Справа № 397/348/14-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27.01.2016 року Олександрівський районний суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді Отян О.В.,

при секретарі Рум»янцевій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Олександрівка заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору - Олександрівський районний сектор УДМС України в Кіровоградській області, служба у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування заочного рішення суду від 24.12.2015 року про звернення стягнення на будинок,розташований в смт. Олександрівці по вул. Набережній , 22, шляхом його продажу як предмета іпотеки в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором від 17.07.2007 року №KGLWG101580014 в розмірі 135 077 грн. 20 коп.

Представник позивача у судове засідання не зявився . Подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності та залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідачі та представники третіх осіб у судове засідання не зявилися , були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду.

А тому , суд вважає за можливе провести розгляд заяви про перегляд заочного рішення за відсутності учасників провадження.

Згідно заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення ( том 6 а.с.40-52 ) вона зазначає для цього наступні підстави .

1).Відповідачі не були належним чином повідомлені про місце та час судового засідання.

Так , про дату та місце судового розгляду, призначеного на 24.12.2015 року, повідомили лише відповідача ОСОБА_5 , а інші відповідачі повісток не отримали.

Є необґрунтованим та передчасним розміщення оголошень про виклик відповідачів до суду у пресі - газетах «Урядовий кур'єр» та «Народне слово» у зв'язку з тим, що відповідачі не зареєстровані та не проживають за попередньою адресою (вул. Набережна, буд. №22. смт. Олександрівка , Кіровоградської області), а судові повістки, направлені за місцем фактичного проживання/перебування відповідачів (АДРЕСА_1, м. Кіровоград) повернулися до суду у зв'язку з відсутністю адресата.

Судові повістки про виклик у судове засідання на 01 та 24 грудня 2015 року не були отримані ОСОБА_1 М ., ОСОБА_2, ОСОБА_3 з підстав, які не залежали від відповідачів, оскільки судові повістки повернулися до суду з повідомленням про відсутність відповідачів за вказаною адресою, а не з підстав відмови в отриманні ними судових повісток або з будь-яких інших підстав, які б прямо залежали від відповідачів.

Крім того ,судом не були використані інші, передбачені законом способи, повідомлення відповідачів про дату та місце судового розгляду справи (повідомлення через кур'єра, телефонограмою, телеграмою, вручення повістки особисто під розписку, направлення судової повістки за місцем роботи відповідачів, тощо), оскільки такий спосіб повідомлення відповідачів про розгляд справи, як розміщення оголошення про виклик до суду у пресі, застосовується судом, як крайній захід.

18.12.2015 року ОСОБА_1 через канцелярію Олександрівського районного суду подавала документи по справі і судова повістка їй могла бути вручена безпосередньо у суді.

2). Суд першої інстанції вкотре не врахував, під час нового розгляду справи, висновки та мотиви, з яких судом касаційної інстанції були скасовані незаконні рішення, внаслідок чого судом не було надано належної оцінки доказам, що були надані до суду відповідачем.

Суд обмежився лише формальним посиланням на обґрунтованість наданого банком розрахунку заборгованості, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, не перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, не встановивши , чи здійснено банком перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки на виконання рішення суду від 13.04.2010 року, не перевіривши суму сплаченого кредиту за наданими відповідачкою квитанціями за 2007-2011 роки.

Висновки суду є помилковими та навіть абсурдними.

Так, зокрема, право Банку на пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості в повному обсязі із зміною строку виконання Кредитного договору прямо передбачено п. 2.3.3. Кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 року, який недійсним в судовому порядку не визнавався. Положення п. 2.3.3. Кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 року повністю узгоджується з нормою ч. 2 ст. 1050 ЦК України, яка надає кредитору право вимагати дострокового повернення позики (кредиту) в повному обсязі. Більше того, а ні п. 2.3.3. Кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 року, а ні норми ч. 2 ст. 1050 ЦК України не стосуються договорів поруки, і регулюють виключно правовідносини, які виникли з Кредитного договору.

Судом також не було враховано, що договір поруки не є самостійним договором, має забезпечувальний характер, а тому є дійсним до закінчення строку дії основного договору. З цих підстав судом допущено довільне трактування судової практики, яка склалася під час розгляду справ Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховним Судом України та ґрунтується на тому, що з направленням Банком повідомлення про дострокове виконання кредитного зобов'язання, в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України та відповідного пункту кредитного договору змінюється строк дії кредитного договору на дату, яка зазначена в такому повідомленні. Закінчення строку дії Кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, що унеможливлює подальше нарахування поточної кредитної заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісії, тощо.

Крім того, матеріали справи не містять доказів виконання Банком своїх зобов'язань по видачі кредиту позичальнику. Зокрема, в заочному рішенні суд. як на доказ виконання Позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором по видачі кредиту, послався на видатково-касовий ордер №2 від 17.07.2015 року, який нібито підписаний мною, ОСОБА_1 Разом з тим, я, ОСОБА_1 кредит від Банку на підставі видаткового касового ордера від 17.07.2015 року не отримувала, оскільки Кредитний договір між мною та Позивачем був укладений в 2007, а не в 2015 році, який вже давно припинив свою дію.

Судом під час розгляду справи та ухвалення заочного рішення не було досліджено договір купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2007 року, на підставі якого мною. ОСОБА_1 було придбано у власність житловий будинок №22 по вул. Набережній в смт. Олександрівка, Кіровоградської області, який виступає предметом іпотеки та на який судом звернуто стягнення. Зокрема, із змісту договору вбачається, що вказаний вище будинок було придбано мною 14.07.2007 року, за який я, ОСОБА_1, розрахувалася в цей самий день (п. 1 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2007 року). Більше того, в Договорі купівлі-продажу житлового будинку відсутні посилання на те, що спірний житловий будинок купується за кошти, надані в кредит. Таким чином, як вбачається із змісту вказаного вище Договору, житловий будинок, який є предметом іпотеки, був придбаний мною 14.07.2007 року не за кошти надані в кредит, а за мої власні кошти, оскільки кредитні договори та іпотечний договір з Позивачем були укладені мною вже після придбання житлового будинку, а саме 17.07.2007 року, про що прямо вказано в текстах кредитного та іпотечного договорів.

Разом з тим, відмовляючи Позивачу в задоволенні позову в частині виселення відповідачів із житлового будинку із зняттям їх з реєстраційного обліку місця проживання, суд фактично виходив з того, що відповідачі зняті з реєстраційного обліку місця проживання на законних підставах та не проживають в житловому будинку, а тому жодних прав Позивача відповідачі не порушили.

Проте такі висновки суду є необґрунтованими, явно упередженими, такими, що суперечать ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06. 2015 року. Відмовляючи Позивачу в задоволенні позову в частині виселення відповідачів із житлового будинку з тих підстав, що останні були зняті з реєстраційного обліку місця проживання та не проживають в будинку, суд тим самим виходив із обставин, які не мають юридичного значення у зв'язку із скасуванням касаційним судом попереднього судового рішення, на підставі якого відповідачів було виселено із житлового будинку та втратою ним законної сили.

Виходячи з вище викладеного, в ході розгляду справи та ухвалення по ній заочного рішення суд фактично ухилився від виконання покладених на нього обов'язків щодо всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, чим порушив норми ст. ст. 212-214 ЦПК України. З цих підстав підлягає зміні мотивувальна частина судового рішення ,що стосується відмови Позивачу в задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідачів із житлового будинку, який виступає предметом іпотеки.

Усі вище викладені обставини вказують на незаконність ухваленого заочного рішення та його необґрунтованість.

Суд , вивчивши матеріали справи , вважає , що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заочним рішенням Олександрівського районного суду від 24.12.2015 року ( том 6 а.с. 4-11 ) вирішено звернути стягнення на будинок, загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42,6 кв. м., який розташований за адресою: Кіровоградська область , смт. Олександрівка, вул. Набережна, буд. 22, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки , посвідченого 17.07.2007 року нотаріусом Олександрівського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_6 за реєстром №803 з договірною вартістю майна 75750 гривень 00 копійок публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДОПОУ 14360570) з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі продажу будинку будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною в експертному звіті субєкта оціночної діяльності в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором від 17.07.2007 року №KGLWG101580014 в розмірі 135 077 гривень 20 копійок , що складається з заборгованості за кредитом 61 015 гривень 54 копійки, за відсотками 42 917 гривень 44 копійки , комісії - 2191 гривні 68 копійок, з пені 27 996 гривень 48 копійок, штрафу (фіксована частина) - 250 гривень 00 копійок, штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 6706 гривень 06 копійок .

Згідно ст.232 ч.1 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суду не було надано доказів , що відповідачі не з'явилися в судове засідання та не повідомили про причини неявки з поважних причин.

Так , відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України , вони були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання .

Їх виклик , відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України , здійснювався шляхом опублікування оголошення у газетах «Урядовий курєр» та «Народне слово» , оскільки відповідачі зняті з реєстрації по місцю проживання та по Кіровоградській області не зареєстровані.

Одночасно їм були направлені повістки , рекомендованим листом з повідомленням, за колишнім місцем реєстрації ( смт.Олександрівка , вул. Набережна, буд. №22) та за адресою, вказаною у заяві ОСОБА_1М.(АДРЕСА_2), які повернулися до суду у звязку з відсутністю адресатів.

У даному випадку іншого способу викликати відповідачів у судове засідання не було. ОСОБА_1 зазначає , що їй могли вручити повстку , коли вона , 18.12.2015 року , здавала документи до канцелярії суду. Однак , до службових обовязків працівників канцелярії не входить заповнення та вручення повісток особам , які подають документи до канцелярії суду.

Слід відмітити , що відповідач ОСОБА_5 отримував повістки під розписку , що направлялися йому за повідомленою у заяві адресою (м.Київ) .

Докази , на які посилається у заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 , були взяті до уваги судом при винесення рішення та їм була надана належна оцінка.

Однак , відповідач ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду на їх підставі , вважає їх помилковими та навіть абсурдними.

Проте , вказана позиція не може бути підставою для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду у загальному порядку, а може бути підставою для подальшого оскарження заочного рішення в апеляційному порядку.

А тому , заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.231-232 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору - Олександрівський районний сектор УДМС України в Кіровоградській області, служба у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : року Олександрівський районний суд Кіровоградської області в складі :

головуючого судді Отян О.В.,

при секретарі Рум»янцевій О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт.Олександрівка заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору - Олександрівський районний сектор УДМС України в Кіровоградській області, служба у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про скасування заочного рішення суду від 24.12.2015 року про звернення стягнення на будинок,розташований в смт. Олександрівці по вул. Набережній , 22, шляхом його продажу як предмета іпотеки в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором від 17.07.2007 року №KGLWG101580014 в розмірі 135 077 грн. 20 коп.

Представник позивача у судове засідання не зявився . Подав заяву про проведення судового засідання за його відсутності та залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Відповідачі та представники третіх осіб у судове засідання не зявилися , були належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду.

А тому , суд вважає за можливе провести розгляд заяви про перегляд заочного рішення за відсутності учасників провадження.

Згідно заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення ( том 6 а.с.40-52 ) вона зазначає для цього наступні підстави .

1).Відповідачі не були належним чином повідомлені про місце та час судового засідання.

Так , про дату та місце судового розгляду, призначеного на 24.12.2015 року, повідомили лише відповідача ОСОБА_5 , а інші відповідачі повісток не отримали.

Є необґрунтованим та передчасним розміщення оголошень про виклик відповідачів до суду у пресі - газетах «Урядовий кур'єр» та «Народне слово» у зв'язку з тим, що відповідачі не зареєстровані та не проживають за попередньою адресою (вул. Набережна, буд. №22. смт. Олександрівка , Кіровоградської області), а судові повістки, направлені за місцем фактичного проживання/перебування відповідачів (АДРЕСА_1, м. Кіровоград) повернулися до суду у зв'язку з відсутністю адресата.

Судові повістки про виклик у судове засідання на 01 та 24 грудня 2015 року не були отримані ОСОБА_1 М ., ОСОБА_2, ОСОБА_3 з підстав, які не залежали від відповідачів, оскільки судові повістки повернулися до суду з повідомленням про відсутність відповідачів за вказаною адресою, а не з підстав відмови в отриманні ними судових повісток або з будь-яких інших підстав, які б прямо залежали від відповідачів.

Крім того ,судом не були використані інші, передбачені законом способи, повідомлення відповідачів про дату та місце судового розгляду справи (повідомлення через кур'єра, телефонограмою, телеграмою, вручення повістки особисто під розписку, направлення судової повістки за місцем роботи відповідачів, тощо), оскільки такий спосіб повідомлення відповідачів про розгляд справи, як розміщення оголошення про виклик до суду у пресі, застосовується судом, як крайній захід.

18.12.2015 року ОСОБА_1 через канцелярію Олександрівського районного суду подавала документи по справі і судова повістка їй могла бути вручена безпосередньо у суді.

2). Суд першої інстанції вкотре не врахував, під час нового розгляду справи, висновки та мотиви, з яких судом касаційної інстанції були скасовані незаконні рішення, внаслідок чого судом не було надано належної оцінки доказам, що були надані до суду відповідачем.

Суд обмежився лише формальним посиланням на обґрунтованість наданого банком розрахунку заборгованості, не встановивши фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме, не перевіривши правильність наданого позивачем розрахунку заборгованості, не встановивши , чи здійснено банком перерахунок коштів, спрямованих на погашення неправомірно підвищеної відсоткової ставки на виконання рішення суду від 13.04.2010 року, не перевіривши суму сплаченого кредиту за наданими відповідачкою квитанціями за 2007-2011 роки.

Висновки суду є помилковими та навіть абсурдними.

Так, зокрема, право Банку на пред'явлення вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості в повному обсязі із зміною строку виконання Кредитного договору прямо передбачено п. 2.3.3. Кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 року, який недійсним в судовому порядку не визнавався. Положення п. 2.3.3. Кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 року повністю узгоджується з нормою ч. 2 ст. 1050 ЦК України, яка надає кредитору право вимагати дострокового повернення позики (кредиту) в повному обсязі. Більше того, а ні п. 2.3.3. Кредитного договору № KGLWG101580014 від 17.07.2007 року, а ні норми ч. 2 ст. 1050 ЦК України не стосуються договорів поруки, і регулюють виключно правовідносини, які виникли з Кредитного договору.

Судом також не було враховано, що договір поруки не є самостійним договором, має забезпечувальний характер, а тому є дійсним до закінчення строку дії основного договору. З цих підстав судом допущено довільне трактування судової практики, яка склалася під час розгляду справ Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ та Верховним Судом України та ґрунтується на тому, що з направленням Банком повідомлення про дострокове виконання кредитного зобов'язання, в силу ч. 2 ст. 1050 ЦК України та відповідного пункту кредитного договору змінюється строк дії кредитного договору на дату, яка зазначена в такому повідомленні. Закінчення строку дії Кредитного договору припиняє його дію на майбутнє, що унеможливлює подальше нарахування поточної кредитної заборгованості за тілом кредиту, відсотками, комісії, тощо.

Крім того, матеріали справи не містять доказів виконання Банком своїх зобов'язань по видачі кредиту позичальнику. Зокрема, в заочному рішенні суд. як на доказ виконання Позивачем своїх зобов'язань за Кредитним договором по видачі кредиту, послався на видатково-касовий ордер №2 від 17.07.2015 року, який нібито підписаний мною, ОСОБА_1 Разом з тим, я, ОСОБА_1 кредит від Банку на підставі видаткового касового ордера від 17.07.2015 року не отримувала, оскільки Кредитний договір між мною та Позивачем був укладений в 2007, а не в 2015 році, який вже давно припинив свою дію.

Судом під час розгляду справи та ухвалення заочного рішення не було досліджено договір купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2007 року, на підставі якого мною. ОСОБА_1 було придбано у власність житловий будинок №22 по вул. Набережній в смт. Олександрівка, Кіровоградської області, який виступає предметом іпотеки та на який судом звернуто стягнення. Зокрема, із змісту договору вбачається, що вказаний вище будинок було придбано мною 14.07.2007 року, за який я, ОСОБА_1, розрахувалася в цей самий день (п. 1 Договору купівлі-продажу житлового будинку від 14.07.2007 року). Більше того, в Договорі купівлі-продажу житлового будинку відсутні посилання на те, що спірний житловий будинок купується за кошти, надані в кредит. Таким чином, як вбачається із змісту вказаного вище Договору, житловий будинок, який є предметом іпотеки, був придбаний мною 14.07.2007 року не за кошти надані в кредит, а за мої власні кошти, оскільки кредитні договори та іпотечний договір з Позивачем були укладені мною вже після придбання житлового будинку, а саме 17.07.2007 року, про що прямо вказано в текстах кредитного та іпотечного договорів.

Разом з тим, відмовляючи Позивачу в задоволенні позову в частині виселення відповідачів із житлового будинку із зняттям їх з реєстраційного обліку місця проживання, суд фактично виходив з того, що відповідачі зняті з реєстраційного обліку місця проживання на законних підставах та не проживають в житловому будинку, а тому жодних прав Позивача відповідачі не порушили.

Проте такі висновки суду є необґрунтованими, явно упередженими, такими, що суперечать ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06. 2015 року. Відмовляючи Позивачу в задоволенні позову в частині виселення відповідачів із житлового будинку з тих підстав, що останні були зняті з реєстраційного обліку місця проживання та не проживають в будинку, суд тим самим виходив із обставин, які не мають юридичного значення у зв'язку із скасуванням касаційним судом попереднього судового рішення, на підставі якого відповідачів було виселено із житлового будинку та втратою ним законної сили.

Виходячи з вище викладеного, в ході розгляду справи та ухвалення по ній заочного рішення суд фактично ухилився від виконання покладених на нього обов'язків щодо всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, чим порушив норми ст. ст. 212-214 ЦПК України. З цих підстав підлягає зміні мотивувальна частина судового рішення ,що стосується відмови Позивачу в задоволенні позовних вимог в частині виселення відповідачів із житлового будинку, який виступає предметом іпотеки.

Усі вище викладені обставини вказують на незаконність ухваленого заочного рішення та його необґрунтованість.

Суд , вивчивши матеріали справи , вважає , що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Заочним рішенням Олександрівського районного суду від 24.12.2015 року ( том 6 а.с. 4-11 ) вирішено звернути стягнення на будинок, загальною площею 68,7 кв.м., житловою площею 42,6 кв. м., який розташований за адресою: Кіровоградська область , смт. Олександрівка, вул. Набережна, буд. 22, шляхом продажу вказаного предмету іпотеки на підставі договору іпотеки , посвідченого 17.07.2007 року нотаріусом Олександрівського нотаріального округу Кіровоградської області ОСОБА_6 за реєстром №803 з договірною вартістю майна 75750 гривень 00 копійок публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк (49094, м. Дніпропетровськ, вул. Набережна Перемоги, 50, код ЄДОПОУ 14360570) з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі продажу будинку будь-яким способом з іншою особою покупцем, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, з отриманням дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість у відповідних установах, підприємствах або організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування, з можливістю здійснення публічним акціонерним товариством комерційний банк ПриватБанк всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу предмету іпотеки, за ціною, визначеною в експертному звіті субєкта оціночної діяльності в рахунок виконання зобовязань за кредитним договором від 17.07.2007 року №KGLWG101580014 в розмірі 135 077 гривень 20 копійок , що складається з заборгованості за кредитом 61 015 гривень 54 копійки, за відсотками 42 917 гривень 44 копійки , комісії - 2191 гривні 68 копійок, з пені 27 996 гривень 48 копійок, штрафу (фіксована частина) - 250 гривень 00 копійок, штрафу (відсоток від суми заборгованості) - 6706 гривень 06 копійок .

Згідно ст.232 ч.1 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суду не було надано доказів , що відповідачі не з'явилися в судове засідання та не повідомили про причини неявки з поважних причин.

Так , відповідно до вимог ст. 74 ЦПК України , вони були належним чином повідомлені про час і місце судового засідання .

Їх виклик , відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України , здійснювався шляхом опублікування оголошення у газетах «Урядовий курєр» та «Народне слово» , оскільки відповідачі зняті з реєстрації по місцю проживання та по Кіровоградській області не зареєстровані.

Одночасно їм були направлені повістки , рекомендованим листом з повідомленням, за колишнім місцем реєстрації ( смт.Олександрівка , вул. Набережна, буд. №22) та за адресою, вказаною у заяві ОСОБА_1М.(АДРЕСА_2), які повернулися до суду у звязку з відсутністю адресатів.

У даному випадку іншого способу викликати відповідачів у судове засідання не було. ОСОБА_1 зазначає , що їй могли вручити повстку , коли вона , 18.12.2015 року , здавала документи до канцелярії суду. Однак , до службових обовязків працівників канцелярії не входить заповнення та вручення повісток особам , які подають документи до канцелярії суду.

Слід відмітити , що відповідач ОСОБА_5 отримував повістки під розписку , що направлялися йому за повідомленою у заяві адресою (м.Київ) .

Докази , на які посилається у заяві про перегляд заочного рішення відповідач ОСОБА_1 , були взяті до уваги судом при винесення рішення та їм була надана належна оцінка.

Однак , відповідач ОСОБА_1 не погоджується з висновками суду на їх підставі , вважає їх помилковими та навіть абсурдними.

Проте , вказана позиція не може бути підставою для скасування заочного рішення та призначення справи до розгляду у загальному порядку, а може бути підставою для подальшого оскарження заочного рішення в апеляційному порядку.

А тому , заява відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.231-232 ЦПК України, суд ,-

У Х В А Л И В :

Залишити без задоволення заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, треті особи на стороні відповідачів, які не заявляють самостійних вимог щодо предмет спору - Олександрівський районний сектор УДМС України в Кіровоградській області, служба у справах дітей Олександрівської райдержадміністрації, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення та зняття з реєстрації.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя : (підпис)

З оригіналом вірно.

Суддя Олександрівського районного суду

Кіровоградської області ОСОБА_7