Справа № 305/484/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

судді-доповідача - Ігнатюка Б.Ю.

суддів - Мацунича М.В., Панька В.Ф.

при секретарі - Дашковській С.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород справу за апеляційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк» на рішення Рахівського районного суду від 29 січня 2015 року та ОСОБА_2 на ухвалу від 27 лютого 2015 року по справі за позовною заявою ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и л а :

ПАТ КБ «Приватбанк» звернулось до суду з вищевказаним позовом.

Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно до укладеного договору № SAMDN0952 від 05.02.2008 року відповідач отримав кредит в розмірі 1500 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які викладені на банківському сайті, складає договір, що підтверджується підписом відповідача у заяві. Позивач свої зобов'язання перед відповідачем виконав, а відповідач не виконав своїх зобов'язань за кредитним договором. Тому станом на 13.01.2013 року має заборгованість у розмірі 2603,74 дол. США, яка складається з наступного: 1125,22 дол. США - заборгованість за кредитом; 1294,93 дол. США - відсотки; 62,58 дол. США - штраф (фіксована частина); 121,01 дол. США - штраф (процентна складова). Просив стягнути з відповідача вищевказану суму .

Рішенням суду у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою від 27 лютого 2015 р. про виправлення описки змінено формулювання резолютивної частини рішення та зазначено, що у позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог та за пропуском строку позовної давності.

Позивач не погодився з рішенням, порушив питання про його скасування та ухвалення нового рішення про задоволення його позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована порушенням судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідач оскаржив ухвалу суду про виправлення описки і просив задоволити його заяву про виправлення описки в повному обсязі.

В судовому засіданні представник апелянта свою скаргу з наведених підстав підтримав, апеляційну скаргу відповідача на ухвалу не визнав. Пояснив, що два платежі у серпні та вересні 2011 року в рахунок погашення кредиту було здійснено шляхом безготівкового перерахунку і тому квитанцій про оплату цих платежів немає.

Відповідач вважав, що підстав для задоволення скарги позивача немає, підтримав свою скаргу на ухвалу.

Заслухавши осіб, які приймали участь у справі та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача на ухвалу підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції свій висновок мотивував пропуском строку позовної давності.

Доводи апеляційної скарги позивача: строк позовної давності не пропущено, оскільки відповідач двічі в 2011 р. погашав борг - 31.08 та 29.09. і це підтверджено розрахунком заборгованості, а звернення до суду з позовом мало місце 03.03.2014 р.; договір кредиту є чинним.

Зазначені доводи є частково підставними, але не є такими, які дають підстави для задоволення позову. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції відповідачем не оскаржено і тому суд апеляційної інстанції не вправі перевіряти його законність та обґрунтованість з позиції відповідача. Тому суд апеляційної інстанції констатує наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що дійсно між сторонами 05.02.2008 р. було укладено договір № SAMDN0952 від 05.02.2008 року, по якому відповідач отримав кредит в розмірі 1500 доларів США у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16,8 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом і йому було видано кредитну картку, строк дії якої встановлено до лютого 2010 р. /п.1 Договору/. В договорі також зазначено, що позичальник ознайомився і згоден з "Умовами та правилами надання банківських послуг", "Правилами користування платіжною карткою" та "Тарифами Банку", які були йому надані у письмовому вигляді. Однак приєднані до справи Умови та правила надання банківських послуг відповідачем не підписані і тому в апеляційного суду не має підстав для констатації, що саме з цими Умовами погодився відповідач, підписуючи договір і саме з цих підстав вони не можуть братись до уваги при вирішенні даної справи. Це відповідає правовій позиції ВСУ, викладених у справах №№6-668 цс 15, 6-16цс 15, які є обов'язкові для врахування відповідно до ч.2 ст.214, ст.360-7 ЦПК України.

Тому суд констатує, що договір кредиту дійсно було укладено між сторонами, але без умов, які зазначені в Умовах про надання банківських послуг, які приєднані до матеріалів справи. По цій причині не може також братись до уваги і розрахунок заборгованості, який здійснено з урахування зазначених Умов.

При вирішенні справи слід виходити з умов укладеного між сторонами договору, відповідно до якого договору строк його дії відповідає строку дії платіжної картки, який встановлений до лютого 2010 р. Погашення заборгованості у серпні та вересні 2011 р., на що є посилання в апеляційній скарзі, до уваги не приймається, оскільки, як вказано, розрахунок заборгованості не може прийматись до уваги у зв'язку з не підписанням відповідачем зазначених вище Умов надання банківських послуг, а також тому, що він є внутрішнім документом позивача, в який позивач самостійно на свій розсуд вносить необхідні для нього відомості. При цьому також враховується пояснення представника банку про безготівкове внесення зазначених платежів в рахунок погашення кредиту з іншого банківського рахунку, який є невідомим. Інших доказів цього факту позивачем не надано і тому суд констатує про його недоведеність, що вимагається ч.3ст.10 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.257 ЦК України строк позовної давності установлено в три роки. Позов заявлено у березні 2014 року, тобто по спливу зазначеного строку позовної давності, що відповідно до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у позові, оскільки відповідачем заявлено про застосування строку позовної давності.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Доводи апеляційної скарги відповідача по ухвалі: виключити з рішення суду першої інстанції констатацію на укладення кредитного договору та включити з мотивувальної частини рішення суду відповідні абзаци, які стосуються твердження зазначеного факту.

По справі 27 лютого 2015 р. прийнято ухвалу про виправлення описки, якою змінено формулювання резолютивної частини рішення та зазначено, що у позові слід відмовити за недоведеністю позовних вимог та за пропуском строку позовної давності. Зазначене формулювання є неправильним, оскільки воно є взаємовиключаючим: відмова у задоволенні позову у зв'язку з пропуском строку позовної давності означає наявність порушеного права, строк захисту якого закінчився, а відмова у задоволенні позову по причині недоведеності позовних вимог означає відсутність порушеного права, що виключає застосування строку позовної давності.

На підставі зазначеного суд констатує, що немає необхідності аналізувати доводи апеляційної скарги відповідача на ухвалу на підставі вказаного вище. І, крім цього, апеляційна скарга відповідача на ухвалу містить доводи стосовно прийнятого по справі рішення, яке ОСОБА_2 не оскаржувалось. Це такі доводи як ненадання позивачем доказів по суті спору та відсутність інформації про їх перелік та оцінку, неявка представника позивача в судове засідання, тяганина при розгляді справи і ці доводи не мають жодного значення для вирішення питання про законність прийнятої ухвали про роз'яснення рішення.

Тому зазначена ухвала підлягає скасуванню з відмовою у задоволенні заяви відповідача про виправлення описки.

Керуючись ст.ст.307,308,315 ЦПК України, судова колегія,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилити.

Рішення Рахівського районного суду від 29 січня 2015 року залишити без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволити частково.

Ухвалу Рахівського районного суду від 27 лютого 2015 року про задоволення заяви ОСОБА_2 про виправлення описки скасувати і постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні зазначеної заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді :