МАЛИНОВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
13 січня 2016 року м. Одеса
Малиновський районний суд міста ОСОБА_1 в складі:
головуючого - судді Сегеди О.М.,
при секретарі - Зубковій Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті ОСОБА_1 цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,
У листопаді 2015р. ОСОБА_2 звернулась до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_3, посилаючись на те, що в 1978р. на її імя був виданий ордер за №3151 на право заняття разом з дітьми одної кімнати жилою площею 10,26кв.м. в квартирі АДРЕСА_1. Зазначала, що в 1990р. вона зареєструвала шлюб з відповідачем, який як член сімї, з її згоди вселився та зареєструвався в квартирі АДРЕСА_1. Оскільки сімейне життя між нею та відповідачем не склалося, у 1992р. шлюбні відносини між ними були припинені та шлюб було розірвано. Після розлучення, відповідач забрав свої особисті речі і добровільно виїхав з квартири. З цього часу вони з відповідачем ніяких відносин не підтримують, місце його проживання та місце роботи не відомо. При цьому останній добровільно не знявся з реєстраційного обліку за адресою: АДРЕСА_2, у звязку з чим позивачка змушена сплачувати за нього комунальні послуги. Протягом двадцяти років ОСОБА_2 відповідача не бачила, з ним не спілкувалася, місце його знаходження їй не відомо.
У звязку із тим, що відповідач у квартирі не проживає понад двадцяти років, позивачка звернулась до суду та просила суд винести рішення, яким визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою№14 по пров. Інтернаціональному, 3 в м. Одесі.
У судовому засіданні представник позивача, діючий на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 20.10.2015р. №61, підтримав позовні вимоги, та просив їх задовольнити (а.с.9).
Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений, відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України (а.с.21,22).
Згідно ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У звязку з неявкою відповідача та неповідомленням ним про поважні причини такої неявки в судове засідання в порядку статті 169 ЦПК України, суд зі згоди позивача вважає за можливе розглядати справу в заочному порядку та ухвалити заочне рішення, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.
Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивачки, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.3 ст.10, ч.1 ст.60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом.
Суд вважає, що між сторонами виникли правовідносини, які регулюються Житловим кодексом України, тому при винесенні рішення суд застосовує норми матеріального права, якими регулюються правовідносини, які виникли між сторонами.
Встановлено, що в 1978р. на імя позивачки був виданий ордер за №3151 на право заняття разом з дітьми одної кімнати жилою площею 10,26кв.м. в квартирі АДРЕСА_1 (а.с.6).
З матеріалів справи вбачається, що з 1990р. сторони перебували в зареєстрованому шлюбі.
Встановлено, що 08.09.1992р. шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.16).
Відповідно до довідки «ЖКС «Черьомушки» про склад сімї та прописку від 22.06.2015р., у квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.7).
Відповідно до довідки відділу адресно-довідкової роботи від 14.11.2015р. ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.12).
Із пояснень представника позивача вбачається, що на час звернення ОСОБА_2 до суду, відповідач протягом двадцяти років у спірній квартирі не проживав і не проживає, фактично з 1992р. жилою площею не користується і нею не цікавиться, що підтверджується актом від 12 жовтня 2015р. (а.с.8).
Відповідно до листа Поштамту Центр поштового звязку №1 від 24.12.2015р. за №12/454-70-К за період з 01.06.2015р. по 23.12.15р. на імя ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_3 рекомендована кореспонденція в надходженні та видачі не значиться (а.с.25).
Згідно листа КУ «ОСОБА_1 поліклініка №1» ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на диспансерному обліку не значиться за період з 2014 по 2015рр., за медичною допомогою не звертався, листи непрацездатності йому не видавалися (а.с. 24).
Факт не проживання відповідача у квартирі АДРЕСА_4 з 1992р. до теперішнього часу, підтверджується поясненнями свідків: ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_5, які були допитані в судовому засіданні і які пояснили суду, що після розлучення відповідач забрав свої речі та залишив квартиру, більше вони його не бачили (а.с.28-33).
У відповідності до ч.1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.
Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку.
Суд вважає доведеним факт того, що на момент розгляду справи відповідач відсутній в квартирі понад шість місяців без поважних причин.
Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою.
Отже, рішення суду, яке набрало законної сили є підставою для зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання.
На підставі ч.ч.1 та 3 ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.
Відповідачем до суду не було надано жодних заперечень проти позову та доказів у підтвердження цих заперечень. Своїм правом бути присутнім у судових засіданнях відповідач також розпорядився на власний розсуд.
За таких обставин, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, підлягають задоволенню частково.
Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
Судовий збір у справі складає 487,20грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду і які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача (а.с.1).
На підставі ст.ст. 71,72 ЖК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 88, 209, 224-226 ЦПК України, суд
Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням задовольнити.
Визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право на користування житловою площею у квартирі АДРЕСА_5.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Іншими особами, які брали участь у справі, заочне рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.
Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя: О.М. Сегеда