Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДемяносова М.В.,
суддів:Коротуна В.М., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», третя особа − Первинна організація профспілки трудящих металургійної та гірничодобувної промисловості України Публічного акціонерного товариства «АрселорМіттал Кривий Ріг», про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за період вимушеного прогулу та стягнення недоплаченої заробітної плати за переробіток норми тривалості робочого часу, моральної шкоди, середнього заробітку за період затримки розрахунку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ОСОБА_6 звернулася до суду з вищезазначеним позовом, у якому з урахуванням збільшення позовних вимог просила стягнути з відповідача на її користь: розмір середньої заробітної плати за затримку розрахунку з 01 червня по 05 липня 2013 року (36 днів) в сумі 6 558 грн 56 коп.; стягнути з відповідача доплати за переробіток робочого часу понад встановлений законодавством в сумі 82 936 грн 84 коп. та затримку його виплат у сумі 4 207 322 грн 48 коп.; моральну шкоду у сумі 10 000 грн; поновити її на роботі з 02 червня 2013 року у зв'язку з незаконним звільненням.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що ОСОБА_6 перебувала у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «АрселорМіттал Кривий Ріг» (далі − ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг»).

31 травня 2013 року була звільнена на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, хоча 01 та 02 червня 2013 року все ще виконувала свої обов'язки.

Про звільнення профспілку було повідомлено тільки 04 червня 2013 року. Крім того, вона є матір'ю-одиначкою, виховує неповнолітню дитину.

При звільненні їй не було виплачено усі належні суми, а виплатили їй їх тільки через місяць 05 липня 2013 року.

Крім того, вона працювала у відповідача, як медичний працівник з березня 1997 року по 02 червня 2013 року. Працювала за графіком № 170, з погодинним обліком тривалості робочого часу. Графік складено так, що тривалість робочого часу за ним перевищує максимальну тривалість робочого часу згідно із законодавством, а тому вона щомісячно переробляла понад встановлений законом час, що їй не компенсовувалося взагалі.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду в розмірі 6 000 грн.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_6 розмір середньої заробітної плати за час затримки розрахунку з 01 червня по 05 липень 2013 року в розмірі 6 558 грн 56 коп.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_6 виплати за переробіток з березня 1997 року по травень 2013 року в розмірі 69 526 грн 47 коп.

Поновлено право ОСОБА_6, порушене її звільненням з роботи без виконання вимог ч. 3 ст. 184 КЗпП України, шляхом зобов'язання ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» виконати передбачені дії щодо обов'язкового працевлаштування ОСОБА_6 як одинокої матері, яка має дитину віком до 14 років.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь держави судовий збір в розмірі 3 654 грн.

У решті позовних вимог відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року рішення Дзержинського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 04 грудня 2014 року в частині стягнення недоплаченої заробітної плати за переробіток норми тривалості робочого часу, середньої заробітної плати за затримку розрахунку, моральної шкоди - скасовано та в цій частині ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_6 середній заробіток за затримку розрахунку у сумі 10 000 грн без урахування податків та інших обов'язкових платежів.

Стягнуто з ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» на користь ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі 1 000 грн. У іншій частині позовних вимог відмовлено. У решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 працювала на різних посадах, пов'язаних із виконанням обов'язків медичного працівника (фельдшер різних категорій різних цехів та дільниць), у ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» з 1997 року по 02 червня 2013 року.

Наказом від 12 листопада 2012 року № 1367/л її переведено на посаду фельдшера першої категорії здравпункту мартенівського цеху, на період відпустки по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку.

Наказом від 31 травня 2013 року № 509/л ОСОБА_6 звільнена з займаної посади у зв'язку з закінченням строку трудового договору на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України.

Відповідно до п. 5 ч. 12 ст. 10 Закону України «Про відпустки» одинокою матір'ю є мати, яка виховує дитину без батька.

Згідно зі свідоцтвом про народження від 12 липня 2001 року № 559 ОСОБА_7 народився ІНФОРМАЦІЯ_1.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 21 листопада 2002 року № 672 шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_8 розірвано.

Отже, ОСОБА_6 є матір'ю-одиначкою, яка виховує неповнолітню дитину.

За таких обставин суди дійшли правильного висновку про порушення порядку, встановленого ч. 3 ст. 184 КЗпП України, під час звільнення ОСОБА_6

Крім того, судами встановлено, що під час роботи ОСОБА_6 на посаді фельдшера вона працювала за графіком № 170, за яким тривалість робочого часу перевищувала максимальну тривалістю робочого часу, встановлену законодавством.

Повний розрахунок з ОСОБА_6 здійснено 05 липня 2013 року, тобто через 36 днів після її звільнення.

23 липня 2014 року відповідачем виплачено ОСОБА_6, шляхом перерахування через банківську установу, 11 374 грн 21 коп. недоплати за період з 01 березня 1997 року по 01 червня 2013 рік, за вирахування податків та обов'язкових платежів у сумі 2 036 грн 16 коп. (а. с. 10−11).

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки ОСОБА_6, яка звільнена 02 червня 2013 року, не було виплачено всі належні їй суми у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, а виплачені лише 23 липня 2014 року, тому наявні підстави для стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 03 червня 2013 року по 22 липня 2014 року включно.

Згідно з довідкою ПАТ «АрселорМіттал Кривий Ріг» середньомісячний заробіток за квітень-травень 2013 року становить 3 862 грн 69 коп., середньомісячна кількість відпрацьованих годин за цей період - 167, середньогодинна заробітна плата складає 23 грн 12 коп. (3 862 грн 69 коп. : 167 год.). Час затримки розрахунку за період з 03 червня 2013 року по 22 липня 2014 рік включно становить 2 182, 30 год. Тоді сума компенсації за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку становить 50 454 грн 77 коп. (23 грн 12 коп. : 2 182, 30 год.).

Оцінивши належним чином зібрані у справі докази, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що оскільки спір вирішено на користь позивача, частково визначена недоплата у сумі 13 410 грн 37 коп. та застосовуючи принцип співмірності відповідно до положення п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування законодавства про оплату праці», істотність розміру середнього заробітку за час затримки виплат порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин у справі, зокрема, що істотність частки є значно меншою, ніж заявлено у позові, правильно встановив розмір цієї виплати в розмірі 10 000 грн.

Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Розмір моральної шкоди, стягнутий з відповідача в сумі 1 000 грн на користь ОСОБА_6, визначений судом апеляційної інстанції з урахуванням характеру порушених прав позивача, істотності вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, конкретних обставин у справі та наслідків, що наступили.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії касаційного перегляду справи недопустимо.

Вищезазначене дає підстави для висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню, а ухвалене у справі рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін з підстав, передбачених ст. 337 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 01 квітня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.В. Демяносов
Судді: В.М. Коротун А.В. Маляренко І.К. Парінова О.В. Ступак