АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
справа № 22-ц/796/2703/2016 головуючий у 1-й інстанції: Великохацька В.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого: Головачова Я.В.

суддів: Шахової О.В., Поливач Л.Д.

при секретарі: Бугай О.О.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства "Універсал Банк" до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційними скаргами ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3 на рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ "Універсал Банк" звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 4 квітня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 071-2008-1025, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 51500,00 швейцарських франків, що еквівалентно 254839 грн. 05 коп., зі сплатою 11,45% річних строком до 1 квітня 2028 року. При цьому, за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка у розмірі 34,35% річних. У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 4 квітня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 071-2008-1025-Р/1, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_1 зобов'язань, які виникають з кредитного договору № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008. Крім того, для забезпечення виконання ОСОБА_1 зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між ВАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 071-2008-1025-Р.

25 грудня 2013 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про припинення зобов'язань за кредитним договором № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008 року, відповідно до умов якої ОСОБА_1 було запропоновано прощення боргу за умови сплати ним грошової суми в розмірі 17227,89 швейцарських франків у період з 25 грудня 2013 року по 25 листопада 2014 року включно в порядку, зазначеному в п. 2.1., зі сплатою 0,0001% річних.

Однак, прийняті на себе зобов'язання щодо погашення основного боргу по кредиту та нарахованих відсотків позичальник не виконав. Письмові вимоги банку до позичальника та поручителя про погашення боргу залишились без задоволення.

Посилаючись на викладене, ПАТ "Універсал Банк" просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18035 швейцарських франків 30 сантимів; стягнути солідарно з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18035 швейцарських франків 30 сантимів, а також стягнути солідарно з ОСОБА_3 на свою користь заборгованість за кредитним договором у розмірі 18035 швейцарських франків 30 сантимів.

Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року позов ПАТ "Універсал Банк" задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008 року в розмірі 18035 швейцарських франків 30 сантимів. Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008 року в розмірі 18035 швейцарських франків 30 сантимів. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ПАТ "Універсал Банк" заборгованість за кредитним договором № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008 року в розмірі 18035 швейцарських франків 30 сантимів. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржник зазначає, що згідно пункту 4 додаткової угоди від 25 грудня 2013 року сторони погодили встановити новий порядок розгляду спорів, а саме, всі вимоги, які виникають при виконанні кредитного договору № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008 або у зв'язку з ним, або випливають з нього та становлять предмет спору, підлягають розгляду у Постійно діючому третейському суді при Асоціації українських банків, проте, суд першої інстанції не дав належної оцінки доказам щодо наявності третейської угоди між сторонами та всупереч вимогам закону не застосував норму п. 6 ч. 1 ст. 207 ЦПК України, згідно якої в такому випадку суд має постановити ухвалу про залишення позовної заяви без розгляду. Крім того, позовні вимоги банку до поручителів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не підлягають задоволенню у зв'язку із пропуском позивачем шестимісячного строку, встановленого ч. 4 ст. 559 ЦК України, пред'явлення вимог до вказаних поручителів.

Крім того, у поданих тотожних апеляційних скаргах ОСОБА_2 та ОСОБА_3, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції в частині солідарного стягнення заборгованості за кредитним договором з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 скасувати в повному обсязі і ухвалити в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні позову. Скаржники зазначають, що відповідно до вимоги банку про дострокове повернення кредиту від 18 липня 2013 року строк виконання основного зобов'язання настав 30 вересня 2013 року, а відтак позивач мав право звернутися із позовом про стягнення заборгованості з поручителів у строк до 30 березня 2014 року. Оскільки позивач звернувся до суду з указаним позовом лише 21 серпня 2015 року, то позовні вимоги до поручителів не підлягають задоволенню, так як порука припинилася на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України. Висновок суду першої інстанції про те, що з моменту укладення між банком та позичальником ОСОБА_1 додаткової угоди від 25 грудня 2013 року фактично виникло нове зобов'язання, є помилковим, оскільки укладення вказаної додаткової угоди жодним чином не зачіпає відносин між банком та поручителями, а автоматична зміна умов договорів поруки не передбачена ані чинним законодавством, ані договорами поруки.

Представник ОСОБА_2 та ОСОБА_1 - ОСОБА_4 в суді апеляційної інстанції підтримав апеляційну скаргу з наведених в ній підстав.

Представник ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_3 в суд апеляційної інстанції не з'явилися, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. З урахуванням положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України їх неявка не перешкоджає розглядові справи.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі рішення в цій частині, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом установлено, що 4 квітня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № 071-2008-1025, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у сумі 51500,00 швейцарських франків, що еквівалентно 254839 грн. 05 коп., зі сплатою 11,45% річних строком до 1 квітня 2028 року.

Пунктом 1.1.1 кредитного договору передбачено, що за користування коштами понад встановлений строк (або терміни погашення) нараховується процентна ставка у розмірі 34,35% річних.

У забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, 4 квітня 2008 року між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 071-2008-1025-Р/1, відповідно до умов якого останній зобов'язався відповідати за своєчасне та повне виконання боржником ОСОБА_1 зобов'язань, які виникають з кредитного договору № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008.

Крім того, для забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором, цього ж дня між ВАТ "Універсал Банк", правонаступником якого є ПАТ "Універсал Банк", та ОСОБА_3 було укладено договір поруки № 071-2008-1025-Р, за яким поручитель зобов'язалася солідарно відповідати перед кредитором за всіма зобов'язаннями ОСОБА_1, які виникають з кредитного договору № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008.

25 грудня 2013 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду про припинення зобов'язань за кредитним договором № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008 року, відповідно до умов якої ОСОБА_1 було запропоновано прощення боргу за умови сплати ним грошової суми в розмірі 17227,89 швейцарських франків у період з 25 грудня 2013 року по 25 листопада 2014 року включно в порядку, зазначеному в п. 2.1., зі сплатою 0,0001% річних.

Відповідно до пункту 3 додаткової угоди прощення боргу вважається таким, що відбулось лише після фактичного виконання позичальником умов, передбачених пунктами 2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 цієї угоди та з моменту підписання обома сторонами. У випадку прострочення позичальником сплати хоча б одного платежу та/або неналежного виконання ним своїх зобов'язань згідно п. 2.1 цієї угоди, з першого дня такого прострочення та/або неналежного виконання автоматично втрачають свою чинність пункти 2, 2.1, 2.2, 2.3, 2.4 цієї угоди, а інші умови цієї угоди та основного договору зберігають свою чинність протягом строку дії основного договору, а позичальник зобов'язується виконувати свої зобов'язання за Основним договором в повному обсязі і надалі.

Як убачається з матеріалів справи, внаслідок неналежного виконання зобов'язання за кредитним договором станом на 18 червня 2015 року утворилась заборгованість в розмірі 18035,30 швейцарських франків, яка складається: 17975,47 швейцарських франків - заборгованість по кредиту; 59,83 швейцарських франків - заборгованість по підвищених відсотках.

За положеннями ч. 1 ст. 1054 ЦК України банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником (ч. 1 ст. 553 ЦК України).

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п.п. 1.3, 1.4. договору поруки від 4 квітня 2008 року №071-2008-1025-Р/1 сторони визначили, що поручитель ОСОБА_2 несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу (в тому числі суми кредиту, регресу) за кредитним договором, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

Також, згідно до п.п. 1.3, 1.4. договору поруки від 4 квітня 2008 року №071-2008-1025-Р сторони визначили, що поручитель ОСОБА_3 несе солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу (в тому числі суми кредиту, регресу) за кредитним договором, сплату процентів, комісій, відшкодування можливих збитків, сплату пені та інших штрафних санкцій, передбачених умовами основного договору.

За змістом ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

У п. 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" судам роз'яснено, що при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явленням вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в результаті укладення 25 грудня 2013 року між ПАТ "Універсал Банк" та ОСОБА_1 додаткової угоди про припинення зобов'язань за кредитним договором № 071-2008-1025 від 4 квітня 2008 року виникла зміна зобов'язання в сторону пом'якшення його умов.

Однак, ураховуючи те, що позичальник допустив неналежне виконання умов вказаної додаткової угоди, банк скористався своїм правом на дострокове повернення кредиту, надіславши позичальнику та поручителям ОСОБА_2, ОСОБА_3 вимоги від 28 квітня 2015 року про необхідність з моменту отримання цієї вимоги сплатити прострочену заборгованість за кредитним договором та попередивши про те, що у випадку невиконання такої вимоги термін повернення кредиту визнається банком таким, що настав достроково на шістдесят перший день з моменту отримання цієї вимоги (а. с. 44-50).

Зазначені вимоги відповідачами виконанні не були, а тому термін повернення кредиту настав достроково на 61-й день з моменту отримання вимоги, тобто з 6 липня 2015 року.

Таким чином, у банку виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 6 липня 2015 року і протягом наступних шести місяців.

Ураховуючи викладене, доводи скаржників про те, що договори поруки припинили свою дію на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України є необґрунтованими та підлягають відхиленню з урахуванням вищевикладеного.

Установивши, що відповідачі не виконують належним чином умови взятих на себе зобов'язань, суд дійшов правильного висновку про те, що позивач має право на стягнення вказаних коштів з боржника та окремо з кожного з його поручителів ОСОБА_2, ОСОБА_3 в солідарному порядку й обґрунтовано задовольнив позовні вимоги банку.

Під час установлення зазначених фактів судом першої інстанції не було порушено норм процесуального права, рішення суду відповідає вимогам матеріального права та встановленим обставинам справи.

Наведені в апеляційних скаргах інші доводи не відносяться до тих підстав, з якими процесуальне законодавство пов'язує можливість ухвалення рішення щодо скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ураховуючи викладене, підстави для скасування рішення суду першої інстанції і задоволення апеляційних скарг відсутні.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційні скарги ОСОБА_4 в інтересах ОСОБА_1; ОСОБА_2; ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Оболонського районного суду міста Києва від 24 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий Я.В. Головачов

Судді: О.В. Шахова

Л.Д.Поливач