АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/116/16 Суддя доповідач Пилипчук Н.П.
Категорія: договірні
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого - судді: Пилипчук Н.П.,

суддів: Гуцал Л.В., Кірсанової Л.І.

за участю секретарів - Гребенщикової Ю.В., Огар І.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові справу за апеляційною скаргою АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПП «Автоспринт» до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії Слобожанське регіональне управління АТ«Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_4, про припинення дії іпотечного договору та договорів поруки,

В С Т А Н О В И Л А :

Позивачі звернулися до суду із зазначеним позовом посилаючись на те, що 20.09.2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Слобожанське регіональне управління» АТ «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір № 278/09-ф на суму 100000 доларів США, строком дії до 20.09.2022 року, під 12,75% річних. З метою забезпечення виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором № 278/09-Ф від 20.09.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 укладений договір поруки № П-1 -278/09-Ф від 20.09.2007р., між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_5 - договір поруки № П-2-278/09-Ф від 20.09.2007р., між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_1 - договір поруки № П-3-278/09-Ф від 20.09.2007р. Крім того, 20.09.2007 року був укладений іпотечний договір між ПП «Автоспринт» та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» про передачу в іпотеку нежитлових приміщень підвалу №№ 66-1 - 66-3, 66-5 в будівлі літ А-5, загальною площею 121, 1 кв.м., які знаходяться за адресою : АДРЕСА_1. Між тим, 02.06.2008 року банком в односторонньому порядку була змінена процентна ставка до 13,5 %, а 01.11.2008 року - до 17,5 %, без підписання додаткової угоди, внаслідок чого збільшився обсяг відповідальності позивачів, як майнових поручителів, що суперечить положенням ч 1 ст. 651 ЦК України. Позивачі просили визнати припиненою дію договорів іпотеки та поруки.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 позовні вимоги задоволено. Припинено дію іпотечного договору від 20.09.2007 року про передачу в іпотеку нежитлових приміщень підвалу № 66-1-66-3 , 66-5 в літ А-5, загальною площею 121,10 кв м. розташовані за адресою: АДРЕСА_1, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Слобожанське регіональне управління» АТ Фінанси та Кредит та ПП «Автоспринт», посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Дяченко В.Е. Р № 1030. Припинено дію договору поруки № П-1-278/09-ф від 20.09.2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Слобожанське регіональне управління» АТ «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 Припинено дію договору поруки № П-2-278/09-ф від 20.09.2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Слобожанське регіональне управління» АТ «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 Припинено дію договору поруки № П-3-278/09-ф від 20.09.2007 року, укладеного між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Слобожанське регіональне управління» АТ «Фінанси та Кредит» , ОСОБА_4 та ОСОБА_1 Знято з Державного реєстру іпотек, реєстровий № 1030 від 20.07.2007 року про реєстрацію іпотечного договору від 20.09.2007 року , про передачу в іпотеку нежитлових приміщень підвалу № 66-1 - 66-3, 66-5 в літ А-5, загальною площею 121,10 кв м. розташовані за адресою : АДРЕСА_1 ,укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Слобожанське регіональне управління» АТ «Фінанси та Кредит» та ПП «Автоспринт». Знято з Державного реєстру заборон на відчуження майна нежитлових приміщень підвалу № 66-1 - 66-3, 66-5 в літ А-5, загальною площею 121,10 кв м. розташовані за адресою : АДРЕСА_1 ,укладений між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Слобожанське регіональне управління» АТ «Фінанси та Кредит» та ПП «Автоспринт».

В апеляційній скарзі АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Слобожанське регіональне управління» АТ «Фінанси та Кредит» просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Вказує на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи.

У відповідності до статті 303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, що з'явилися, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає за необхідне її задовольнити, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, не заперечується сторонами, що 20.09.2007 року між ОСОБА_4 та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії Слобожанське регіональне управління» АТ «Фінанси та Кредит» був укладений кредитний договір №278/09-ф на суму 100000 доларів США, строком дії до 20.09.2022 року, під 12.75% річних.

З метою забезпечення виконання позичальником зобов*язань за кредитним договором № 278/09-Ф від 20.09.2007 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_2 укладений договір поруки № П-1-278/09-Ф від 20.09.2007 р., між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_5 - договір поруки № П-2-278/09-Ф від 20.09.2007 р., між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 та ОСОБА_1 - договір поруки № П-3-278/09-Ф від 20.09.2007 р.

Крім того, 20.09.2007 року між ПП «Автоспринт» та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений іпотечний договір про передачу в іпотеку нежитлових приміщень підвалу №№ 66-1 - 66-3,66-5 в будівлі літ А-5, загальною площею 121,1 кв.м., які знаходяться за адресою : АДРЕСА_1.

Позивачі просять про визнання договорів поруки та іпотеки припиненими на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека - це вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомими майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору (стаття 3 Закону України «Про іпотеку»).

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Перелік підстав для припинення іпотеки міститься у ст. 17 Закону України «Про іпотеку». Зокрема, іпотека припиняється у разі: припинення основного зобов'язання або закінчення строку дії іпотечного договору; реалізації предмета іпотеки відповідно до цього Закону; набуття іпотекодержателем права власності на предмет іпотеки; визнання іпотечного договору недійсним; знищення (втрати) переданої в іпотеку будівлі (споруди), якщо іпотекодавець не відновив її. Якщо предметом іпотечного договору є земельна ділянка і розташована на ній будівля (споруда), в разі знищення (втрати) будівлі (споруди) іпотека земельної ділянки не припиняється; з інших підстав, передбачених цим Законом.

Згідно роз*ясень що містяться у п. 23 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до статті 11 Закону України «Про заставу», статей 1, 11 Закону України «Про іпотеку» майновий поручитель є заставодавцем або іпотекодавцем. Відповідно до статті 546 ЦК України застава (іпотека) та порука є різними видами забезпечення, тому норми, що регулюють поруку (статті 553 - 559 цього Кодексу), не застосовуються до правовідносин кредитора з майновим поручителем, оскільки останній відповідає перед заставо-/іпотекодержателем за виконання боржником основного зобов'язання винятково в межах вартості предмета застави/іпотеки.

Підстав для припинення іпотеки, визначених ст. 17 Закону України «Про іпотеку» судовою колегією не встановлено, ст. 559 ЦК України до правовідносин кредитора з майновим поручителем не застосовуються, отже підстав для задоволення позову про припинення іпотеки немає.

Статтею 553 ЦК України встановлено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч.1 ст. 554 ЦК України).

Отже, порука є спеціальним додатковим заходом майнового характеру, спрямованим на забезпечення виконання основного зобов'язання.

Обсяг зобов'язань поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель.

Відповідно до ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється, зокрема, у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності.

Згідно роз*ясень що надані в п. 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів щодо правомірності підвищення процентної ставки згідно зі статтею 1056-1 ЦК у зв'язку з прийняттям Закону України від 12 грудня 2008 року № 661Л/І "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку", яким передбачено, що встановлений кредитним договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшений банком в односторонньому порядку, а також, що умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною, суди мають виходити з того, що цей закон набрав чинності з 10 січня 2009 року.

Виходячи із закріпленого Конституцією України принципу незворотності дії в часі законів та інших нормативно-правових актів (частина перша статті 58), всі рішення банку в будь-якій формі (постанова, рішення, інформаційний лист) щодо підвищення процентної ставки в односторонньому порядку є неправомірними лише з 10 січня 2009 року (Рішення Конституційного Суду України від 9 лютого 1999 року № 1-рп/99 у справі про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів).

При вирішенні питання щодо правомірності підвищення банком чи іншою фінансовою установою процентної ставки суди також повинні розрізняти умови кредитного договору, які встановлюють односторонню зміну умов договору, від умов договору, що встановлюють погоджену сторонами процедуру зміни договору шляхом прийняття позичальником пропозиції кредитора про зміну умов договору відповідно до вимог статей 641 - 642 ЦК або в порядку, визначеному частиною шостою статті 1056-1 ЦК. Наприклад, не є односторонньою зміною умов договору та не суперечить статті 1056-1 ЦК зміна розміру фіксованої процентної ставки залежно від зміни обставин кредитного ризику (неукладення договору страхування, припинення договору застави/іпотеки тощо), якщо в кредитному договорі визначено обставини, за якими застосовується інша фіксована процентна ставка, та її розмір.

При підвищенні процентної ставки з'ясуванню підлягають визначена договором процедура підвищення процентної ставки (лише повідомлення позичальника чи підписання додаткової угоди тощо); дії позичальника щодо прийняття пропозиції кредитора тощо.

Згідно п. 4.6. кредитного договору № 278/09-ф, у випадку зміни вартості Кредитних ресурсів на ринку позичкового капіталу або інших показників, що характеризують кон'юнктуру фінансових ринків, процентна ставка за користування Кредитними ресурсами підлягає зміні на вимогу Банку. У зазначених випадках Банк вправі змінити розмір процентної ставки, попередивши про це письмово Позичальника не пізніше ніж за 5 (п'ять) днів. У випадку незгоди Позичальника зі зміною розміру процентної ставки, Позичальник зобов'язаний повідомити про це Банк протягом З (трьох) днів з моменту одержання повідомлення Банку про зміну процентної ставки та повернути отримані Кредитні ресурси та сплатити всі проценти за чинною ставкою до настання строку набрання чинності нової процентної ставки, зазначеної в повідомленні Банку. При відсутності повідомлення Позичальника свою незгоду зі зміною розміру процентної ставки, протягом 3 (трьох) днів з моменту одержання відповідного повідомлення, новий розмір процентної ставки вважається прийнятим Позичальником та набирає чинності з моменту, зазначеного в повідомленні.

Таким чином, п. 4.6. кредитного договору № 278/09-ф передбачена можливість зміни процентної ставки з ініціативи Банку без укладення додаткової угоди.

З матеріалів справи вбачається, що на адресу боржника, у відповідності до вимог п. 4.6. кредитного договору № 278/09-ф, направлялися повідомлення від 20.05.2008 року про збільшення процентної ставки до 13,5 % з 02.06.2008 року та повідомлення від 14.10.2008 року про збільшення процентної ставки до 17,5% з 01.11.2008 року.

Згідно роз*ясень що надані в п. 22 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», відповідно до частини першої статті 559 ЦК припинення договору поруки пов'язується зі зміною забезпеченого зобов'язання за відсутності згоди поручителя на таку зміну та за умови збільшення обсягу відповідальності поручителя. При цьому обсяг зобов'язання поручителя визначається як умовами договору поруки, так і умовами основного договору, яким визначено обсяг зобов'язань боржника, забезпечення виконання яких здійснює поручитель. Проте якщо в договорі поруки передбачено, зокрема, можливість зміни розміру процентів за основним зобов'язанням і строків їх виплати тощо без додаткового повідомлення поручителя та укладення окремої угоди, то ця умова договору стала результатом домовленості сторін (банку і поручителя), а отже, поручитель дав згоду на зміну основного зобов'язання.

Якщо в договорі поруки такі умови сторонами не узгоджені, а з обставин справи не вбачається інформованості поручителя і його згоди на збільшення розміру його відповідальності, то відповідно до положень частини першої статті 559 ЦК порука припиняється у разі зміни основного зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. У цьому випадку поручитель має право на пред'явлення позову про визнання договору поруки припиненим.

За змістом п. 1.1., п. 2.2. що викладені в договорах поруки, які є предметом спору, поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати у повному обсязі за своєчасне та повне виконання Боржником зобов'язань за Кредитним договором 278/09-Ф від 20 вересня 2007 року, укладеним між кредитором та Боржником, відповідно до якого Боржникові виданий кредит у розмірі 100 000 доларів США з оплатою по Процентній Ставці 12,75 (п.1.1.). Поручитель відповідає перед Кредитором у тому ж обсязі, що й Боржник, у т.ч., по основному боргу, сплаті щомісячних процентів і підвищених процентів, сплаті комісійної винагороди, сплаті неустойки по основному боргу та процентам, а також по відшкодуванню всіх збитків.

Таким чином, умовами договорів поруки передбачена відповідальність поручителя за забезпеченим кредитним зобов'язанням, в тому числі й у разі підвищення відсотків у відповідності до умов кредитного договору.

Позивачі звертають увагу на п. 4.4. договорів поруки, за змістом якого внесення змін і доповнень у Кредитний договір, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя, не допускається без узгодження з Поручителем.

Між тим, процентна ставка змінювалась не шляхом внесення змін і доповнень до Кредитного договору, а в межах порядку визначеного у Кредитному договорі, з умовами якого були ознайомлені поручителі.

26.09.2008 року між ОСОБА_7 та АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був підписаний договір про внесення змін № 1 до кредитного договору № 278/09-ф від 20.09.2007 року. Між тим, в результаті таких змін обсяг відповідальності поручителів не збільшився.

Згідно із ч. 5 ст. 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 14 ЦПК України однією з основних засад судочинства є обов'язковість рішень суду.

За приписами ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

З матеріалів справи вбачається, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02.02.2012 року з ОСОБА_4, та ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_1 на користь банку стягнуто в солідарному порядку заборгованість за кредитним договором у розмірі 1399002,37 грн. Рішенням апеляційного суду Харківської області від 30.05.2012 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 02.02.2012 року змінено в частині порядку стягнення судових витрат, в решті залишено без змін.

З рішення апеляційного суду Харківської області від 30.05.2012 року вбачається, що судом апеляційної інстанції перевірялись доводи сторін щодо припинення поруки внаслідок одностороннього підвищення процентної ставки, такі доводи визнані безпідставними, оскільки за умовами договорів поруки, поручителі погодились на солідарне виконання всіх зобов*язань соновного боржника за договором кредиту, в тому числі підвищених відсотків, що відбулося в порядку передбаченому договором кредиту та відповідає положенням ч. 1 ст. 628, ч. 2 ст. 642 ЦК України (а.с. 121). Зазначене судове рішення набуло законної сили.

Таким чином, обов'язок поручителів щодо виконання зобов'язання за основним договором виник не лише з договору поруки а й з рішення суду.

За таких обставин, підстави вважати поруку припиненою за ч. 1 ст. 559 ЦК України - відсутні.

Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 307 ЦПК України суд апеляційної інстанції вважає за необхідне скасувати рішення суду першої інстанції, підставою для чого, згідно п. 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України є порушення судом норм матеріального права, та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. 1212 ЦК України, ст. ст. 303, 304, 307, п. п. 2, 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. ст. 313, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу АТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16 червня 2015 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПП «Автоспринт» до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», в особі філії Слобожанське регіональне управління АТ «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - ОСОБА_4, про припинення дії іпотечного договору та договорів поруки.

Рішення апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді -