АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - Левенця Б.Б.

суддів: Мазурик О.Ф., Махлай Л.Д.

при секретарі - Перевузнику П.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Буревісник-3» про оскарження неправомірних дій, зобов'язання вчити дії та відшкодування завданої моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року позивач звернувся із зазначеним позовом, уточнивши який зазначив, що ОСОБА_2 є власником квартири в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, ОСОБА_1, є членом сім'ї власника і проживає у вищевказаній квартирі.

Відповідач не виготовив, не надав та не уклав із позивачкою договору про надання житлово-комунальних послуг, проте виставляє рахунки за спожиті послуги.

Враховуючи викладене, позивач просив:

- визнати незаконними такі дії і бездіяльність відповідача, які виявились у відмові у виготовленні та наданні ОСОБА_2 договору на житлово-комунальні послуги (утримання будинку і прибудинкової території);

- зобов'язати голову правління ЖБК «Буревісник-3» виготовити у відповідності до Типового та надати ОСОБА_2 договір на житлово-комунальні послуги для узгодження та укладення;

- стягнути з ЖБК «Буревісник-3» на користь ОСОБА_2 понесені витрати в сумі 4.40 грн.;

- стягнути із відповідача на користь ОСОБА_2 10 000 грн. грошової компенсації спричиненої моральної шкоди та розподілити судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України. (а.с.2-5, 19, 35-39)

Відповідач проти позову заперечував.(а.с. 46-48)

Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ЖБК «Буревісник-3» про оскарження неправомірних дій, зобов'язання вчити дії та відшкодування завданої моральної шкоди відмовлено. (а.с.99, 101-104)

В апеляційній скарзі позивач посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, просив рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким задовольнити позов. Обґрунтовуючи скаргу апелянт зазначив, що суд не врахував обставин та доказів якими обґрунтовані заявлені вимоги і дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову. (а.с.119-125)

В судовому засіданні ОСОБА_1 підтримав скаргу і просив її задовольнити, представник відповідача - ОСОБА_3 заперечував проти скарги і просив її відхилити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Свобода договору, закріплена у ст. ст. 6, 627 ЦК України, яка полягає у праві сторін вільно вирішувати питання при укладенні договору, при виборі контрагентів та при погодженні умов договору, не є безмежною.

У тих випадках, коли актом цивільного законодавства передбачена обов'язковість положень цього акта для сторін договору, сторони не вправі відступити від їх положень (ч. 3 ст. 6 ЦК України).

Згідно з п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" обов'язком виконавця є підготовка та укладення зі споживачем договору на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Цей обов'язок відповідає зустрічному обов'язку споживача, передбаченому п. 1 ч. 3 ст. 20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" щодо укладення договору на надання житлово-комунальних послуг, підготовленого виконавцем на основі типового договору.

Форма та зміст (умови) типового договору затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 20 травня 2009 року N 529 "Про затвердження типового договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій".

За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Разом з тим, виходячи із загальних засад цивільного законодавства та судочинства, права особи на захист у суді порушених або невизнаних прав, меж здійснення особою цивільних прав і виконання цивільних обов'язків (ст. ст. 3, 6, 12 - 15, 20 ЦК України, ст. ст. 3 - 5 ЦПК України), можна дійти висновку про те, що в разі невизнання виробником (виконавцем) права споживача на укладення договору про надання житлово-комунальних послуг, який відповідає вимогам типового договору, таке право підлягає захисту судом на підставі п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України шляхом визнання договору укладеним на умовах, передбачених нормативним актом обов'язкової дії.

Такі висновки узгоджуються з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України у постанові від 10 жовтня 2012 року у справі N 6-110цс12.

Сторони не заперечували, що ОСОБА_2 на праві особистої приватної власності належить квартира 269 в багатоквартирному будинку АДРЕСА_1, позивач ОСОБА_1, є членом сім'ї власника і проживає у вищевказаній квартирі.

Тому, на підставі ч. 1 ст. 61 ЦПК України суд визнав такі обставини встановленими.

Відповідач заперечував укладання договору із ОСОБА_2 з посиланням на те, що не є виконавцем послуг водопостачання гарячої і холодної води, водовідведення, постачання центрального опалення і одночасно роз'яснив, що власники квартир мають укладати договори безпосередньо із виконавцями або постачальниками цих послуг.(а.с. 9)

Відповідно до наданого Статуту, відповідач ЖБК «Буревісник-3» був створений з метою забезпечення житлом членів кооперативу шляхом будівництва багатоквартирного будинку, його експлуатації і управління цим будинком, тобто є обслуговуючою організацією. (а.с. 76-95)

Власник квартири ОСОБА_2 самостійно або через представника вимог з приводу вищезазначеного предмету спору у цьому провадженні не заявляла.

Зважаючи на вищевикладені вимоги законодавства і обставини справи в їх сукупності, колегія суддів визнала обґрунтованим висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, як в частині визнання неправомірними дій і зобов'язання відповідача укласти договір з ОСОБА_2 так і в частині стягнення на її користь 4.40 грн. витрат та 10 000 грн. грошової компенсації спричиненої моральної шкоди.

Доводи скарги цих висновків не спростовують, не впливають на правильність ухваленого судом рішення, тому з огляду на вимоги ст. 308 ЦПК України, колегія суддів їх відхилила.

Керуючись ст. 303, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. 308, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 04 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді Апеляційного суду міста Києва: Б.Б.Левенець

О.Ф.Мазурик

Л.Д.Махлай

Справа № 22-ц/796/376/2016

Унікальний номер 755/11014/15-ц

Головуючий у першій інстанції - Бартащук Л.П.

Доповідач Левенець Б.Б.