УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» про визнання кредитного договору недійсним,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним кредитний договір від 15 травня 2006 року № 014/1101/26684, укладений між ним та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство «Райффайзен Банк Аваль» (далі - ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», Банк).

На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилався на те, що відповідно до умов вказаного вище кредитного договору, підписаного ним та уповноваженою особою кредитора, банк зобов'язувався надати позичальнику кредит у вигляді невідновлювальної кредитної лінії з лімітом 145 000 доларів США.

Вказав, що у липні 2013 року ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» звернувся до суду з позовною заявою про стягнення з нього заборгованості за цим кредитним договором. Під час розгляду справи йому стало відомо, що він нібито згідно заяв на видачу готівки від 16 травня 2006 року № 5к/5, № 5к/6 отримав грошові кошти в сумі 145 000 доларів США.

Посилаючись на те, що починаючи з дати укладення спірного договору жодних заяв він не підписував, грошові кошти, зазначені у договорі, не отримував, а факт підписання заяв на видачу готівки іншою особою підтверджується висновком експерта за результатами проведення експертного почеркознавчого дослідження від 14 листопада 2013 року № 0678, просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року позовні вимоги задоволено.

Визнано недійсним кредитний договір від 15 травня 2006 року № 014/1101/26684, укладений між ОСОБА_4 та акціонерним поштово-пенсійним банком «Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль».

Рішенням апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» задоволено, рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 27 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Апеляційний суд скасовуючи рішення суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що договір було укладено і його умови виконувалися, оскільки здійснювалося погашення заборгованості та 01 квітня 2009 року ОСОБА_4 було укладено додаткову угоду щодо продовження його дії (а. с. 34), дійшовши обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем своїх вимог і доводів щодо неотримання ним грошових коштів, обумовлених кредитним договором; при цьому апеляційним судом враховано наявність рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 жовтня 2013 року про стягнення з позивача заборгованості за спірним кредитним договором, яке набрало законної сили, а також обґрунтовано оцінено експертне дослідження від 14 листопада 2013 року № 0678, яке було проведено не з оригіналів документів, тобто заяв про видачі готівки, а їх електрографічних копій, у зв'язку з чим цей висновок експерта не може бути належним та допустимим доказом у справі.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Волинської області від 04 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк