Справа № 165/1097/15-ц Провадження № 22-ц/773/50/16 Головуючий у 1 інстанції: Горецька З.В.
Категорія: 55 Доповідач: Федонюк С. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Федонюк С. Ю. ,

суддів - Осіпука В.В., Свистун О.В.,

з участю: секретаря - Перебойчука Р.М.,

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Новосада Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ДП «Шахта №1 «Нововолинська», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Незалежна профспілка гірників України, про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за період затримки розрахунку, за апеляційною скаргою відповідача ДП «Шахта №1 «Нововолинська» на рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 05 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», мотивуючи вимоги тим, що працював майстром-вибухівником на Шахті №1 «Нововолинська» до травня 1999 року та з 01 червня 1999 року був обраний головою первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України ВП «Шахтоуправління Нововолинське» ДП «Волиньвугілля». В подальшому 02 лютого 2015 року у зв'язку з переобранням він був звільнений з посади голови профспілкової організації у зв'язку з виходом на пенсію. Однак на день звільнення відповідач не провів з ним повного розрахунку належних йому сум при звільненні, а саме вихідної допомоги в розмірі тримісячного середнього заробітку, тому просив стягнути з відповідача суму вихідної допомоги в розмірі 18626,49 грн. та 18475,07 грн. середнього заробітку за затримку розрахунку за період з 03.02.2015 року по 29.04.2015 року.

Позивач декілька разів уточнював свої позовні вимоги, судом залучено за клопотанням сторін в якості співвідповідача ДП «Шахта №1 «Нововолинська» як правонаступника ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» та в якості третьої особи на стороні відповідача без самостійних вимог щодо предмета спору Незалежну профспілку гірників України. Після остаточного уточнення позивачем позовних вимог (а.с. 193) він просив стягнути з ДП «Шахта №1 «Нововолинська» на його користь 18626,49 грн. заборгованості з виплати вихідної допомоги та 12417,67 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку. Також просив залишити без розгляду свої позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України ВП «Шахтоуправління Нововолинське» ДП «Волиньвугілля».

Судом першої інстанції в судовому засіданні 19.10.2015 року ухвалено в частині позовних вимог до первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України ВП «Шахтоуправління Нововолинське» ДП «Волиньвугілля» залишити без розгляду.

А в решті позовних вимог рішенням Нововолинського міського суду Волинської області від 05 листопада 2015 року позов ОСОБА_1 задоволено повністю.

Стягнуто з ДП «Шахта №1 «Нововолинська» на користь позивача 18626,49 грн. заборгованості по виплаті вихідної допомоги та 12417,67 грн. середнього заробітку за період затримки розрахунку.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, відповідач ДП «Шахта №1 «Нововолинська» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та ухвалення з порушенням норм матеріального і процесуального права, просив дане рішення скасувати і ухвалити нове - про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Відповідно до положень ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

В судовому засіданні представник відповідача апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити, а позивач апеляційну скаргу заперечив і просив її відхилити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки позивач був головою виборного органу профспілкової організації незалежної профспілки гірників України ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», в передбаченому порядку був звільнений із займаної посади, тому на законних підставах йому належала при звільненні виплата вихідної допомоги, а так як передбачена виплата не була здійснена, підлягає до стягнення і середньомісячний заробіток за час затримки розрахунку.

Однак такі висновки суду першої інстанції не відповідають матеріалам справи й вимогам закону, тому рішення суду підлягає скасуванню, а в позові слід відмовити.

Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копії трудової книжки позивача ОСОБА_1, він працював на шахті №1 «Нововолинська» з 01 липня 1976 року по 11 травня 1999 року (а.с.8-10).

Згідно з наказом № 43/вк директора шахти № 1 «Нововолинська» від 18.06.1999 року ОСОБА_1 був вперше звільнений з посади майстра-підривника ДВТБ з 11.05.1999 року за п.2 ст.40 КЗпП України (на інвалідність 3 групи від професійного захворювання) з виплатою місячної вихідної допомоги та за погодженням з профкомом на підставі довідки МСЕК та протоколу № 66 від 02.06.1999 року (а.с.144).

Як ствердили сторони в судовому засіданні та вбачається із копії наказу № 28/вк від 02.04.2002 року ОСОБА_1, будучи прийнятим тимчасово на роботу майстром-підривником, був звільнений з шахти за його заявою за ст.36 п.2 КЗпП України (закінчення строку трудового договору) і після цього в трудові відносини з шахтою не вступав, а займав лише посаду звільненого голови незалежної профспілки.

З копії трудової книжки позивача видно, що з 01 червня 1999 року ОСОБА_1 обраний на посаду голови первинної профспілкової організації незалежної профспілки гірників України ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля», а 02.02.2015 року звільнений із займаної посади у зв'язку з виходом на пенсію.

Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України встановлено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

За змістом ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Згідно з ч. 8 ст. 41 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» за працівниками, обраними до складу виборних органів профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі або організації, зберігаються соціальні пільги та заохочення, встановлені для інших працівників за місцем роботи відповідно до законодавства. За рахунок коштів підприємства цим працівникам можуть бути надані додаткові пільги, якщо це передбачено колективним договором.

Також ст. 252 КЗпП України встановлені додаткові, крім передбачених ст. 41 вищезазначеного Закону, гарантії при звільненні для працівників підприємств, установ, організацій, обраних до профспілкових органів.

Частинами 5 і 8 ст. 252 КЗпП встановлено, що працівникам,звільненим у зв'язку з обранням їх до складу виборних профспілкових органів, після закінчення строку їх повноважень надається попередня робота (посада) або за згодою працівника інша рівноцінна робота (посада), а також за працівниками, обраними до складу виборних органів профспілкової організації, що діє на підприємстві, зберігаються соціальні пільги та заохочення, встановлені для інших працівників за місцем роботи відповідно до законодавства. На підприємстві за рахунок його коштів цим працівникам можуть бути надані додаткові пільги, якщо це передбачено колективним договором.

Однак, як встановлено п.12.11 Колективного договору між ДП «Волиньвугілля» ВП «Шахтоуправління «Нововолинське» та Первинною профспілковою організацією шахти № 1, Первинною профспілковою організацією шахти № 5 , Незалежною профспілкою гірників, працівнику, що має право на пенсію за віком чи по інвалідності (незалежно від віку), при першому звільненні з ВП Підприємства (незалежно від причин звільнення, крім звільнення за порушення законодавства, трудової дисципліни та правил техніки безпеки) сплачується одноразова допомога, розмір якої залежить від стажу роботи в галузі ( у тому числі на підприємствах колишнього СРСР) і середнього заробітку, але не менше при стажі роботи в галузі для чоловіків понад 20 років - трьох середньомісячних заробітків. Про сплату цієї допомоги робиться відповідний запис до трудової книжки.

Крім того, п.14.4 вказаного Колективного договору передбачено, що норми цього договору у повній мірі поширюються на звільнених від виробничої роботи і найманих працівників профспілкових організацій . Вони користуються всіма правами працівників галузі і за ними зберігаються всі соціальні гарантії та пільги. А витрати на сплату одноразової допомоги відносяться на валові витрати ВП Підприємства.

Як вбачається із Статуту Незалежної профспілки гірників України (НПГУ) (а.с.46-64), профспілка об'єднує осіб, пов'язаних спільними професійними інтересами, за родом їхньої діяльності чи навчання в організаціях, установах і на підприємствах вугільної, гірничорудної та інших галузей. Членами профспілки можуть бути особи, які визнають цей Статут, сплачують членські внески, не є членами інших профспілок, в тому числі членами профспілки можуть залишатися непрацюючі пенсіонери, безробітні, тимчасово непрацюючі з поважної причини, а також на індивідуальному обліку можуть перебувати працівники інших підприємств, за умови сплати членських внесків.

Пунктом 6.1 Статуту визначено, що первинна профспілкова організація (ППО) створюється із членів НПГУ, які працюють на одному підприємстві або структурному підрозділі (якщо воно має право найму і звільнення робочої сили).

Пункт 6.3 Статуту встановлює, що профспілковий комітет (Рада голів) зокрема затверджує за пропозицією голови ППО штатний розклад працівників профкому, розміри оплати праці виборним і найманим працівникам профкому.

Відповідно до п. 6.7.4 Статуту первинна профспілкова організація НПГУ самостійно визначає умови оплати праці виборних і найманих працівників профкому, із профспілкових членських внесків несе витрати на утримання та преміювання звільнених і найманих працівників виборного керівного органу профкому.

Як ствердили в судовому засіданні сторони, посада голови первинної профспілкової організації НПГУ у штаті шахти № 1 «Нововолинська» відсутня, а заробітну плату ОСОБА_1 отримував із ППО НПГУ за рахунок членських внесків, що підтвердив позивач в суді та вбачається із долучених до матеріалів справи довідок НПГУ ВП ШУ «Нововолинське» ДП «Волиньвугілля» (а.с.12,13).

Разом з тим, задовольняючи позов, суд першої інстанції, покликаючись на зазначені вище правові норми, не взяв до уваги, що позивач ОСОБА_1 вперше звільнявся з підприємства 11 травня 1999 року. Отже, вимоги позивача щодо виплати йому одноразової допомоги при звільненні 02.02.2015 року з посади голови первинної профспілкової організації Незалежної профспілки гірників України згідно з п.п. 12.11, 14.4 Колективного договору є безпідставними. А його звільнення із роботи на шахті у 1999 році не було пов'язано із обранням його на посаду голови незалежної профспілкової організації , а відбулося за п.2 ст.40 КЗпП, у зв'язку із невідповідністю працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров»я, яке перешкоджає продовженню даної роботи (інвалідність 3 групи внаслідок профзахворювання), тому на час обрання його головою НПГ (01.06.1999 року) він вже не був працівником шахти № 1 і відповідно за ним не зберігалося робоче місце та на нього не поширювалася дія зазначених норм закону та Колективного договору.

Таким чином, задовольняючи позов, суд першої інстанції невірно прийшов до висновку про стягнення з ДП «Шахта № 1 «Нововолинська» одноразової вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку через невиплату зазначеної допомоги.

Згідно з ч.1 ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин,що мають значення для справи; недоведеність обставин,що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

За таких обставин судова колегія приходить до висновку, що судове рішення підлягає до скасування, а в позові слід відмовити .

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача ДП «Шахта №1 «Нововолинська» задовольнити.

Рішення Нововолинського міського суду Волинської області від 05 листопада 2015 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_1 до Державного підприємства «Шахта №1 «Нововолинська», третя особа на стороні відповідача, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Незалежна профспілка гірників України, про стягнення вихідної допомоги та середнього заробітку за період затримки розрахунку - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді