Провадження № 2/185/672/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 лютого 2016 року Павлоградский міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Юдіної С.Г.

за участю секретаря Заверуха О.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, суд

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача в якому просив суд стягнути з відповідача в особі ОСОБА_2 міської ради на його користь нараховану, але не виплачену йому заробітну плату за період з 01.10.2014 р. по 24.11.2014 р. в сумі 22476 грн. 07 коп. і середній заробіток за період затримки розрахунку з 24.11.2014 р. по 15.12.2015 р. в сумі 131 924 грн. 80 коп. Стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 50 000 грн. та допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди, впродовж місяця.

В обґрунтування заявленого позову позивач посилається на те, що 03 вересня 2009 року він був прийнятий на роботу в Управління житлового господарства ОСОБА_2 міської ради, на посаду заступника начальника Управління житлового господарства ОСОБА_2 міської ради. 24 листопада 2014 року позивача було звільнено з роботи за угодою сторін, оскільки керівництвом державного органу місцевого самоврядування було прийнято рішення про звільнення всіх працівників в зв'язку з припиненням здійснення своїх повноважень в зоні АТО. На день звільнення з роботи позивачу було нарахована заробітна плата за період з 01 жовтня 2014 р. по 24 листопада 2014 року в сумі 22476 грн. 07 коп. (жовтень 2014 р. 6637,54 грн., листопад 2014 р. 15838,53 грн.), але виплатити її внаслідок відсутності грошових коштів ОСОБА_2 міська рада відмовилася, чим були порушені його Конституційні права громадянина України. Відповідачем не було сплачена заборгованість по заробітної платі з жовтня 2014 року по теперішній час, оскільки на його рахунки в Управлінні державної казначейської служби в м. Донецьку не надходили кошти із посиланням на Постанову Кабінету Міністрів України № 595 від 07.11.2014 року. Згідно вищевказаної Постанови заробітна плата працівникам установи за період, коли установа розміщувалася на тимчасово неконтрольованій території, а у подальшому територія була повернута під контроль органів державної влади, або установа була переміщена в населений пункт, на території якого органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі, виплачується у повному обсязі за рахунок кошторису установи. Відповідач ОСОБА_2 міська рада, працівником структурного підрозділу якої він являвся, була переміщена на контрольовану територію у місто Краматорськ Донецької області. На день пред'явлення позову до суду сума середнього заробітку, яку відповідач зобов'язаний сплатити на його користь за час затримки розрахунку, на момент звернення до суду 15.12.2015 - 280 робочих днів, становить 131924 грн. 80 коп. Крім того, незаконними діями відповідача, позивачу було спричинено моральну шкоду, яка виразилася в тому, що він після звільнення з роботи тривалий час перебуває не працевлаштованим, його місце реєстрації та місце мешкання знаходяться у зоні активних бойових дій. Після звільнення з роботи він розраховував на грошові виплати, щоб мати можливість виїзду із зони АТО на контрольовану територію України та працевлаштуватися за своїм фахом. Але, більш ніж рік він вимушений знаходитися на неконтрольованій території по причині відсутності грошей для виїзду. При цьому роботу він так і не знайшов. Моральну шкоду оцінює в 50 000 грн.

У судове засідання позивач не зявився, надав суду письмову заяву про розгляд справи в його відсутність, не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлявся належним чином, причини неявки суд не повідомив.

Суд, з урахуванням думки позивача, ухвалив: розглянути справу заочно.

Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд доходить висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню на таких підставах.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що 03.09.2009 року ОСОБА_1 був прийнятий в Управління житлового господарства виконкому ОСОБА_2 міської ради народних депутатів на посаду заступника начальника Управління житлового господарства ОСОБА_2 міської ради (а.с. 7)

На підставі наказу № 293/25к від 24.11.2014 року ОСОБА_1 був звільнений за п. 1 ст. 36 КЗпП України, за угодою сторін (а.с. 8).

Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму

Враховуючи що належні при звільненні суми заробітної плати позивачу ні в день звільнення, ні пізніше не були сплачені, суд вважає, що позовна вимога про стягнення з відповідача невиплаченої заробітної плати підлягає задоволенню.

Крім того, згідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Отже суд вважає, що підлягають задоволенню позовні вимоги щодо стягнення з відповідача середнього заробітку за затримку виплати остаточного розрахунку.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100.

Відповідно до п. 5 розділу IV Порядку основою для визначення загальної суми заробітку, що підлягає виплаті за час вимушеного прогулу, є середньоденна (годинна) заробітна плата, яка згідно з п. 8 цього Порядку визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством календарних днів.

Як вбачається з довідки Управління житлового господарства № 04/1-7 від 25 листопада 2014 р. (а.с. 9) заробітна плата за останні два місяця до звільнення позивача становить: жовтень 2014 року 6637,54 грн., листопад 2014 року 15838,53 грн., середньоденна заробітна плата складає 471,16 грн.

Період затримки виплати остаточного розрахунку становить 280 робочих днів з 25.11.2014 року (наступний день після звільнення) по 16.12.2015 року (день звернення до суду). Розмір середнього заробітку становить 471,16 грн. х 280 = 131924, 80 грн.

Щодо позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди суд виходить з наступного. На підставі статті 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику проводиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих звязків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, а саме те, що позивач був позбавлений гарантованого Конституцією України права одержання винагороди за працю та можливості утримувати себе, позивач тривалий час перебуває не працевлаштованим, через відсутність коштів не отриманих при звільненні не має можливості виїхати із зони АТО на контрольовану територію України та працевлаштуватися за своїм фахом.

Суд вважає, що позовні вимоги щодо стягнення з відповідача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню в розмірі 1000 грн. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди був визначений судом з урахуванням глибини фізичних та душевних страждань позивача та позбавлення його певних можливостей їх реалізації. Крім того судом був врахований принцип розумності та справедливості.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Відповідно до п.п. 1 ч. 3 ст. 6 Закону України "Про судовий збір" за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

Отже стягненню з відповідача на користь держави підлягають судовий збір в сумі 2316,01 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 131, 137, 212, 224, 225 ЦПК України, ст.ст. 116, 117, 128,136, 237-1 КЗпП України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку та моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради на користь ОСОБА_1 суму невиплаченої заробітної плати в розмірі 22 476 (двадцять дві тисячі чотириста сімдесят шість) грн. 07 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради на користь ОСОБА_1 суму середнього заробітку за період затримки розрахунку в розмірі 131 924 (сто тридцять одна тисяча девятсот двадцять чотири) грн. 80 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 1000 (одна тисяча) гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 міської ради на користь держави судовий збір в сумі 2316 (дві тисячі триста шістнадцять) грн. 01 коп.

В іншій частині позову відмовити.

Заочне рішення суду може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем у десятиденний строк з моменту отримання копії рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Позивачем рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом десяті днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: ОСОБА_3