Номер провадження: 22-ц/785/5453/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Сегеда С. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Гайворонського С.П.,

ОСОБА_2,

за участю секретаря Колмакова В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 25 червня 2005 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про продовження строку для прийняття спадщини,

встановила:

06 червня 2005 року позивач ОСОБА_4 звернулася до суду з зазначеним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона являється спадкоємницею по заповіту 14/100 частини домоволодіння, який розташований в м. Білгород-Дністровському Одеської області, по вул. Радянська, 29, який належав її батьку ОСОБА_5, який помер 23.03.2004 року (а.с.3).

Також зазначила, що крім неї інших спадкоємців ні по закону ні по заповіту немає.

Посилаючись на те, що вона пропустила шестимісячний строк для вступу до спадщини, яка відкрилась після смерті її батька ОСОБА_5, вона вимушена звернутися до суду для продовження строку для прийняття спадщини.

Рішенням Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 25.06.2005 року позов ОСОБА_4 було задоволено.

Однак зазначене рішення суду оскаржив в апеляційному порядку інший спадкоємець ОСОБА_5 його син ОСОБА_3

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 ставить питання про скасування даного рішення та ухвалення нового, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

До суду апеляційної інстанції позивач ОСОБА_4 не зявилась, будучи належним чином повідомленою про час і місце судового засідання, як то передбачено абз. 5 ч. 5 ст. 74 ЦПК України, оскільки за зареєстрованим місцем проживання не проживає (а.с.82, 86-92).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечень проти неї, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_4 є рідною сестрою апелянта ОСОБА_3, що підтверджується Свідоцтвом про її народження, серії ЯВ №951417 від 14 листопада 1952 року, та Свідоцтвом про народження ОСОБА_3, серії ЯЛ №140432 від 09 червня 1958 року, де їх батьками вказано ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Після одруження 08 вересня 1973 року з ОСОБА_7 позивач ОСОБА_8 отримала фамілію «Короїд», що підтверджується довідкою 17/03-48 ЗАГС Білгород- Дністровського міжрайонного управління юстиції в Одеській області від 25.01.2006 року.

Із довідки № 89 від 05 квітня 2016 року, виданої ЖЕО №1, а також паспорту ОСОБА_3 КК №297565, виданого Білгород-Дністровським РВ УМВС України в Одеській області 30.07.1999 року, вбачається, що з 14 лютого 2002 року по даний час апелянт ОСОБА_3 зареєстрований та постійно проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

Окрім ОСОБА_3 за вказаною адресою на час відкриття спадщини був також зареєстрований його батько спадкодавець ОСОБА_5І, що підтверджується довідкою № 65 від 2005 року, виданою ЖЕО №2, який помер 22 березня 2004 року, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №373554 від 23 березня 2004 року.

На час відкриття спадщини ОСОБА_3 був інвалідом 2 групи, що підтверджується пенсійним посвідченням серії ААА №526309 від 28.11.2002 року (а.с.93).

У відповідності до ч.ч. 1,2 ст. 1241 ЦК України непрацездатні діти спадкодавця спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б кожному із них у разі спадкування за законом (обовязкова частка). Розмір обовязкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення.

Враховуючи викладене, та з огляду на ч.ч.3,4 ст.1268 ЦК України апелянт ОСОБА_3 вважається таким, що прийняв спадщину після смерті свого батька ОСОБА_5, незалежно від заповіту, який ОСОБА_5 за життя склав на позивача ОСОБА_4 (а.с.5), оскільки він був непрацездатним і постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

Однак, як вбачається з матеріалів справи, звертаючись до суду з позовом, позивач ОСОБА_4 приховала від суду ту обставину, що окрім неї після смерті її батька ОСОБА_5 є ще інший спадкоємець її рідний брат та рідний син спадкодавця апелянт ОСОБА_3, який на час відкриття спадщини був непрацездатним, проживав та був зареєстрований разом зі спадкодавцем.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:

у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори;

у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви.

Належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину, або територіальні громади в особі органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.

За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Така позиція узгоджується із ч.5 ст.1273 ЦК України, відповідно до якої відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною.

Таким чином, належним відповідачем у даній справі мав бути апелянт ОСОБА_3, а не Виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, що в свою чергу свідчить про те, що оскаржуваним рішенням суду першої інстанції були порушені законні права та інтереси спадкоємця ОСОБА_3, чого не було враховано судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси в спосіб, визначений законами України, ст. 4 ЦПК України.

Вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності та диспозитивності, суди відповідно до положень статей 10, 11 ЦПК України повинні розяснювати особам, які беруть у ній участь, їх права та обовязки, попереджувати про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, і сприяти здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону не відповідає, доводи апеляційної скарги його спростовують, у звязку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовити.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.2 ч.1 ст. 307, п. 4 ч. 1 ст. 309, ст.ст. 313, 314, 316 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міського суду Одеської області від 25 червня 2005 року скасувати.

Ухвалити у справі нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до Виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про продовження строку для прийняття спадщини, відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області: С.М. Сегеда

ОСОБА_9

ОСОБА_2