АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження № 22-ц/796/2405/2016 Головуючий в суді 1 інстанції - Шкірай М.І.
Доповідач - Ящук Т.І.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді Ящук Т.І.

суддів Немировської О.В., Чобіток А.О.

при секретарі Сірій О.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк», яка подана представником ОСОБА_2, на ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року про забезпечення позову ОСОБА_3 до Державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, Публічне акціонерне товариство «Діамантбанк» про визнання дій незаконними,

встановила:

У жовтні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до відповідача ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, треті особи: ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ПАТ «Діамантбанк» про визнання дій незаконними.

У грудні 2015 року ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_9 звернувся із заявою про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, направлених на проведення торгів з реалізації предмета іпотеки за договором іпотеки № 073-5, укладеного між ПАТ «Діамантбанк» та ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, а саме квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 09 грудня 2015 року заяву про забезпечення позову задоволено.

Застосовано заходи забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, направлених на проведення торгів з реалізації предмета іпотеки за договором іпотеки № 073-5, укладеного між ПАТ «Діамантбанк», ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_6, а саме - АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з ухвалою, представник ПАТ «Діамантбанк» - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду та постановити нову, якою в задоволенні заяви відмовити, посилаючись на її необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм процесуального права.

Вказував, що позовні вимоги ОСОБА_3 зводяться виключно до визнання протиправними дій, направлених на проведення торгів з реалізації предмета іпотеки за договором іпотеки. Жодних вимог щодо визнання торгів такими, що не відбулись або щодо зобов'язання ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України вчинити певні дії заявлено не було. Отже, позивач оскаржує дії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України саме щодо проведення електронних торгів іпотечної квартири, зазначаючи про сплив 6-місячного строку дії експертного висновку, яким визначено вартість іпотечної квартири.

Зазначав, що суд першої інстанції, задовольняючи заяву, не звернув уваги на те, що постановлення ухвали про заборону вчинення дії, направлених на проведення торгів з реалізації предмета іпотеки, буде мати своїм наслідком грубе порушення прав стягувача в рамках виконавчого провадження, оскільки не містить в собі посилання на заборону проводити конкретні електронні торги саме за оцінкою предмету іпотеки в розмірі 1 525 600 грн. Оскаржувана ухвала містить загальну заборону на реалізацію предмета іпотеки, що зупиняє виконавче провадження на невизначений строк.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що вимоги заяви не містили посилання на заборону проводити реалізацію квартири саме за вартістю 1 525 600 грн., натомість виходили за межі позовних вимог та були не співмірними з позовними вимогами.

В судовому засіданні представники ПАТ «Діамантбанк» - ОСОБА_2 та ОСОБА_10 підтримали доводи апеляційної скарги, просили її задовольнити. Представник позивача ОСОБА_11 вважав доводи апеляційної скарги необґрунтованими, просив залишити ухвалу суду першої інстанції без змін.

Представник відповідача ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується зворотним повідомленням про вручення поштового відправлення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з'явились в судове засідання, вивчивши матеріали справи і перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

З виділених із цивільної справи матеріалів вбачається, що обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилався на те, що 14.07.2010 року між АБ «Діамант», як кредитором та ТОВ «Декор-Стиль», як позичальником, був укладений договір кредитної лінії № 073, згідно з яким банк надав позичальнику кредит у сумі 1 700 000 грн., зі сплатою процентів у розмірі 25% річних строком до 13 липня 2011 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язання 19 серпня 2010 року між ОСОБА_3 ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та банком був укладений договір іпотеки № 073-5, відповідно до умов якого іпотекодавці передали в іпотеку відповідачу нерухоме майно - квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1.

На виконанні у ВДВС Голосіївського РУЮ у м. Києві знаходиться виконавче провадження з примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Юр-Капіноса А.Є. № 4346 від 01.08.2011 року про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2, яка належить на праві спільної часткової власності ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 для задоволення вимог ПАТ «Діамантбанк» в розмірі 879 123 грн. 72 коп.

У жовтні 2015 року позивачем отримано лист від ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, в якому повідомлялись відомості щодо реалізації предмета іпотеки шляхом проведення електронних торгів, які мають відбутись 23.10.2015 року, Отже, відповідачем вчиняються дії, направлені на реалізацію предмета іпотеки за договором іпотеки за ціною в сумі 1 525 600 грн., визначеною експертним висновком ТОВ «Меркурій Партнерс» станом на 22.04.2015 року.

Позивач вважає, що дії відповідача щодо проведення електронних торгів з реалізації предмету іпотеки є незаконними, оскільки експертний висновок ТОВ «Меркурій Партнерс», виконаний станом на 22.04.2015 року на момент проведення торгів - 23.10.2015 року буде нечинним, оскільки закінчується шестимісячний строк, встановлений законодавством, а тому прилюдні торги будуть проведені з порушенням вимог ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження».

В заяві про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, направлених на проведення торгів з реалізації предмета іпотеки, заявник посилається на те, що невжиття таких заходів може утруднити виконання рішення суду чи зробити неможливим його виконання, оскільки у разі проведення вказаних торгів може бути реалізовано предмет іпотеки.

Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що 11.12.2015 року відбудуться електронні торги з продажу квартири АДРЕСА_2, про що свідчить лист ДП «СЕТАМ» від 24.11.2015 року за № 0919-15, тому є підстави вважати, що у випадку продажу даної квартири це може утруднити в майбутньому виконання рішення суду.

Однак, з такими висновками суду погодитись неможливо виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів може утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Відповідно до ч. 1 ст. 152 ЦПК України, позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; встановленням обов'язку вчинити певні дії; передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам. Види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Відповідно до роз'яснень п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» розглядаючи заяву про забезпечення позову суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд першої інстанції вказаних вимог закону та роз'яснень не врахував.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_3 просить визнати незаконними дії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, направлені на проведення торгів з реалізації предмета іпотеки за договором іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_2, за ціною, визначеною експертним висновком ТОВ «Меркурій Партнерс», відповідно до якого, станом на 22.04.2015 року ринкова вартість зазначеного майна становить 1 525 600 грн.

Разом з тим, оскаржувана ухвала не містить посилання на заборону проводити електронні торги саме за оцінкою предмета іпотеки в розмірі 1 525 600 грн., яку позивач вважає нечинною. Таким чином, заборонивши відповідачу вчиняти дії по проведенню торгів з реалізації квартири за будь-якою оцінкою, суд першої інстанції фактично зупинив виконавче провадження по виконанню виконавчого напису нотаріуса від 01.08.2011 року про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, застосований судом першої інстанції вид забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, направлених на проведення торгів з реалізації предмета іпотеки, є неспівмірним із заявленими позовними вимогами, адже рішення суду про задоволення позовних вимог про визнання дій відповідача протиправними не передбачає вчинення будь-яких дій щодо виконання рішення, а відтак - відсутні підстави вважати, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, статтею 152 ЦПК України передбачено спеціальний вид забезпечення позову у вигляді зупинення стягнення на підставі виконавчого документа, у разі, якщо такий виконавчий документ оскаржується боржником в судовому порядку.

Проте у даному випадку ОСОБА_3 не оскаржується виконавчий документ, а оскаржуються дії ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України, спрямовані на його виконання.

Як вбачається з доданих до апеляційної скарги документів, рішенням Подільського районного суду м. Києва від 14.04.2012 року, що набуло законної сили, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову до ПАТ «Діамантбанк» про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до п.2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і постановляє ухвалу з цього питання, якщо воно було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів дійшла висновку, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_3 про забезпечення позову шляхом заборони вчинення дій, направлених на проведення торгів з реалізації предмета іпотеки, - відсутні, висновки суду першої інстанції в оскаржуваній ухвалі є необґрунтованими, ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Тому оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315, 317, 218 ЦПК України, колегія суддів

ухвалила:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Діамантбанк»- задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 09 грудня 2015 року - скасувати та постановити нову ухвалу наступного змісту:

У задоволенні заяви ОСОБА_3, подану представником ОСОБА_9, про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий : Судді: