УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Мазур Л.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» про зобов'язання нарахувати та виплатити заборгованість по заробітній платі,

за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Урсоцбанк» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовними вимогами, які збільшила під час розгляду справи, та остаточно просила зобов'язати публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк») нарахувати та виплатити заборгованість із заробітної плати у вигляді посадової надбавки за період з серпня по грудень 2014 року в сумі 48 136 грн 12 коп. та стягнути з відповідача компенсацію втрати частини доходів у зв'язку із порушенням строків їх виплати у сумі 15 476 грн 72 коп.

На обґрунтування позовних вимог посилалася на те, що вона перебуває з відповідачем у трудових правовідносинах та працює на посаді начальника Чернігівського відділення № 935 відповідно до наказу від 16 липня 2014 року № 2205-П, яким також встановлено їй посадовий оклад згідно штатного розпису в розмірі 1 600 грн. та щомісячну посадову надбавку у розмірі 13 466 грн.

Позивачка вказала, що рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 15 січня 2015 року визнано незаконним наказ ПАТ «Укрсоцбанк» від 24 липня 2014 року № 54 у частині встановлення їй посадової надбавки в розмірі 0,00 грн до посадового окладу за період з 01 серпня 2014 року по 31 грудня 2014 року.

Посилаючись на те, що на виконання вказаного рішення суду відповідачем скасовано наказ про встановлення надбавки у розмірі 0,00 грн, але не визначено іншого розміру надбавки, тому вона має право на виплату їй надбавки у розмірі, встановленому наказом від 16 липня 2014 року № 2205-П, у зв'язку з чим просила задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2015 року позовні вимоги задоволено частково.

Зобов'язано ПАТ «Укрсоцбанк» нарахувати та виплатити ОСОБА_4 посадову надбавку у розмірі, встановленому наказом про її переведення на посаду начальника Чернігівського відділення № 935 від 16 липня 2014 року № 2205-ПП за період з серпня по грудень 2014 року.

В іншій частині позову відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 16 вересня 2015 року апеляційну скаргу ПАТ «Укрсоцбанк» відхилено, рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «Укрсоцбанк», мотивуючи свої доводи порушенням судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та увалити нове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення ОСОБА_4 на неї, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

За вимогами ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно зі ст. 2 Закону України «Про оплату праці» основна заробітна плата це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. Інші заохочувальні та компенсаційні виплати. До них належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до вимог ст. ст. 21, 22 вказаного Закону роботодавець не наділений правом в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, які погіршують умови, встановлені законодавством, угодами і колективним договором.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», при вирішенні спорів про виплату премій, винагороди за підсумками роботи за рік чи за вислугу років, надбавок і доплат необхідно виходити з нормативно-правових актів, якими визначено умови та розмір цих виплат. Працівники, на яких поширюються зазначені нормативно-правові акти, можуть бути позбавлені таких виплат (або розмір останніх може бути зменшено) лише у випадках і за умов, передбачених цими актами.

Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, з висновком якого погодився й апеляційний суд, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, виходив з того, що наказом ПАТ «Укрсоцбанк» від 30 березня 2015 року № 03-08/201 скасовано п. 2 наказу від 24 липня 2014 року № 54 в частині встановлення ОСОБА_4 посадової надбавки в розмірі 0,00 грн за період з 01 серпня по 31 грудня 2014 року, у зв'язку з чим відновлена чинність наказу від 16 липня 2014 року № 2205-П, яким позивачці встановлено посадову надбавку у розмірі 13 466 грн без зазначення кінцевої дати нарахування такої надбавки; при цьому врахувавши умови колективного договору в редакції додаткової угоди, укладеної 29 березня 2011 року між адміністрацією та трудовим колективом ПАТ «Укрсоцбанк», а також відсутність рішення відповідача про позбавлення ОСОБА_4 зазначеної посадової надбавки або про встановлення іншого розміру цієї надбавки, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для зобов'язання відповідача нарахувати та виплатити позивачці за спірний період посадову надбавку у розмірі 13 466 грн, який встановлено наказом від 16 липня 2014 року № 2205-П.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами попередніх інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваних рішень та зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Урсоцбанк» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 26 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 16 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк