/10 частки на підставі договору дарування, посвідченому Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 17 жовтня 1978 року за р. № 2510, де невірно вказано відомості про власницю, а саме, помилково вказане прізвище матері як «Хомюк» (це її дівоче прізвище), замість прізвища «Козюра», оскільки на час набуття права власності на зазначену частку домоволодіння вона перебувала в зареєстрованому шлюбі і її прізвище було «Козюра». Внести зміни в даний правовстановлюючий документ неможливо в звязку з смертю власника. За таких обставин нотаріус відмовила їй в оформленні спадкових прав, про що винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Представник адвокат позивачки ОСОБА_3 подала до суду заяву, якою просила справу розглянути без її участі, підтримала позов та просила його задовольнити.

Представник відповідача також подала до суду заяву про те, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду та просила розглянути справу без її участі.

Враховуючи те, що сторони в судове засідання не зявилися, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України розгляд справи здійснювався без фіксації судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновків про наступне.

Згідно положень ст. ст. 1216 1218 ЦК України спадкування є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, хто його пережив та батьки.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 померла 13 травня 2014 року в м. Старокостянтинові, про що складено відповідний запис № 137 згідно даних свідоцтва про смерть серії 1-БВ № 229246, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Старокостянтинівського районного управління юстиції у Хмельницької області 13 травня 2014 року.

Зі змісту довідки (Ф-7) «Про сумісну реєстрацію до дня смерті», виданої Старокостянтинівським комбінатом комунальних підприємств за № 004971 від 06 листопада 2014 року ОСОБА_2 на день смерті була одна зареєстрована ІНФОРМАЦІЯ_1.

Факт родинних відносин між позивачкою ОСОБА_1 та померлою ОСОБА_2, як між дочкою та матірю, підтверджуються даними свідоцтва про народження першої відповідно серії 1-АВ №403266, виданого Старокостянтинівським Райбюро ЗАГС Хмельницької області 29 жовтня 1971 року, копією актового запису про шлюб останньої № 8 від 08 травня 1976 року, складеного виконавчим комітетом Демковецької сільської ради Старокостянтинівського району, та свідоцтвом про її розірвання шлюбу серії 1-БВ № 313393, виданого Старокостянтинівським ЗАГС Хмельницької області 11 березня 1984 року, де імя дружини до і після розірвання шлюбу вказане як «Козюра Марія Корніївна».

Позивачка в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, юридично прийняла спадщину, шляхом подання відповідної заяви до Старокостянтинівської державної нотаріальної контори в порядку ч. 1 ст. 1269 ЦК України. На підставі її заяви була заведена спадкова справа № 744/2014 року до майна померлого (інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину)) № 42351173, виданий Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 04 грудня 2015 року. За даними інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 38839753, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 07 листопада 2014 року відсутня інформація про наявність заповіту від імені спадкодавця ОСОБА_2 Зі змісту копій матеріалів даної спадкової справи, направлених суду Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 04 грудня 2015 року за № 4879/01-16, вбачається, що позивачка являються єдиним спадкоємцем до майна померлої. Інших спадкоємців, а також передбачених законом та ст. 1241 ЦК України, малолітніх, неповнолітніх, недієздатних осіб та осіб, цивільна дієздатність яких обмежена немає.

До складу спадкового майна після смерті ОСОБА_2, зокрема, увійшли 13/20 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель по вул. Глібова, 31 (бувша вул. Крилова, яка перейменована на вул. Глібова згідно рішення 34 сесії Старокостянтинівської міської ради від 27 вересня 2013 року за № 3 за даними довідки Старокостянтинівського бюро технічної інвентаризації, оцінки та реєстрації від 23 вересня 2015 року за № 547) м. Старокостянтинова, що належали померлій ОСОБА_4, з яких 7/20 частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 06 травня 1994 року за р. № 2-1284, де вказане місце розташування «вул. Крилова», та 3/10 частки на підставі договору дарування, посвідченого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою 17 жовтня 1978 року за р. № 2510, де невірно вказано відомості про власницю, а саме як «Хомюк Марія Корніївна». Хоча згідно даних копії актового запису про її шлюб № 8 від 08 травня 1976 року, складеного виконавчим комітетом Демковецької сільської ради Старокостянтинівського району, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб. Після шлюбу подружжя обрало спільне прізвище «Корюза».

Постановою державного нотаріуса Старокостянтинівської державної нотаріальної контори від 12 листопада 2015 року за № 4537/02-31 через вищевказані неточності в правовстановлюючих документах позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на заявлену частину нерухомого майна після смерті ОСОБА_2

Відповідно до розясень в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Положеннями ст. ст. 316, 321 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Проаналізувавши зібрані докази, кожний окремо та у їх сукупності, суд приходить до переконання, що спадкодавець ОСОБА_2 за свого життя набула право власності на заявлену частину домоволодіння відповідно до закону і зареєструвала своє право власності у встановленому законом порядку.

Приймаючи до уваги те, що позивачка є її спадкоємцем за законом та прийняла спадщину, однак не може оформити право власності на вказане спадкове майно у звязку з невірним зазначенням даних про спадкодавця, як власника заявленої частини домоволодіння, в правовстановлюючому документі, а також не може в адміністративному порядку звернутися для усунення даної помилки, так як власник помер, тому права позивачки ОСОБА_1 підлягають захисту, а наявність помилки не може бути підставою відмови у захисті права позивачки.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги підлягають задоволенню в повністю.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 53, 59, 60, ч. 2 ст. 197, 209, 212, 214-215 ЦПК України, на підставі ч. 1 ст. 15, п. 1 ч. 2 ст. 16, ст. 316, ст. 321, ст. 328, ст. 1216, ст. 1217, ст. 1218, ч. 1 ст. 1225, ст. 1241, ч. 3 ст. 1268, ч. 1 ст. 1269 , ч. 1 ст. 1270, п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року „Про судову практику у справах про спадкування,

вирішив:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, право власності на 13/20 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель та споруд по вул. Глібова, 31 м. Старокостянтинова Хмельницької області в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_2, яка померла 13 травня 2014 року в м. Старокостянтинові Хмельницької області.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Хмельницького області через Старокостянтинівський районний суд шляхом подання в десятиденний строк з дня ухвалення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя ________