НОВОМОСКОВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 183/4251/15
№ 2/183/215/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року м. Новомосковськ

Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:

судді Юр'євої Т.І.,

секретаря Гончарової С.Є. ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право проживання у будинку, зустрічному позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні будинком, -

в с т а н о в и в :

Позивачка звернулась до суду з позовом, в якому вказує, що вона є власником будинку №19 по вул. Новоукраїнській у м. Новомосковську Дніпропетровської області. В даному житловому будинку зареєстровані: вона та її сини: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, але в будинку фактично проживають вона та її молодший син ОСОБА_3. ОСОБА_2 фактично в будинку не проживає з 2007 року. Після одруження він забрав всі свої речі та пішов жити до своєї дружини, з якою проживав до 2010 року. В 2010 році він розлучився з першою дружиною, потім одружився вдруге з ОСОБА_4 і став проживати з нею за адресою м. Новомосковськ, вул. Шевченка, 25/29, але залишається зареєстрованим у її домоволодінні. Інколи відповідач зявляється до неї, вчиняє зварки, конфлікти. Був факт скоєння ним крадіжки з її домоволодіння. Тобто ОСОБА_2 користується своїм правом доступу до її будинку всупереч її інтересам і шкодить її. Позивачка просить на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право проживання в її домоволодінні за вищевказаною адресою.

ОСОБА_2 звернувся до суду з зустрічним позовом, в якому вказує, що він з дитинства проживав в ІНФОРМАЦІЯ_3, яке належить його матері ОСОБА_1 Він зареєстрований в даному житловому будинку. В 2007 році він одружився. Мати не надала згоди на проживання його з дружиною у вищевказаному будинку, запропонувала тимчасово пожити в її власній квартирі АДРЕСА_1. В 2010 році шлюб був розірваний. В 2011 році він одружився вдруге. Мати не надала згоду на проживання його з другою дружиною у її домоволодіння. ОСОБА_5 того, вона забрала у нього ключі від її квартири АДРЕСА_1. Він вимушений був піти тимчасово проживати в ІНФОРМАЦІЯ_4, яка належить батькам його дружини. Відповідачка стала чинити сварки, перешкоджає йому у користуванні житловим будинком. Усі конфлікти, які починала відповідачка, проходили на очах сусідів і закінчувались викликом міліції і звинуваченням його у будь якому злочині відносно неї. Внаслідок створених відповідачкою перешкод та її неправомірних дій, він позбавлений законного права користування житловим приміщенням у будинку №19 по вул. Новоукраїнській у м. Новомосковську Дніпропетровської області. Позивач по зустрічному позову просить вселити його в вищевказаний житловий будинок, та зобовязати ОСОБА_1 не перешкоджати йому у користуванні вказаним житловим будинком.

В судовому засіданні позивачка підтримала свій позов повністю, зустрічний позов не визнала, суду надала пояснення, аналогічні вказаним в позові. ОСОБА_5 того, суду пояснила, що до 2007 року відповідач постійно проживав з нею у її домоволодінні. У 2007 році після одруження він пішов проживати до дружини на вул. Сучкова у м. Новомосковську, де проживав 2-3 роки. У 2010 році вона надала згоду, і син з дружиною стали проживати в її власній квартирі за адресою АДРЕСА_2. Після розлучення, син дуже пиячив. Потім одружився на ОСОБА_6 і пішов проживати до неї по вул. Шевченко, 25/29. До 2014 року з сином були нормальні відносини. У травні 2014 року відповідач прийшов до неї у стані алкогольного спяніння і став вимагати у неї гроші і став їй погрожувати, схватив її за голову. Вона з молодшим сином пішла до міліції. Коли вони повернулись до дому, відповідач зі своєю дружиною ОСОБА_6 випивали за будинком. Потім відповідач у сусіда взяв лом, зломів двері у будинок, зайшов, та скоїв крадіжку грошей та документів. Вона пішла знову у міліцію і написала заяву про крадіжку. Але відповідач не зізнався у крадіжки. Ключі від будинку відповідач втратив сам будучи у стані алкогольного спяніння. З травня 2014 року вона не пускає відповідача до будинку. 05.10.2015 року вона поміняла вхідні двері у будинку. Вона проживає у будинку з молодшим сином. У будинку тільки дві жили кімнати. Місця для проживання відповідача не має. Вона просить відмовити відповідачу у позові про вселення в будинок. Вона категорично не згодна, щоб він проживав у її будинку.

Представник позивачки повністю підтримала позовні вимоги і заперечувала проти зустрічного позову.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, підтримала зустрічні позовні вимоги, суду пояснила, що відповідач рідний син позивачки, він з дитинства проживав у домоволодінні по вул. Новоукраїнської, 19 у м. Новомосковську. Домоволодіння належить його матері на праві власності після розлучення з батьком і поділу спільне нажитого майна. У 2007 році він одружився, але позивачка категорично заперечувала проти невістки і тому за її згодою вони проживали у її квартирі за адресою АДРЕСА_3. Після розлучення деякий час він проживав у спірному будинку. Коли він одружився вдруге на ОСОБА_4 мати категорично була проти їх проживання у будинку, і вони вимушені були піти проживати до ОСОБА_6 по вул. Шевченко, 25/29 у м. Новомосковську до її батьків. З 2014 року мати категорично стала заперечувати проти його знаходження у спірному будинку, вона поміняла замки на вхідної двері. Коли він зявлявся до будинку, вона вчиняла конфлікти, потім викликала міліцію. Представник вважає, що Відповідач не проживав в спірному будинку з поважних вищезазначених причин, тому він не втратив право проживання у спірному будинку. Встановлено, що відповідачка дійсно чинить перешкоду у користуванні житловим будинком позивачу по зустрічному позову, 05.10.2015 року замінила вхідні двері у будинку, тому, відповідно до норм Житлового кодексу України, є підстави для вселення позивача у спірний будинок, та зобовязати відповідачку не чинити перешкоду у користуванні житловим будинком та передати йому ключі від калитки при вході в подвіря та вхідних дверей у вказаний будинок.

3-я особа ОСОБА_3 підтримав позовні вимоги своєї матері, суду дав пояснення, аналогічні вказаним позивачкою.

Суд, вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного висновку.

Статтею 47 Конституцій України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Положеннями статей 10, 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

В судовому засіданні встановлено, що житловий будинок за адресою м. Новомосковськ, вул. Новоукраїнська, 19 належить позивачки на праві приватної власності, що підтверджується наданими суду документами і не заперечується сторонами.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2 і 3-я особа ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 - є рідними дітьми Позивачки, які зареєстровані у вищевказаному будинку.

Згідно довідки голови квартального комітету ОСОБА_5 ОСОБА_2 зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_5, але не проживає з 2007 року. (арк.4)

Згідно акту, без дати, підписаному сусідами, та засвідченому підписом та штампом голови квартального комітету ОСОБА_5, вбачається, що ОСОБА_2 не проживає у вищевказаному будинку з жовтня 2007 року. Речей його в цьому домоволодінні немає. (арк..9).

Свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9 суду пояснили, що ОСОБА_2 не проживає в будинку з жовтня 2007 року в звязку з тим, що він одружився, переїхав проживати до першої дружини. Потім він одружився вдруге, та проживає у дружини. Він приїжджав провідувати матір рідко, вони бачили у дворі його машину. Стосунки у позивачки з дітьми були нормальні. Свідки також пояснили, що у літку 2014 року між позивачкою та її сином ОСОБА_2 був конфлікт. Зі слів позивачки відомо, що ОСОБА_2 прийшов до будинку та вчинив сварку, побив її, а потім вчинив крадіжку. Вони бачили, що у вхідній двері позивачки був зламаний замок, Свідок ОСОБА_7 його відремонтував. ОСОБА_5 того, одного разу, у 2014 році відповідач не зміг зайти у подвіря, калитка була зачинена, а у нього не було ключа. Свідок ОСОБА_8 додатково пояснила, що вона бачила, як у літку 2014 року відповідач прийшов до матері у стані алкогольного спяніння, між ними була сварка, він хватав її за голову. Позивачка викликала міліцію. Свідок ОСОБА_9 також зазначила, що до літку 2014 року між матірю і її сином ОСОБА_10 були нормальні стосунки. Він рідко провідував матір, ніяких перешкод у користуванні будинком йому не чинили. З літку 2014 року після конфлікту, матір і її молодший син не пускають відповідача до будинку.

Оцінюючі пояснення сторін, та свідків, суд встановив, що дійсно відповідач ОСОБА_2 з жовтня 2007 року у спірному будинку не проживає з таких причин. У жовтні 2007 року відповідач одружився. В звязку з тим, що його мати не була згодна, щоб він і невістка проживали в її будинку, відповідач вимушений був піти проживати тимчасово до першої дружини, а потім позивачка надала згоду і поселила відповідача з першою дружиною у її власній квартирі за адресою АДРЕСА_4. У 2011 році відповідач одружився вдруге. В звязку з тим, що його мати не була згодна, щоб він і друга невістка проживали в її будинку, відповідач вимушений був піти проживати тимчасово до другої дружини. З літку 2014 року відповідач не проживає у спірному будинку в звязку з тим, що між сторонами склалися неприязні відносини. З літа 2014 року Позивачка стала перешкоджати відповідачу користуватися житлом у спірному будинку . 05.10.2015 року вона замінила вхідні двері у будинку, ключі від них відповідачу не надала.

Суд вважає, що вищевказані обставини, які визнала і позивачка в судовому засіданні, слід вважати поважними причинами не проживання відповідача у спірному будинку.

Згідно з ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Згідно п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» №2 від 12.04.1985 року, з наступними змінами, вказується, що в справах про визнання наймача або члена сімї такими, що втратили право користування жилим приміщенням, необхідно зясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сімї, тощо) суд може продовжити пропущені строки.

Згідно наданих матеріалів Новомосковського МВ ГУ МВС України в Дніпропетровської області вбачається, що в період з 22 травня 2014 року по вересень 2015 року сторони неодноразове звертались до міліції в звязку з неправомірністю дій.

Так, зареєстровані наступні заяви ОСОБА_2:

-ЖЄО № 5824 від 22.05.2014 року про те, що 10 травня 2014 року його побив ОСОБА_3 Відкрито кримінальне провадження за ст. 125 ч.1 КК України, яке 04.12.2014 року закрито на підставі п.2 ст. 284 КПК України;

-ЖЄО №5846 від 22 травня 2014 року про те, що його матір ОСОБА_1 не віддає йому автомобіль «Чері амулет» держномер АЕ 4718 СА, який стоїть у неї у дворі;

-ЖЄО №9545 від 13.08.2014 року і ЖЄО № 11665 від 04.09.2015 року, про те, що 13.08.2014 року і 03.09.2014 року відповідно, невідома особа з його автомобіля ОСОБА_2 скоїла крадіжку мобільного телефону, ключів з автомобіля і документів.

За клопотанням представника відповідача судом були витребувані копії матеріалів кримінального провадження за ст. 183 КК України (згідно заяви ОСОБА_1, що її син за місцем її мешкання скоїв крадіжку) за № 0003912. Але за вказаним позивачкою номером кримінального провадження значаться матеріали за іншим фактом скоєння правопорушення за заявою ОСОБА_11 крадіжка невідомою особою.

З матеріалів також вбачається, що 10 травня 2014 року ОСОБА_1 написала заяву про вчинення сином ОСОБА_2 кримінального правопорушення відносно неї і її молодшого сина ОСОБА_3, де вказує, що ОСОБА_2 знаходився в стані алкогольного спяніння, погрожував фізичною розправою, вимагав грошові кошти.

Вище вказані обставини свідчать про те, що між сторонами виникли неприязні стосунки, що свідчить про те, що позивачка перешкоджає ОСОБА_2 користуватися житловим будинком.

Законом передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу.

Оцінюючі зібрані докази, суд вважає, що відповідач, будучи членом сімї власника домоволодіння, не проживає у спірному житловому будинку з жовтня 2007 року з поважних причин, тому законних підстав у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3, про визнання особи такою, що втратила право проживання у будинку, не має.

Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання, або оспорювання.

Згідно ст. 310 ЦК України фізична особа має право на місце проживання.

Встановлено, що позивач по зустрічному позову ОСОБА_2 іншого постійного місця проживання не має. Він зареєстрований у будинку за адресою м. Новомосковськ, вул. Новоукраїнська,19, вселився і проживав у цьому будинку як член сімї у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК члени сім'ї власника будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні положення містяться й у ч. 1 ст. 405 ЦК України.

Особа, яка вселилася в будинок (квартиру) як член сім'ї власника цього будинку (квартири), не може бути позбавлена права на користування цим житлом після припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) на підставі правових норм, якими регулюється право власності.

Враховуючі встановлені обставини, суд вважає задовольнити зустрічні позовні вимоги про вселення ОСОБА_2 у спірний будинок.

На підставі викладеного и керуючись ст..ст. 15,16, ч.2 ст. 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156, 160, 163 ЖК України, ст.ст. 213, 215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: ОСОБА_3, про визнання особи втратившим право проживання у будинку за адресою Дніпропетровська область, м. Новомосковськ, вул. Новоукраїнська, 19, - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про вселення та усунення перешкод у користуванні будинком, - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 в житловий будинок №19, вул. Новоукраїнська у м. Новомосковську, Дніпропетровської області.

Зобовязати ОСОБА_1 не перешкоджати ОСОБА_2 у користуванні житловим будинком №19 по вул. Новоукраїнській у м. Новомосковську, Дніпропетровської області, передавши йому ключі від калитки при вході в подвіря та вхідних дверей у вказаний будинок.

Рішення може бути оскаржене протягом 10 днів з дня його оголошення рішення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні протягом 10 днів з дня отримання копії рішення.

Суддя: Т.І. Юр'єва