Справа № 140/1976/15-ц Провадження № 22-ц/772/96/2016Головуючий в суді першої інстанції Слободяник Т. В.
Категорія 23Доповідач Чорний В. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Чорного В.І.,

суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.

при секретарі: Франчук О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Апеляційного суду Вінницької області цивільну справу за апеляційною скаргою Дочірнього підприємства «Алко Інвест Україна» на рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом Дочірнього підприємства «Алко Інвест Україна» до ОСОБА_3 про визнання права власності, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року дочірнє підприємство «Алко Інвест Україна» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про усунення перешкод в користуванні і розпорядженні майном та визнання права власності на нерухоме майно. В обгрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 01 червня 2015 року між ним та відповідачем укладено договір оренди нежитлового приміщення, загальною площею 71,2 кв. м., розташованого в підвальному поверсі лікеро-горілчаного заводу, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1. Термін дії договору був встановлений з 01 червня 2015 року до 22 червня 2015 року. За умовами договору оренди, по закінченню строку його дії орендар зобов'язаний протягом одного дня з дати закінчення строку дії цього договору чи з моменту його розірвання повернути орендодавцю по акту приймання-передачі приміщення в задовільному стані, з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування. Станом на 23.06.2015 року орендар у визначеному договором порядку не передав позивачу вказане приміщення, чим створив останньому перешкоди у користуванні нерухомим майном, з чим він змушений був звернутися до суду за захистом своїх прав. З огляду на зазначене просив зобов'язати відповідача протягом семи днів з моменту набрання рішенням суду законної сили передати ДП «Алко Інвест Україна» нежитлове приміщення, розтащоване в підвальному поверсі (літера за схематичним планом «В/під») майнового комплексу лікеро-горілчаного заводу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, та ключі від вхідних дверей за актом приймання-передачі. Окрім того, позивач зазначив, що станом на дату подання позовної заяви, він втратив оригінал документа, яким засвідчується його право власності на нерухоме майно, де знаходиться орендоване приміщення, а для заявлення негаторного позову необхідно підтвердення наявності у ДП «Алко Інвест Україна» права власності або іншого речового права на вказане майно, позивач просив також визнати за ним право власності на майновий комплекс лікеро-горілчаного заводу, загальною площею 1931,8 кв.м., що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Немирівського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року позов задоволено частково. Зобов'язано ОСОБА_3 передати адміністрації ДП «Алко Інвест Україна» нежитлове приміщення загальною площею 71,2 кв.м., що в підвальному поверсі під літерою «В/під» за схематичним планом майнового комплексу лікеро-горілчаного заводу по АДРЕСА_1 та ключі від вхідних дверей протягом семи днів з дня набрання рішенням суду законної сили, орендоване ОСОБА_3 згідно договору оренди від 01.06.2015 між ДП «Алко Інвест Україна» та фізичною особою ОСОБА_3 У решті позовних вимог ДП «Алко Інвест Україна» відмовлено за недоведеністю.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, ДП «Алко Інвест Україна» подало апеляційну скаргу в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія судів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоводенню з таких підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

За змістом ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права; не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що 01 червня 2015 року між ДП «Алко Інвест Україна» та ОСОБА_3 укладено договір оренди № 01/06/2015 нежитлового приміщення, за яким ДП «Алко Інвест Україна» передало ОСОБА_3 в строкове платне користування без права викупу нежитлове приміщення, загальною площею 71,2 кв.м., на строк з 01.06.2015 року до 22 червня 2015 року.

Приміщення розташоване в підвальному поверсі (літера за схематичним планом «В/під») майнового комплексу лікеро-горілчаного заводу, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Як вбачається із матеріалів справи і не заперечується сторонами, що сторонами 01.06.2015 року складено Акт приймання - передачі нежитлового приміщення до договору оренди № 01/06/2015 від 01.06.2015 року.

Відповідно до п. 2.2.18 договору оренди, по закінченню строку його дії орендар зобов'язаний протягом одного дня з дати закінчення строку дії цього договору чи з моменту його розірвання повернути орендодавцю по акту приймання-передачі приміщення в задовільному стані, з урахуванням нормального зносу, а також передати по акту в повному обсязі і справності обладнання та інше майно, одержане орендарем в користування.

Комісія в складі працівників ДП «Алко Інвест Україна» актом від 24.06.2015 року встановила, що ОСОБА_3 в обумовлений договором строк орендоване приміщення не повернув, вхідні двері до нього замкнуті, ключі від дверей не передані.

Відповідно до ч. 1 ст. 317, ч. 1 ст. 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 795 ЦК України зазначено, що передавання наймачеві будівлі або іншої капітальної споруди оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту починається обчислення строку договору найму, якщо інше встановлено договором. Повернення наймачем предмета договору найма оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється.

Відповідно до ст.759 ЦК України за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди).

За ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов'язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що задовольняючи позовні вимоги в цій частині, з урахуванням конкретних обставин справи, суд першої інстанції обгрунтовано виходив з того, що по закінченню строку дії договору орендоване приміщення та ключі від нього відповідач у визначеному сторонами порядку не повернув, позивач не має вільного доступу до належного йому на праві власності нежитлового приміщення, що суттєво шкодить його інтересам.

Разом з тим, в позовній заяві ДП «Алко Інвест Україна» просить визнати за ним право власності на майновий комплекс лікеро-горілчаного заводу загальною площею 1931,8 кв. м. по АДРЕСА_1, посилаючись на втрату оригіналу договору купівлі-продажу основних засобів № 2 від 07.05.2001 року, яким засвідчується право власності позивача на нерухоме майно, в якому знаходиться орендоване приміщення.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушеих, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Положенням ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Позов про визнання права власності на майно подається власником тоді, коли в інших осіб виникають сумніви щодо належності йому цього майна, коли створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності через наявність таких сумнівів чи внаслідок втрати правовстановлюючих документів.

Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин.

Зі змісту позовної заяви ДП «Алко Інвест Україна», доданих до неї матеріалів не вбачається, ким та яким чином оспорюється право власності позивача на вказаний об'єкт нерухомості.

Натомість в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 про визнання ним позовних вимог, зі змісту якої вбачається, що відповідач у даній справі право власності ДП «Алко Інвест Україна» на вказане нерухоме майно не заперечує, спору із цього приводу між сторонами немає.

Посилання і в позові, і в апеляційній скарзі на втрату цього договору є безпідставними, оскільки право власності на нерухоме майно позивач вже набув, що підтверджується наявними в матеріалах справи документами.

Отже, право власності позивача на зазначене нерухоме майно ніким не оспорюється, а тому передбачених законом правових підстав для задоволення пред'явленого позову про повторне визнання за ним права власності на майно в судовому порядку немає, а вимога позивача про визнання права власності на весь майновий комплекс лікеро-горілчаного заводу, загальною площею 1931,8 кв.м. не пов'язується з розміщенням переданого в оренду приміщення, що входить до майнового комплексу лікеро-горілчаного заводу на які відсутні в оригіналі документи на право власності.

Посилання в апеляційній скарзі на безпідставність відмови у задоволенні позову в цій частині не заслуговують на увагу.

Твердження апелянта про те, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, замість зобов'язання відповідача передати майно ДП «Алко Інвест України» суд першої інстанції ухвалив рішення про зобов'язання відповідача передати майно адміністрації ДП «Алко Інвест Україна», на думку колегії суддів, не може бути підставою для скасування оскаржуваного рішення, оскільки дана невідповідність може бути усунена шляхом виконання вимог ст. ст. 219, 221 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги суттєвими не являються, а відтак не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Дочірнього підприємства «Алко Інвест Україна» відхилити.

Рішення Немирівського районного суду Вінницької області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: (підпис) В.І.Чорний

Судді: (підпис) С.К.Медвецький

(підпис) В.В.Оніщук

З оригіналом вірно: