Апеляційний суд Житомирської області
Справа №296/4127/14-ц Головуючий у 1-й інст. Сингаївський О. П.
Категорія 27 Доповідач Коломієць О. С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Коломієць О.С

суддів Зарицької Г.В., Якухно О.М.

при секретарі

судового засідання ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «ПриватБанк» до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки

за апеляційною скаргою фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У травні 2014 року позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що 21.12.2007 року між ним та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2Г.) укладено кредитний договір № МК 355-07, відповідно до якого відповідач отримав кредит у розмірі 140 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.12.2022 року.

В забезпечення виконання зобовязань за вказаним кредитним договором 21.12.2007 року з відповідачем був укладений договір іпотеки, відповідно до якого ОСОБА_2 надав в іпотеку Хлібний павільйон (літ.«А») по вул. І. Кочерги, 14 в м. Житомирі, загальною площею 16,00 кв.м., який належить йому на праві власності. Оскільки умови договору та зобовязання відповідачем належним чином не виконувались, його заборгованість станом на 10.09.2013 року склала 249357,92 грн.

Позивач просив позовні вимоги задовольнити у відповідності з вимогами ст.ст.33,39 ЗУ «Про іпотеку», ст.ст. 526, 1050, 1054 ЦК України: звернути стягнення на іпотечне майно, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладенням від імені відповідача договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також наданням ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу.

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомира від 22.09.2015 р. позов задоволено. В рахунок погашення заборгованості за кредитним договором МК 355-07 від 21.12.2007 р. в розмірі 249 357,92 грн. звернуто стягнення на предмет іпотеки, відповідно до договору іпотеки №МК 355-07 від 21.12.2007, а саме: Хлібний павільйон літ «А», загальною площею 16,00 кв.м., металевий, що знаходиться за адресою: вул. І.Кочерги, 14 шляхом продажу вказаного Предмету іпотеки ПАТ КБ «ПриватБанк» з укладанням від свого імені договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення ПАТ КБ «ПриватБанк» всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, з початковою ціною продажу предмету іпотеки на підставі проведеної оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. Стягнуто з ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь позивача судові витрати по 1246,79 грн. з кожного.

Не погоджуючись з вказаним рішенням відповідач ФОП ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою. В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, недоведеність обставин, що мають значення для справи, просить скасувати зазначене рішення суду та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог Банка. Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд під час розгляду справи хоча і встановив факт виконання позивачем вимог кредитного договору з надання відповідачу коштів в розмірі 140000,00 грн., однак даний факт не був доведений в суді самим позивачем. Задовольняючи позов, суд не дослідив чи відповідає порядок і спосіб нарахування заборгованості вимогам кредитного договору. Крім того, при винесенні рішення, судом не надано належної оцінки тому факту, що на предмет іпотеки, на який звернуто стягнення, накладено арешт в кримінальній справі, що знаходиться на розгляді в Богунському районному суді м. Житомира.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що між сторонами 21.12.2007 р. укладено кредитний договір № МК 355-07, відповідно до якого відповідач ФОП ОСОБА_2 отримав 140 000,00 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 19% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 20.12.2022 року (а.с.7-9).

На виконання зобовязань даного договору укладено договір іпотеки від 21.12.2007 року, за умовами якого ФОП ОСОБА_2 надав в іпотеку Хлібний павільйон (літ.«А») по вул. І. Кочерги, 14 в м. Житомирі, загальною площею 16,00 кв.м., який належить йому на праві власності. Вартість предмета іпотеки сторонами встановлена в розмірі 159337,00 грн. (а.с.12-14).

Рішенням Корольовського районного суду м. Житомимра від 03.12.2010 р. Хлібний павільйон визнано обєктом права спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_3

Згідно ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобовязаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду.

Отримавши кредитні кошти, відповідач умови договору кредиту належним чином не виконував, внаслідок чого станом на 10.09.2013р. заборгованість за договором, згідно розрахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» склала 249 357 грн. 92 коп., з яких:

-122 120,86 грн. - заборгованість за кредитом, в тому числі 35009,90 грн. простроченого тіла;

- 92069,71 грн. - заборгованість по відсоткам за користування кредитом, в тому числі 91149,79 грн. прострочених відсотків;

- 3338,65 грн. - заборгованість по комісії (винагороди), в тому числі 3338,65 грн. простроченої комісії (винагороди);

- 31828,70 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором.

У пункті 18 Договору іпотеки № МК 355-07 передбачено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання Позичальником якого-небудь із зобовязань, передбачених Кредитним договором, вони не будуть виконані або в разі порушення ним будь-якого із зобовязань, передбачених умовами Кредитного договору.

Позивач свої зобов'язання за кредитним договором виконав у повному обсязі, надавши відповідачу вказану суму кредиту. У свою чергу відповідач прийняв кредитні кошти, використавши їх за призначенням, але грошові зобов'язання щодо погашення кредиту належним чином не виконав.

На підставі вищевикладеного, та відповідно до вимог передбачених статтями 526, 527, 530, 1050 ЦК України, ст.33 Закону України «Про іпотеку», суд першої інстанції, задовольняючи позов, дійшов висновку, що вимоги позивача щодо звернення стягнення на предмет іпотеки, є обґрунтованими, доказаними і підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно зі ст.627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст.629 ЦК).

Відповідно до ч. 1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Пунктом 2.1. кредитного договору № МК 355-07 від 21.12.2007р. передбачено, що кредит надається шляхом видачі готівкових коштів через касу та в межах суми, передбаченої п. 1.2 цього договору (14000,00 грн.) за умови виконання позичальником зобовязань, передбачених в п. 2.2.10 даного договору, в пункті 1.4. договору визначено також ціль, для якої надається кредит придбання нерухомості.

ОСОБА_4 прийому-передачі у власність нерухомого майна від 04.12.2007р., який є невід'ємною частиною до договору купівлі-продажу хлібного павільйону, посвідченого нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу ОСОБА_5, ЗАТ «Золотий каравай» передав, а ОСОБА_2 прийняв у власність обєкт нерухомого майна по вул. І.Кочерги, 14 в м. Житомирі: хлібний павільйон, загальною площею 16,0 м?. З продавцем повністю проведено розрахунок в сумі 120000,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишалася, та сплати процентів, належних за договором.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК.

Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір (ч. 3 ст.60 ЦПК).

Відповідно до ст.64 ЦПК України письмовими доказами є будь - які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Письмові докази, як правило, подаються в оригіналі. Якщо подано копію письмового доказу, суд за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, має право вимагати подання оригіналу.

Таким чином, правило про надання доказів у вигляді оригіналів не є безумовним, і за логікою цивільно-процесуальних норм справжність копій та достовірність викладених в них відомостей може бути піддана сумніву лише із зазначенням об'єктивних доводів про це.

До позовної заяви позивачем були долучені: копія кредитного договору між «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 (а.с.7-11), копія договору іпотеки (а.с.12-14), які підписані обома сторонами, копія рішення Корольовського районного суду м. Житомира про визнання спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 певних рухомих та нерухомих обєктів (а.с.17-18), копії паспортів відповідачів, копія заяви ОСОБА_2 про надання кредиту в розмірі 150000,00 грн. (а.с.109), копія службової записки про направлення грошових коштів від оренди на покриття заборгованості по кредиту ОСОБА_2 та копія заяви ОСОБА_2 про зарахування вказаного боргу в рахунок погашення кредиту (а.с.110, 112).

ОСОБА_4 доводами відповідача ОСОБА_2 факт укладання кредитного договору, не оспорювався, а клопотання про витребування оригіналу заявки на видачу готівки, підписану позичальником та решти доказів обґрунтовувалося лише сумнівами щодо наявності таких у позивача.

З тексту постанови Житомирського апеляційного господарського суду від 02.12.2010 р. вбачається, що відповідач ОСОБА_2 в травні 2009 р. звертався до суду з вимогою про визнання незаконним збільшення процентної ставки за користування кредитом за кредитною угодою № МК 355-07 від 21.12.2007 р., укладеною між ним та ЗАТ КБ «ПриватБанк» (а.с.106-108).

Більш того, з виписки ПАТ КБ «ПриватБанк» по особовому рахунку № 2001 ПП ОСОБА_2 за період з 21.12.2007р. по 07.07.2014 р. вбачається, що останній погашав борг за кредитним договором № МК 355-07 від 21.12.2007р. (а.с.84-86).

Таким чином, факт виникнення зобов'язальних відносин між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 слід вважати встановленим.

Відхиляючи доводи відповідача в частині недоведеності позивачем факту надання кредитних коштів в сумі 140000,00 грн. в звязку з відсутністю оригіналу заявки на видачу готівки, колегія звертає увагу і на те, що правом на оспорення кредитного договору, визнання його недійсним відповідач не скористався.

Разом з тим, відповідач, вважаючи недоведеним факт видачі позивачем кредитних коштів в сумі 140000,00 грн., в доводах апеляційної скарги посилається на порушення порядку і способу нарахування заборгованості, оскільки такі не відповідають вимогам (Умовам) кредитного договору.

Відповідно до укладеного 21.12.2007 р. кредитного договору МК355-07 позивач зобов'язувався надати відповідачу кредит у розмірі 140 000,00 грн., а останній повернути кредит зі сплатою відсотків у розмірі 19% річних і винагороди, що сплачується відповідно до Графіку погашення, який є додатком №1 до кредитного договору.

При порушенні позичальником зобов'язань по погашенню кредиту, передбачених п.п. 1.3., 2.2.3., 2.3.3., 2.4.1., 4.11. кредитного договору, позичальник сплачує банку відсотки за користування кредитом у розмірі 40% річних від суми залишку непогашеної заборгованості (п. 4.3. договору). Оплата відсотків, передбачених п.4.3. договору здійснюється 21 числа кожного поточного місяця, починаючи з дати підписання даного договору.

Позичальник сплачує Банку винагороду за відкриття рахунку в розмірі 1400,00 грн. в день укладення договору та винагороду за ведення кредитної справи 0,07344% щомісячно від суми кредиту (п.4.5., 4.6.).

При порушенні позичальником будь-яких зобов'язань по оплаті відсотків за користування кредитом, передбачених Графіком погашення, а також п.п. 2.2.2, 2.3.1, 2.3.2, 2.3.3, 2.4.1, 4.1, 4.2, 4.3, 4.4 договору, строків повернення кредиту, передбачених Графіком погашення, а також п.п.1.3, 2.2.3, 2.3.3 договору, винагороди передбаченої п.п. 4.5, 4.6 позичальник сплачує банку за кожний випадок порушення пеню в розмірі 0,2% від суми простроченого платежу за кожний день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (п.6.1.).

При порушенні позичальником зобов'язань, передбачених п.п. 2.2.7, 2.2.8, 2.2.11 дійсного договору, останній сплачує банку за кожний випадок порушення штраф в розмірі 2% від суми отриманого кредиту (п.6.2).

Згідно з п. 2.3.3. кредитного договору, банк має право при порушенні позичальником будь-якого зобов'язання, передбаченого умовами кредитного договору, змінити умови кредитного договору - вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту, сплати відсотків за його користування, виконання інших зобов'язань за кредитним договором у повному обсязі.

З наданого банком розрахунку вбачається, що останнім у звязку з порушенням боржником зобовязань у відповідності до умов договору правильно обрахований розмір пені та винагорода за ведення кредитної справи. Крім того, спір з приводу розміру боргу відсутній, і у разі належного виконання зобов'язання відповідач ОСОБА_2 не був позбавлений можливості надати відповідні докази про це та здійснити свої розрахунки.

Доводи апеляційної скарги в частині неможливості звернення стягнення на іпотечне майно через накладення на нього арешту в кримінальній справі суперечить вимогам чинного законодавства. Під час розгляду справи було встановлено, що дане майно є іпотечним і на нього може бути звернуто стягнення у відповідності до вимог ст. 33 Закону України «Про іпотеку», а пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно буде вирішуватись в порядку виконання рішення суду у відповідності до вимог ст. 54 Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, вирішуючи спір у справі, суд врахував вищевказані вимоги закону та встановивши, що ФОП ОСОБА_2 належним чином зобовязань, передбачених кредитним договором, не виконує, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно вимог ст.39 ЗУ «Про іпотеку», вірно зазначивши, що початкова ціна предмету іпотеки встановлюється на рівні, не нижчому на звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки проведеної субєктом оціночної діяльності під час проведення виконавчих дій (правова позиція Верховного Суду України від 23.12.2015 року у справі № 6-1205цс15).

Статтею 308 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

ОСОБА_4 таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корольовського районного суду м. Житомира від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий : Судді :