УХВАЛА

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про захист прав споживача фінансових послуг, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на ухвалу апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 16 вересня 2013 року між ним та публічним акціонерним товариством «Платинум Банк» (далі - ПАТ «Платинум Банк») було укладено договір № 6501, який є складовою частиною договору від 09 вересня 2013 року № 0019699 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця», відповідно до умов якого він передав банку суму у розмірі 5 600 доларів США. Згідно з п. 3.1 договору сума вкладу та нарахованих відсотків скеровується на поточний банківський рахунок. Повернення грошових коштів не відбулось, тому що поточний рахунок був заблокований банківською установою.

Оскільки в подальшому сума заборгованих коштів депозиту була повернута позивачу, а тому з урахуванням уточнених позовних вимог просив стягнути з відповідача на його користь пеню за прострочення виконання зобов'язання за період з 17 березня 2015 року у розмірі 10 660 грн.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 20 травня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права, просить скасувати ухвалу суду апеляційної інстанції та передати справу на новий розгляд до цього ж суду.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив із того, що 04 березня 2015 року набрала чинності постанова Правління Національного банку України від 03 березня 2015 року № 160 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютних ринках України», відповідно до п. п. 10 п. 6 введено обмеження стосовно видачі грошових коштів в межах до 15 000 грн на добу на одного клієнта в еквіваленті за офіційним курсом Національного банку України. Позивачу в установлених межах була виплачена сума вкладу.

Проте погодитись із такими висновками судівпершої та апеляційної інстанцій не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення суду першої та апеляційної інстанцій не відповідає.

Згідно з ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Договір відповідно до ст. 629 ЦК України є обов'язковим для виконання сторонами.

У ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» зазначено, що вклад (депозит) − це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У ч. 1 ст. 1060 ЦК України зазначено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч. 5 ст. 1061 ЦК України проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судами встановлено, що 09 вересня 2013 року між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_6 було укладено договір № 00196099 про розміщення вкладу «Готівка щомісяця» із щомісячною виплатою відсотків та продовженням строку зберігання.

Відповідно до п. 1.1 цього договору банк приймає від вкладника на вкладний рахунок № НОМЕР_1 грошову суму у розмірі 5 600 доларів США та зобов'язується повернути вклад та сплатити відсотки за користування вкладом на умовах та в порядку, передбаченими договором.

Строк зберігання вкладу - з дати укладення договору до дати повернення вкладу 09 березня 2015 року.

У період з 17 по 23 березня 2015 року ОСОБА_6 звертався до відповідача із заявами про невиконання умов депозитного договору, порушення банком своїх зобов'язань за договором.

З виписки по особовому рахунку ОСОБА_6 з 09 по 26 березня 2015 року вбачається, що у вказаний період банком повернуто вклад в розмірі 5 600 доларів США та нараховані відсотки за останній місяць.

У п. 3.1 договору зазначено, що сума вкладу, а також сума нарахованих та несплачених відсотків повертається на картковий/поточний рахунок вкладника, відкритий в банку.

Відповідно до п. 4.1 договору цей договір набирає чинності з моменту його укладення, в частині зберігання вкладу - з моменту його внесення вкладником, і діє до моменту повернення вкладнику всієї наявної суми вкладу, а в частині розрахунків - до повного виконання грошових зобов'язань.

З матеріалів справи вбачається та не заперечувалось сторонами, що повністю суму вкладу ОСОБА_6 отримано 26 березня 2015 року.

Апеляційний суд виходив з того, що одразу після нарахування виплатити вкладнику кошти в повному обсязі банк не мав можливості у зв'язку з дією постанови Національного банку України від 01 грудня 2014 року № 758 «Про врегулювання ситуації на грошово-кредитному та валютному ринках України» (з подальшими змінами), відповідно до якої уповноважені банки були зобов'язані обмежити видачу (отримання) готівкових коштів в іноземній валюті або банківських металів з поточних та депозитних рахунків клієнтів через каси та банкомати в межах до 15 000 грн.

При цьому апеляційний суд вважав, що оскільки неустойка у виді пені в якості забезпечення виконання банком грошових зобов'язань за договором його умовами не передбачено, тому відсутні підстави для стягнення пені.

Однак з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна, оскільки зазначена і побідні цій наступні відповідні постанови цього банку є розпорядчими актами, які адресовані обмеженій кількості осіб і таке регулювання здійснюється в межах адміністративно-правових відносин Національного банку України з банками, які охоплюються його наглядовою діяльністю. Ці постанови банку не встановлюють нових прав або обов'язків для громадян, не можуть зачіпати їх права, свободи та інтереси.

Крім того, апеляційним судом не враховано, що відповідно до змісту ст. ст. 526, 1058 ЦК України зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту) вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки). У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним і до банку слід застосувати відповідальність за порушення грошового зобов'язання, передбачену ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 25 грудня 2013 року № 6-140цс13, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

У зв'язку з наведеним, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, рішення апеляційного суду не може вважатись законним і обґрунтованим та в силу ст. 338 ЦПК України підлягає скасуванню, а справа - передачі на новий апеляційний розгляд, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 задовольнити.

Ухвалуапеляційного суду Харківської області від 24 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: В.М. Коротун А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак