Справа № 308/9241/15
У Х В А Л А

Іменем України

22 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача ОСОБА_1,

суддів Боднар О.В., Кеміня М.П.

при секретарі: Дашковській С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2015 року по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «ПриватБанк» (надалі Банк) оскаржив в апеляційному порядку рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2015 року, яким у позові Банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

В апеляційній скарзі Банк просив скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким заявлений позов задовольнити, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права. Зокрема зазначає, що суд неправомірно відмовив у позові в звязку з спливом позовної давності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступних підстав.

Відмовляючи в заявленому позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем пропущено строк позовної давності

З такими висновками погоджується і колегія суддів, оскільки він відповідає фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ст.526 ЦПК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.

Згідно з ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи встановлено, що 27 березня 2008 року між Банком ОСОБА_3 (після укладення 11.01.2014 року шлюбу змінено прізвище на ОСОБА_2) на підставі заяви останньої №049629285 та Умов і правил надання банківський послуг, шляхом приєднання, було укладено договір № б/н, згідно якого вона отримала кредит, у вигляді встановлення кредитного ліміту на платіжну картку кредитка «Унівверсальна» - «30 днів пільгового кредиту» в розмірі 5000 грн., зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 4% на місяць (48% річних) на залишок заборгованості за кредитом, строком на 12 місяців.

Відповідно до п. 3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг Клієнт дала згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку,та надала право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Банком у відповідності до п.3.2 та п.3.3 Умов та правил надання банківських послуг Позичальнику було змінено кредитний ліміт по картрахунку №057509, зокрема: 25.12.2008 року збільшено кредитний ліміт до 6000 грн.; 10.01.2009 року - зменшено кредитний ліміт до 4980,0 грн., що підтверджується довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки від 12.07.2015 року.

Своїх зобовязань за кредитним договором відповідачка не виконує належним чином у звязку з чим станом на 30.06.2015 року заборгованість складає 25986,14 грн., з яких: 4978,0 грн. заборгованість по тілу кредиту; 16449,11 грн. заборгованість по відсотках за користування кредитом; 3083,50 грн. - заборгованість пені та по комісії за користування кредитом; 250,0 грн. - штраф (фіксована частина); 1225,53 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.6-17).

З поданої заяви відповідачем заяви на отримання кредиту вбачається, що кредитну картку вона отримала 28.03.2008 року, строк її дії не вказаний (а.с.10).

В судовому засіданні відповідач пояснила, що кредитну картку вона отримала строком на один рік. Після спливу строку дії картки, інша картка їй не видавалась, подальші виплати по кредиту вона проводила через відділення банку, предявляючи паспорт та ідентифікаційний код.

Банком не подано доказів, які б стверджували строк дії виданої ОСОБА_3 картки.

Матеріалами справи, зокрема розрахунком заборгованості (а.с.6-9) підтверджено, що останній платіж на погашення кредиту відповідачем ОСОБА_3 здійснено 20.04.2012 року, після чого відповідач жодних платежів не вносила і з даного часу за відкритим картковим рахунком не здійснювалося жодних розрахункових операцій. Дані обставини також визнаються сторонами по справі.

Згідно ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк в межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

До вимог про стягнення неустойки (штрафу,пені) застососується спеціальна позовна давність в один рік ( ч.2 ст. 258 ЦК України).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою повязано його початок.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Тобто, у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежа.

Згідно ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність сплила і до додаткової вимоги.

Перебіг позовної давності щодо стягнення з відповідача сум за укладеним договором у позивача почався з травня 2012 року, оскільки саме з цього часу позивач довідався або міг довідатися про порушення свого права, і закінчився відповідно у травні 2015 року. Позов до суду позивачем подано лише 31 липня 2015 року, тобто після спливу встановленого законом строку.

До спірних правовідносин підлягають застосуванню правила про позовну давність, оскільки про її застосування, відповідно до ч.3 ст. 267 ЦК України, відповідачем було заявлено до прийняття рішення у справі в суді першої інстанції.

Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

За вказаних обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у заявленому позові з підстав передбачених ч.4 ст. 267 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, що у відповідності до положень ст. 308 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись вимогами ст. ст. 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України колегія суддів -,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» відхилити .

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 23 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня постановлення і може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач:

Судді :