Справа № 148/2763/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

14 січня 2016 року м. Тульчин

Тульчинський районний суд

Вінницької області в складі : судді Саламахи О.В.

за участю: секретаря Кулікової Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Бортницької сільської ради про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

До Тульчинського районного суду звернулися ОСОБА_1 і ОСОБА_2 з позовом до Бортницької сільської ради про визнання права власності.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 27.08.2006 померла їх мати ОСОБА_3 і відкрилася спадщина, яка складається: земельних ділянок площею 4,4786 га та 4,4787 га, що розташовані на території Бортницької сільської ради Тульчинського району.

Земельні ділянки належали померлій на підставі рішення Тульчинського районного суду від 12.07.2006, відповідно до якого за нею визнано право власності на вказані земельні ділянки після смерті ОСОБА_4

Позивачі є єдиними спадкоємцями, однак оформити свої спадкові права на земельні ділянки не можуть, оскільки ОСОБА_3 після вступу у законну силу рішення суду, не отримала державні акти на зазначені земельні ділянки.

Вказані обставини змусили ОСОБА_1 і ОСОБА_2 звернутися до суду з даним позовом, просять визнати за ними право власності на спадкове майно, а саме на: земельні ділянки площею 4,4787 га і 4,4786 га, які розташовані на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Позивачі ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, однак надали суду письмову заяву про розгляд справи за їх відсутності у якій вказали, що позов підтримують і просять його задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не зявився, однак від Бортницької сільської ради, на адресу суду надійшла заява у якій зазначено, що сільська рада не заперечує проти задоволення позову і просить розглядати справу без участі її представника.

Дослідивши матеріали справи, суд встановив, що: ОСОБА_3, померла 27.08.2006, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 043763 від 28.08.2006, виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції (а.с. 7).

Після її смерті відкрилася спадщина, що складається з земельних ділянок площею 4,4786 га і 4,4787 га, які розташовані на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які належали померлій, як спадкове майно після смерті ОСОБА_4, на підставі рішення Тульчинського районного суду від 12.07.2006 (а.с. 11).

Згідно копій свідоцтв про народження (заповнених російською мовою): серії V-УР № 0167617 від 09.06.1971, виданого Вінницьким міськ бюро ЗАГС, серії VІ-УР № 087348 від 27.09.1965, виданого Бортницьким сіль ЗАГС, позивачі, дошлюбні прізвища «Ярмолюк», є дочками померлої ОСОБА_3 (а.с. 8, 9).

Згідно копії спадкової справи ОСОБА_1 і ОСОБА_2, спадщину після смерті матері прийняли, що підтверджується копією їх спільної заяви (а.с. 34), крім них спадкоємцем є чоловік померлої, який також подав заяву про прийняття спадщини (а.с. 33), яку згодом відкликав і відмовився від спадкового майна (а.с. 36).

Постановою нотаріуса Другої вінницької державної нотаріальної контори ОСОБА_5 № 1529/02-31 від 16.10.2015, позивачам відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю державних актів на право власності на спадкові земельні ділянки (а.с. 10).

Згідно з ст. 41, 55 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч. 1 ст. 9 Конституції України, ратифікована Законом від 07.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» 1950, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків, має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Статтею 3 ЦПК України, встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів, в тому числі і визнання права. Тобто, за змістом ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, з позовом про визнання права.

Статтями 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України встановлено загальні положення про право власності, порядок її набуття та припинення права власності.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, що відображено в ч. 3 ст. 1222, ч. 1 ст. 1220 ЦК України.

Відповідно до ст. 1216 цього ж Кодексу спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Статтею 1217 ЦК України, визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

Згідно із ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Статтею 392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у спосіб, передбачений

статтею 392 ЦК України, що відповідає правовій позиції Вищого спеціалізованого суду України з

розгляду цивільних і кримінальних справ, викладеній у п. 3.1. Інформаційного листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013.

Таким чином, із аналізу вищевказаних правових норм, судом встановлено, що позивачами дотримано усіх визначених законодавцем обставин для набуття права власності на спадщину. Однак, своє право вони не взмозі реалізувати, в зв'язку з чим дане право підлягає захисту в судовому порядку.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за законом чи заповітом має право прийняти спадщину. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, аналізуючи викладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 і ОСОБА_2 в заявлених ними межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, судовий збір сплачений позивачами, підлягає зарахуванню в прибуток держави.

На підставі викладеного, керуючись ст. 41, 45 Конституції України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 328, 1216, 1217, 1218, 1220, 1222, 1258, 1268, 1269, 1296 ЦК України, ст. 3, 11, 15, 18, 57-60, 64, 88, 209-213 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка проживає, за адресою: вул. Келецька, 52/109, м. Вінниця, право на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, померлої 27.08.2006, а саме на земельну ділянку площею 4,4787 га, яка розташована на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 010010284.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка проживає, за адресою: 2-й пров. Московський, 5, м. Вінниця, право на спадкове майно після смерті ОСОБА_3, померлої 27.08.2006, а саме на земельну ділянку площею 4,4786 га, яка розташована на території Бортницької сільської ради Тульчинського району Вінницької області, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 010010285.

Судові витрати залишити за позивачами.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Вінницької області протягом десяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Особи, які брали участь в справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: