АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_________________________
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого - Саліхова В.В.

суддів: Музичко С.Г., Прокопчук Н.О.

при секретарі: П'ятничук В.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Креді Агріколь Банк» про зобов'язання укласти договір та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «Креді Агріколь Банк», в якому просила суд поновити їїпорушені права як споживача (самозайнятої особи - адвоката), шляхом зобов'язання відповідача надати кредит на придбання транспортного засобу Fiat Linea строком на 12 місяців в сумі 50,00 % вартості транспортного засобу на умовах не гірших ніж: під 0,000001 % річних з фіксованою ставкою та разовою комісією в розмірі 2,99 % на умовах, які були зазначені Банком на своєму сайті. Просила зобов'язати ПАТ «Креді Агріколь Банк» укласти кредитний договір з позивачем на умовах не гіршими ніж встановленими в зразку типового договору та надати можливість самостійно обирати постачальників послуг пов'язаних з отриманням кредиту.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 25.11.2015 в задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. В обґрунтування своїх доводів вказує, що при розгляді справи по суті суд першої інстанції не врахував, що Банком грубо порушено норми ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правила надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168 та ст. 53-55 Закону України «Про банки і банківську діяльність». Зазначила, що запропонований банком тариф КАСКО є завищеним та позовна заява містить всі необхідні докази для винесення рішення про задоволення позовних вимог.

Справа № 760/18205/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/3508/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Лазаренко В.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Саліхов В.В.

Позивач та відповідач в судове засідання не прибули, хоча належним чином були повідомлені про час та місце слухання справи. Позивач подала до суду клопотання, в якій просила відкласти розгляд справи, не надавши до неї доказів на підтвердження обставин, які унеможливлюють її присутність в судовому засіданні. На підставі викладеного та керуючись вимогами ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів ухвалила розглянути справу у відсутності сторін.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в скарзі доводи та дослідивши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що при розгляді справи було встановлено, що Банк права позивача, як споживача не порушував у зв'язку з тим, що матеріали справи свідчать про відсутність між сторонами по справі будь-якого договору.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується і колегія суддів.

Право на звернення до суду за судовим захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів є одним із найважливіших конституційних прав громадян та юридичних осіб (ст. 55, 124 Конституції України). Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (рішення від 21.02.1975 у справі «Голдер проти Сполученого королівства» п. 36) та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст. 13 Конвенції). Конвенція «Про захист прав людини і основоположних свобод» та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

З матеріалів справи вбачається, що ПАТ «Креді Агріколь Банк» на своєму сайті оприлюднило інформацію про умови кредитування при придбанні автомобіля Fiat Linea. ОСОБА_1 подала до Банку заяву на отримання кредиту та пакет документів з метою їх розгляду кредитним комітетом для прийняття Банком рішення про можливість надання кредиту на придбання транспортного засобу Fiat Linea вартістю 265 000 грн. строком на 12 місяців в сумі 132 250 грн. (50% вартості ТЗ) під 0,000001% річних з фіксованою ставкою та разовою комісією в розмірі 2,99%. Банк, розглянувши надані позивачем документи, прийняв позитивне рішення щодо надання кредиту на зазначених в гарантійному лист від 04.08.2015 № умовах (а. с. 7). Також матеріали справи свідчать про те, що між Банком та позивачем не було досягнуто згоди по всім істотним умовам договору, в зв'язку з чим кредитний договір не було укладено. Позивач, вважаючи, що працівники Банку вимагали виконання додаткових умов, які не тільки не передбачені умовами публічної пропозиції про умови кредитування при придбанні транспортного засобу Fiat Linea, а й грубо порушують вимоги Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених Постановою Правління НБУ від 10.05.2007 №168 та ст. 53-55 Закону України «Про банки і банківську діяльність» звернулася з відповідним позовом до суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи,спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Статею 509 ЦК Українипередбачено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Відповідно до ч. 1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з п. 22 ст. 1 ЗУ «Про захист прав споживачів» споживачем є фізична особа, яка придбає, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних із підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками.

Відповідно до ч. 1, 3, 5 ст. 203 ЦК Українизміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

В суді першої та апеляційної інстанції встановлено, що Банком серед умов надання кредиту було вказано додаткові умови: відповідно до його стандартних умов (правил). Інформація про такі додаткові умови розміщена на офіційному сайті Банку в розділі «Кредити на авто» та включає в себе інформацію про страхування в процесі оформлення автомобіля в кредит, додаткові витрати в процесі оформлення автомобіля в кредит тощо. Оскільки додаткові умови включають в себе різні цінові тарифи, найменування компаній, що надаватимуть послуги, тощо, така інформація була повідомлена представниками Банку ОСОБА_1 з метою вибору останньою оптимального для неї варіанту.

Згідно з ст.ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Матеріали справи свідчать, що між сторонами кредитний договір не був укладений, у зв'язку з недосягненням усіх істотних умов договору та на даний час між ОСОБА_1 та ПАТ «Креді Агріколь Банк» відсутні будь-які правовідносини.

Враховуючи наведені обставини, а також те, що в суді першої інстанції було встановлено, що відповідачем права позивача, як споживача порушені не були, колегія суддів вважає висновки суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні позову правильними.

Доводи апеляційної скарги про порушення Банком вимог чинного законодавства не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції, враховуючи вищевикладене.

Посилання ОСОБА_1 на те, що запропонований банком тариф КАСКО є завищеним також не є підставою для задоволення апеляційної скарги, оскільки дане страхування не є обов'язковим в Україні, і тарифи для нього не встановлюються державою, тому кожна страхова компанія має ряд власних програм зі своїми тарифами.

Посилання в апеляційній скарзі на порушення судом першої інстанції норм цивільно-процесуального законодавства не знайшли свого підтвердження в суді першої інстанції, в зв'язку з чим не можуть бути підставою для скасування або зміни рішення суду.

Таким чином, вимоги апеляційної скарги не знайшли своє підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Враховуючи наведені обставини та вимоги ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст.303,304,308,313,314,315,325 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий: В.В. Саліхов

Судді: С.Г. Музичко

Н.О. Прокопчук