Справа № 127/5373/16-ц Провадження № 22-ц/772/2542/2016Головуючий в суді першої інстанції Федчишен С. А.
Категорія 30Доповідач Сопрун В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 липня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області в складі :

головуючого: Сопруна В.В.,

суддів: Денишенко Т.О., Берегового О.Ю.,

при секретарі: Сніжко О.А.,

за участю: представника відповідача Гореша В.М., представника третьої особи ОСОБА_3 - ОСОБА_4,-

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Військового - медичного клінічного центру Центрального регіону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної смертю,

за апеляційною скаргою Військового - медичного клінічного центру Центрального регіону на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

В березні 2016 року ОСОБА_5 звернуся в суд з позовом до Військового - медичного клінічного центру Центрального регіону, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача ОСОБА_3 про відшкодування шкоди заподіяної смертю, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 29 серпня 2012 року каретою швидкої допомоги батька позивача - ОСОБА_6, 1927 року народження, полковника ЗСУ у відставці, учасника бойових дій, було доставлено у Військово-медичний клінічний центр Центрального регіону (ВМКЦР), де йому було поставлено діагноз «Закритий трансцервінальний перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків». Лікарем батька позивача - ОСОБА_6 було призначено ОСОБА_3 31 серпня 2012 року, повернувшись з відрядження, позивач прибув до клінічного центру та зустрівся з ОСОБА_3, який повідомив, що травма батька позивача є небезпечною для життя, яка в подальшому може призвести до смерті, та необхідно проводити операційне втручання. При цьому вказав, що необхідно терміново придбати протез, на що позивач погодився. 03 вересня 2012 року ОСОБА_3 передав йому рахунок-фактуру №21-1/030912 для перерахування коштів на поточний рахунок ФОП ОСОБА_7 на придбання протезу. 04 вересня 2012 року позивач сплатив грошові кошти в сумі 17500 грн. за ендопротез суглобу. Лікар повідомив позивача, що операція батька буде проведена 05 вересня 2012 року як планова. 05.09.2012 року позивач знаходився в клінічному центрі, після закінчення операції до нього підійшли ОСОБА_3 та ОСОБА_8, які повідомили, що під час проведення операції батько позивача помер, в зв'язку із тим, що в нього під час операції зупинилось серце.

06.09.2012 року позивач отримав на руки Лікарське свідоцтво про смерть №710, з якого дізнався, що причиною смерті батька позивача стала «Гостра коронарна недостатність».

В подальшому звернувшись до Вінницької прокуратури з нагляду за додержанням законів у воєнній сфері з заявою про проведення перевірки обставин смерті батька та правомірності дій співробітників ВМКЦР під час проведення операції. На підставі вказаної заяви було розпочато досудове розслідування по кримінальному провадженню № 0000022, відомості про яке внесено до ЄРДР від 21.05.2013 року, по підозрі ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.140 КК України, неналежне виконання медичним працівником своїх професійних обов'язків внаслідок недбалого чи несумлінного до них ставлення, якщо це спричинило тяжкі наслідки для хворого.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03 грудня 2015 року, ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч.1 ст.140 КК України на підставі ст.49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності. Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрито. Закриття кримінального провадження за закінченням строків давності, є нереабілітуючою підставою. При застосуванні нереабілітуючих підстав необхідно встановити факт вчинення конкретною особою протиправного діяння, передбаченого Законом України про кримінальну відповідальність, що в свою чергу, не дає права цій особі на реабілітацію.

Таким чином, ОСОБА_5 вважає, що з вини співробітника Військового - медичного клінічного центру Центрального регіону - лікаря ОСОБА_3 йому була завдана матеріальна шкода, яку просив стягнути, а саме: для проведення операції було придбано ендопротез суглобу вартістю 17500 грн.; витрати на поховання та ритуальні товари в сумі 8900 грн.; витрати на автопослуги з перевезення людей на кладовище та до місця, де проходив поминальний обід, в сумі 3000 грн.; витрати на поминальний обід в сумі 3150 грн.; витрати на виготовлення та встановлення гранітного пам'ятника в сумі 16000 грн. Крім того, внаслідок непрофесійних дій лікаря ОСОБА_3 позивач втратив свого батька, чим завдано великої моральної шкоди, оцінивши в розмірі 200000 грн., яку також просив стягнути.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Військово - медичного клінічного центру Центрального регіону на користь ОСОБА_5 2600 грн. у відшкодування матеріальної шкоди та 35000 грн. у відшкодування моральної шкоди.

В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судового збору.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позовних вимог.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, заслухавши осіб, які з'явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішенням, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Статтею 214 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення відповідає.

Суд першої інстанції, задовольняючи частково позовні вимоги, виходив із того, що внаслідок неналежного виконання лікарем ОСОБА_3 своїх професійних обов'язків, наступила смерть ОСОБА_6, що відноситься до тяжких наслідків, які перебувають у безпосередньому причинному зв'язку зі смертю, позивачу була спричинена матеріальна шкода, яка є доведеною у розмірі 2600 грн., а також моральна шкода, яку суд, виходячи із засад розумності і справедливості визначив в розмірі 35000 грн.

Стаття 10 ЦПК України зобов'язує кожну сторону довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених законом. Доказами являються будь-які фактичні дані, які встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України).

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Судом першої інстанції встановлено, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2015 року звільнено ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності за ч.1 ст. 140 КК України на підставі ст. 49 КК України у зв'язку з закінченням строків давності (а.с.22-27).

У зазначеній ухвалі суду встановлено, що ОСОБА_3 відповідно до наказу №1 директора Військово - медичного клінічного центру Центрального регіону від 03.01.2008року, у зв'язку із штатними змінами, був переведений за його згодою на посаду лікаря - ортопеда - травматолога травматологічного відділення клініки невідкладної хірургії та ушкоджень із 03.01.2008 року по 13 тарифікаційному розряду.

Цього ж дня, 03 січня 2008 року підготовлено та затверджено посадову інструкцію лікаря-ортопеда-травматолога відділення травматології клініки невідкладної хірургії та ушкоджень Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону ОСОБА_3, з якими останній ознайомлений під підпис. Відповідно до посадової інструкції одним із завдань та обов'язків лікаря ОСОБА_3 є проведення обстеження та лікування хворих, забезпечення медичного догляду і спостереження за ними, призначати лікування, лабораторне, інструментальне обстеження хворих, тощо. Також, відповідно до розділу № 4 Наказу ОСОБА_3 несе відповідальність за нечітке або несвоєчасне виконання обов'язків, передбачених посадовою інструкцією і правилами внутрішнього трудового розпорядку відділення, за бездіяльність і неприйняття рішень, що входить до сфери його компетенції.

29 серпня 2012 року до Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону з діагнозом «Закритий трансцервінальний перелом шийки лівої стегнової кістки зі зміщенням відламків» госпіталізований хворий ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2. Лікуючим лікарем ОСОБА_6 призначено лікаря-ортопеда-травматолога травматологічного відділення клініки невідкладної хірургії та ушкоджень ОСОБА_3 Останнім прийнято рішення про проведення планового операційного втручання ОСОБА_6 по встановленню протеза, яке призначено на 05 вересня 2012 року.

Відповідно до наказу МОЗ України від 15 червня 2007 року №329 «Про затвердження клінічних протоколів надання медичної допомоги з профілактики тромботичних ускладнень в хірургії, ортопедії і травматології, акушерстві та гінекології» розділу «Загальна хірургія» лікар ОСОБА_3 повинен врахувати, що у загальнохірургічних пацієнтів із більш високим ризиком - після невеликих операцій та у віці понад 60 років, чи в тих, які мають додаткові фактори ризику, або у пацієнтів після великих операцій у віці понад 40 років, які мають додаткові фактори ризику, рекомендовано тромбопрофілактику проводити НФГ (стандартний нефракціопований гепарин) або НМГ (низькомолекулярний гепарин) у великих профілактичних дозах (ступінь 1 А).

Крім того, ОСОБА_3 під час планової артропластики стегнового суглобу відповідно до вимог розділу «Травматологія та ортопедія»: «Планова артропластика стегнового суглоба» повинен був здійснити рутинне застосування одного із трьох антикоагулянтів, а саме, НМГ (у середній профілактичними дозі для пацієнтів з великим ризиком починають за 12 год. перед операцією та продовжують через 12-24 год. після операції або через 4-6 год. після операції в половині звичайної дози, а потім із збільшенням дози до звичайної при великому ризику на наступний день); Фондапарин (2,5 мг починати через 6-8 год. після операції); Коректовані дози антагоністів вітаміну К починати до операції чи ввечері після операції (МНВ - ціль - 2,5; МИВ - діапазон від 2,0 до 3,0).

ОСОБА_3, відповідно до своєї посадової інструкції від 03 січня 2008 року, як лікуючий лікар, будучи відповідальним за проведення обстеження та лікування хворого, забезпечення необхідного медичного догляду і спостереження за ним, призначення лікування та обстеження хворого, призначив обстеження ОСОБА_6 лікарем кардіологом, який в період із 29 по 31 серпня 2012 року провів кардіологічний огляд та кардіологічне обстеження, за результатами якого встановив діагноз: «Ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердь, нормо систолічний варіант, гіпертонічна хвороба 3 стадія, ступінь 1, ризик 4 (дуже високий)» та призначив курс лікування.

Незважаючи на похилий вік хворого та велику вірогідність у нього вікової органічної патології, наявність у нього супутніх тяжких захворювань, на які вказано лікарем кардіологом, лікуючий лікар ОСОБА_3 призначив 04 вересня 2012 року хворому ОСОБА_6 передопераційну підготовку, до якої входила: підготовка операційного поля, очисна клізма, сібазон 1 таблетка в 22:00 годині, та призначив планове оперативне втручання артропластики стегнового суглобу. 05 вересня 2012 року о 10:30 годині лікуючий лікар-ортопед-травматолог травматологічного відділення клініки невідкладної хірургії та ушкоджень Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону ОСОБА_3, за відсутності позитивної динаміки в стані хворого ОСОБА_6, не проявив настороженості при проведенні передопераційної підготовки вищевказаного хворого з наявною супутньою патологією, тобто не взяв до уваги, що хворий відноситься до хворих з групи ризику і, будучи відповідальним за підготовку до операційного втручання, перед його проведенням не забезпечив повторне його обстеження кардіологом, провів планове операційне втручання артропластики стегнового суглобу. Під час даного операційного втручання стан здоров'я хворого погіршився та о 12:00 годині констатована смерть хворого.

Відповідно до висновку №116-К від 29.07.13-01.10.13 року комісійної судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз, смерть ОСОБА_6 настала від хронічної ішемічної хвороби серця, яка ускладнилась гострою коронарною недостатністю на фоні гіпертонічної хвороби серця. Між смертю ОСОБА_6 і хронічною ішемічною хворобою серця є причинний зв'язок.

Відповідно до висновку №115-К від 29.07.13-01.10.13 року комісійної судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз, за наявності у хворого ОСОБА_6 хронічної ішемічної хвороби серця, поширеного після інфарктного міокардіосклерозу на фоні гіпертонічної хвороби, проведення оперативного втручання 05.09.2012 р. із застосуванням ендотрахіального наркозу без контролю кардіологічної передопераційної підготовки ОСОБА_9, з одноразовим оглядом кардіологом 31.08.2012 р. та проведенням дворазового електрокардіологічного дослідження 29 та 30 серпня 2012 року, за відсутності огляду кардіолога і електрокардіографії безпосередньо перед операцією, є передчасним. Відсутність даних динаміки спостереження за станом серцево-судинної системи у ОСОБА_6 не дало можливості вірно оцінити стан хворого безпосередньо перед операцією, що в подальшому, при проведенні загальної анестезії (ендотрахеального наркозу) призвело до ускладнення наявної у нього хронічної ішемічної хвороби серця. Вищевказані порушення, обумовили настання смерті ОСОБА_6 від гострої коронарної недостатності.

Відповідно до висновку №160-К від 25.11.13-25.12.13 року комісійної судово-медичної експертизи Вінницького обласного бюро судово-медичних експертиз, згідно історії хвороби № 3351 ВМКЦЦР 31.08.2012 р. ОСОБА_6 був оглянутий кардіологом, та йому встановлено діагноз: «ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердь, нормосистолічний варіант, гіпертонічна хвороба 3 стадія, ступінь 1, ризик 4 (дуже високий)». З урахуванням віку ОСОБА_6, наявних у нього супутніх захворювань, високого ступеня ризику, на який вказано кардіологом, необхідно після проведеної кардіологічної підготовки перед проведенням оперативного втручання повторно його обстежити та оглянути кардіологом. Відповідальність за підготовку до оперативного втручання хворого ОСОБА_6П, несе лікуючий лікар.

Відповідно до висновку № 073 від 03.06.14-07.08.2014 р. повторної комісійної судово-медичної експертизи Чернівецького обласного бюро судово-медичних експертиз, 31.08.2012 р. ОСОБА_6 був обстежений кардіологом. Встановлено діагноз: «ІХС (ішемічна хвороба серця). Дифузний кардіосклероз. Постійна форма. Фібриляція передсердь. Нормосистолічний варіант. СН 2+ Гіпертонічна хвороба 3 стадії. Ступінь 1. Ризик 4 (дуже високий) та призначено лікування».

Смерть ОСОБА_6 настала внаслідок ускладнення під час проведення операції ендопротезування кульшового суглобу - масивної жирової емболії судин головного мозку та легенів, що перебігала на фоні хронічної кардіальної патології (ІХС - ішемічна хвороба серця). Атеросклеротичний кардіосклероз. Шлуночкова екстрасистолія. СН І (серцева недостатність). Гіпертонічна хвороба III.

Чинниками, які сприяли погіршенню стану здоров'я хворого були - недостатнє обстеження хворого перед операцією, недооцінка стану здоров'я хворого і, як наслідок, недостатня передопераційна підготовка. Під час операції не проводився моніторинг ЕКГ хворого.

З наявної медичної документації стаціонарного хворого не вбачається помилок у діагностуванні як травматологічної, так і іншої органічної патології, яка була наявна у ОСОБА_6 за життя і яка, у разі не діагностування, могла би призвести до тяжких наслідків. У даному випадку мало місце не помилки у діагностуванні, а недостатнє обстеження хворого.

Згідно протоколів надання медичної допомоги, затверджених наказом МОЗ України №226 від 27 серпня 1998 року «Про затвердження Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України та Тимчасових стандартів обсягів діагностичних досліджень, лікувальних заходів та критерії якості лікування дітей», ОСОБА_6 у якості передопераційного обстеження необхідно виконати наступний перелік клінічних та лабораторних обстежень: рентгенографія кісток ушкодженої ділянки у 2 проекціях; загальний аналіз крові; електрокардіографія та консультація терапевта. Вказаний перелік обстежень ОСОБА_6, був виконаний у повному об'ємі.

Але, крім вищевказаного наказу МОЗ України №226 від 27 серпня 1998 року, лікар Військово-медичного клінічного центру Центрального регіону ОСОБА_3 також мав діяти у відповідності до рекомендацій Клінічного протоколу «Профілактика тромботичних ускладнень в хірургії, ортопедії і травматології, акушерстві та гінекології), затвердженого наказом МОЗ України від 15 червня 2007 року № 329.

Зокрема, згідно зазначеного наказу під час лікування ОСОБА_6 та проведення планової артропластики стегнового суглоба лікарем ОСОБА_3 мали застосуватись у якості тромбопрофілактики один із трьох антикоагулянтів, а саме: - НМГ (низькомолекулярний гепарин) (у середній профілактичній дозі для пацієнтів з великим ризиком починають за 12 год. перед операцією та продовжують через 12-24 год. після операції або через 4-6 год. після операції в половині звичайної дози, а потім зі збільшенням дози до звичайної при великому ризику на наступний день); - Фондапарин (2,5 мг починати через 6-8 год. після операції); Коректовані дози антагоністів вітаміну К починати до операції чи ввечері після операції.

Проте вказані заходи не проводились, призначений кардіологом кардіомагніл не може розглядатися як антиагрегантна терапія для хворого з фібриляцією передсердь. З рештою передопераційна підготовка, зазначена у листку призначень та датована 04 вересня 2012 року, включала в себе проведення підготовки операційного поля, очисну клізму та призначення однієї таблетку сібазону в 22:00 годин. Разом з тим, ОСОБА_3, незважаючи на похилий вік хворого ОСОБА_6, велику вірогідність наявності у нього вікової органічної патології, з метою профілактики ускладнень під час та після операції, фактичну відсутність терміновості у виконанні операції ендопротезування в порушення наказу МОЗ України № 329 від 15 червня 2007 року, не виконав наступний перелік клінічних обстежень, а саме: УЗД органів черевної порожнини; УЗД серця; флюорографія органів грудної порожнини; фібро гастроскопія; загальний аналіз сечі; аналіз крові на визначення маркерів гепатитів; аналіз крові на ВІЛ-інфекцію; аналіз крові на біохімію, доплерографія судин нижніх кінцівок; електрокардіографія в динаміці, що є недостатнім та неповним в передопераційному періоді.

Причиною погіршення стану здоров'я ОСОБА_6 та, зрештою, його смерті була якість надання йому медичної допомоги в Військово-медичному клінічному центрі Центрального регіону, а саме, неповне обстеження хворого перед проведенням операції та інтраопераційного ускладнення у вигляді масивної жирової емболії судин головного мозку та легенів, яке відбулося на тлі комплексу хронічних органічних захворювань, на які він страждав за життя, зокрема патології серцево-судинної системи.

Якість надання медичної допомоги ОСОБА_6 та виявлені недоліки мають безпосередній причинно-наслідковий зв'язок із настанням смерті.

В результаті неналежного виконання лікарем ОСОБА_3 своїх професійних обов'язків, внаслідок недбалого та несумлінного ставлення до них, яке виразилося в тому, що незважаючи на похилий вік хворого, велику вірогідність наявності у нього вікової органічної патології (кардіологом було встановлено діагноз: «Ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, постійна форма фібриляції передсердь, нормо систолічний варіант, гіпертонічна хвороба 3 стадія, ступінь 1, ризик 4 (дуже високий)», з метою профілактики ускладнень під час та після операції, фактичну відсутність терміновості (планова операція) у виконанні операції ендопротезування, слід було виконати передопераційну підготовку, яка включала в себе додатковий огляд кардіолога, кардіологічне обстеження та ряд необхідних доопераційних обстежень хворого, що є невиконаннями вимог посадової інструкції, протоколів надання медичної допомоги, затверджених наказом МОЗ України №226 від 27 серпня 1998 року «Про затвердження Тимчасових галузевих уніфікованих стандартів медичних технологій діагностично-лікувального процесу стаціонарної допомоги дорослому населенню в лікувально-профілактичних закладах України та Тимчасових стандартів обсягів діагностичних досліджень, лікувальних заходів та критерії якості лікування дітей», а також рекомендацій Клінічного протоколу «Профілактика тромботичних ускладнень в хірургії, ортопедії і травматології, акушерстві та гінекології», затвердженого наказом МОЗ України від 15 червня 2007 року № 329, і як наслідок наступила смерть хворого, що відноситься до тяжких наслідків, які перебувають у безпосередньому причинному зв'язку зі смертю.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судом, з метою забезпечення істинності та добровільності позиції обвинуваченого, роз'яснено йому суть підозри, а також те, що суд, за наявності підстав, передбачених ст.49 КК України, може закрити кримінальне провадження у зв'язку із закінченням строків давності. Звільнивши особу від кримінальної відповідальності, при цьому звільнення від кримінальної відповідальності у зв'язку із закінченням строків давності не має реабілітуючого характеру і означає визнання факту вчинення особою злочину, тому закон надає йому право заперечувати проти закриття провадження і в такому разі судовий розгляд продовжується у загальному порядку. Обчинувачений ОСОБА_3 та його захисник ОСОБА_4 клопотання підтримали та просили звільнити ОСОБА_3 від кримінальної відповідальності і закрити відносно нього кримінальне провадження.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги, що ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2015 року не доведено вини ОСОБА_3 у неналежному виконанні своїх обов'язків лікаря, що призвело до настання смерті ОСОБА_6 і це не може бути правовою підставою для часткового задоволення вимог позивача, є помилковим, оскільки відповідно до аналізу Верховного Суду України судової практики застосування норм закону про звільнення від кримінальної відповідальності (покарання) у зв'язку із закінченням строків давності, незважаючи на те, що справа надійшла до суду з обвинувальним актом, але через настання підстав, передбачених ст. 49 КК (за клопотанням прокурора, заявою захисника, обвинуваченого, підсудного), суд вирішує питання про звільнення особи від кримінальної відповідальності і повинен виконати вимоги, передбачені ст. 368 КПК (у разі заперечення потерпілого про закриття справи за нереабілітуючих його підстав та розгляду справи у скороченому порядку), зокрема, перевірити:1) чи мало місце діяння, у вчиненні якого обвинувачується особа; 2) чи містить це діяння склад кримінального правопорушення і якою статтею закону України про кримінальну відповідальність він передбачений; 3) чи винен обвинувачений у вчиненні цього кримінального правопорушення; 4) чи підлягає обвинувачений покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення та інші вимоги, передбачені цією статтею. У КПК чітко не визначено, хто має складати клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності. Для забезпечення прав підозрюваних, обвинувачених, підсудних суд, встановивши у судовому засіданні факт закінчення строку давності, за власною ініціативою повинен повідомити про це учасників кримінального провадження і винести таке питання на обговорення сторін, зазначивши, що настали передбачені ст. 49 КК підстави для звільнення особи (осіб) від кримінальної відповідальності. Суд з'ясовує думку обвинуваченого щодо його звільнення від кримінальної відповідальності, роз'ясняє про те, що звільнення у зв'язку із закінченням строків давності є нереабілітуючою підставою, про наслідки такого звільнення і, у разі його згоди, ухвалою закриває кримінальне провадження та звільняє особу від кримінальної відповідальності.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_3 закрито ухвалою суду за нереабілітуючими підставами у зв'язку із закінченням строків давності. Закриваючи кримінальне провадження, судом було роз'яснено ОСОБА_3 наслідки закриття, які йому зрозумілі (а.с.22-27).

Згідно ст. 1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Допомога на поховання, одержана фізичною особою, яка зробила ці витрати, до суми відшкодування шкоди не зараховується.

Відповідно до п. 4 постанови Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 року №45 витрати на поховання та пов'язанні з цим ритуальні послуги проводяться тільки за наявності документів (довідок, рахунків тощо), що підтверджують відповідні витрати на день поховання, які зазнані страхувальником, сім'єю потерпілого або іншими особами, але не вище розмірів витрат на поховання потерпілого та пов'язаних з цим ритуальних послуг для управлінь виконавчої дирекції Фонду в розмірі, установленому цією постановою, то відшкодування проводиться тільки за фактичними витратами. Згідно додатку розмір витрат на виготовлення та встановлення пам'ятника, огорожі, виготовлення фотографій, табличок та інше по Вінницькій області становить 2600 грн.

Згідно п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року витрати на виготовлення пам'ятників і огорож визначаються, виходячи з їх фактичної вартості, але не вище граничної вартості стандартних пам'ятників і огорож в даній місцевості.

Таким чином, стягуючи з відповідача на користь позивача 2600 грн. у відшкодування матеріальної шкоди за виготовлення, установку гранітного пам»ятника, суд першої інстанції вірно врахував вимоги п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року та п.4 постанови Правління фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України від 03.10.2008 року №45.

Частиною 2 ст. 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків.

У п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до переконання, що, ухвалюючи оскаржуване у справі рішення, суд першої інстанцій з дотриманням вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню і виходячи із засад розумності та справедливості та враховуючи обставини завдання шкоди, а саме смерті батька позивача, які завдали великих фізичних та душевних страждань позивачу, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для відшкодування на користь позивача 35000 грн. моральної шкоди.

Такий висновок відповідає встановленим у справі обставинам та наявним доказам, які суд у відповідності до ст.ст. 60, 212 ЦПК України надав належну оцінку.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги безпідставні, необґрунтовані і висновків суду не спростовують.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Військового - медичного клінічного центру Центрального регіону - відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 червня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий: підпис Сопрун В.В.

Судді: підписи Денишенко Т.О.

Береговий О.Ю.

З оригіналом вірно: Сопрун В.В.