У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Хопти С.Ф., ШтеликС.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року та рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2016 року і касаційною скаргою ОСОБА_3, поданою її представником - ОСОБА_4, на рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 10 жовтня 2006 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальникотримала кредит у розмірі 6 тис. грнзі сплатою 36 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого станом на 31 серпня 2013 рокувиникла заборгованість у розмірі 21 975 грн 21 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 5 563 грн 91 коп.; заборгованість по процентах у розмірі 14 888 грн 67 коп.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 1 022 грн 63 коп.

З урахуванням наведеного ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з ОСОБА_3 заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 21 975 грн 21 коп.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Жашківського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.

Останнім рішенням апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2016 року рішення районного суду скасовано. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за процентами за кредитним договором від 10 жовтня 2006 року у розмірі 10 324 грн 11 коп. У задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційних скаргах, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, ПАТ КБ «ПриватБанк» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов банку задовольнити повністю, а представник ОСОБА_3 - ОСОБА_4 просить оскаржуване рішення апеляційного суду скасувати й залишити у силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає відхиленню, а касаційна скарга представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи у задоволенні позову ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції виходив із того, що відповідачка належним чином не виконала взяті на себе зобов'язання, унаслідок чого утворилась заборгованість за кредитним договором. Проте позивач звернувся з позовом до суду з пропуском строку позовної давності, про застосування якого заявила відповідачка.

Такі висновки суду першої інстанції є правильними, відповідають матеріалам справи й вимогам закону, а наданим доказам суд дав належну правову оцінку (ст. 212 ЦПК України).

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції й частково задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», виходив із того, що банк звернувся до суду з пропуском строку позовної давності щодо вимог про повернення кредиту у повному обсязі, але має право на отримання процентів та штрафних санкцій до повного фактичного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором.

Проте погодитись із таким висновком апеляційного суду не можна.

Судом установлено, що 10 жовтня 2006 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 6 тис. грн зі сплатою 36 % річних, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_3.взяті на себе зобов'язання не виконала, на вимоги банку не реагувала, унаслідок чого станом на 31 серпня 2013 року за розрахунком банкувиникла заборгованість у розмірі 21 975 грн 21 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 5 563 грн 91 коп.; заборгованість по процентах у розмірі 14 888 грн 67 коп.; штраф (фіксована частина) у розмірі 500 грн; штраф (процентна складова) у розмірі 1 022 грн 63 коп.

У ст. 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

Згідно з ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникненняу зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовомупорядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до Умов таправил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 19 березня 2014 року № 6-14цс14, від 18 червня 2014 року № 6-61цс14, від 30 вересня 2015 року № 6-154цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Судом установлено, що згідно з випискою по особистому рахунку останній платіж по кредитній картці відповідачки було здійснено 5 травня 2009 року, а з позовом банк звернувся лише 28 жовтня 2013 року, через 4 роки 119 днів, тобто з пропуском строку позовної давності.

Ураховуючи викладене, апеляційний суд у порушення вищевказаних вимог закону та ч. 4 ст. 338 ЦПК України про те, що висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи, не звернув увагу на те, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (ст. 266 ЦК України).

За таких обставин висновок суду першої інстанції про те, що банк пропустив строк позовної давності для звернення до суду, про застосування якого заявила відповідачка, є обґрунтованим, відповідає матеріалам справи та нормам закону.

Суд першої інстанції встановив всі обставини справи, надав їм належну правову оцінку та ухвалив правильне рішення.

Згідно зі ст. 339 ЦПК України, установивши, що апеляційним судом було скасовано судове рішення, ухвалене згідно із законом, суд касаційної інстанції скасовує судове рішення суду апеляційної інстанції і залишає в силі рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Касаційну скаргуОСОБА_3, подану її представником - ОСОБА_4, задовольнити.

Рішення апеляційного суду Черкаської області від 12 січня 2016 року скасувати, рішення Жашківського районного суду Черкаської області від 21 листопада 2014 року залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

С.Ф.Хопта

С.П.Штелик