УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Парінової І.К.,

Попович О.В., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції, треті особи: приватне підприємство «Нива-В.Ш», ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу - Дубова Тетяна Володимирівна, про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» на рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» про стягнення коштів, трьох відсотків річних, суми інфляції.

Свої вимоги позивач мотивував тим, що рішенням апеляційного суд Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсними результати торгів, проведених ПП «Нива В.Ш.» 20 січня 2012 року з реалізації нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1, протокол прилюдних торгів та акт про проведення прилюдних торгів. Також рішенням суду визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_3 зазначеної квартири. Указував, що він брав участь у зазначених торгах, сплатив на користь ПП «Нива В.Ш.» гарантійний внесок в розмірі 15 270 грн, 274 860 грн сплатив на депозитний рахунок Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції за придбане майно та 15 270 грн доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених ним коштів склала 305 400 грн. Посилаючись на те, що рішенням апеляційного суду Полтавської області від 24 лютого 2015 року за його позовом стягнуто з ПП «Нива В.Ш.» на його користь суму в розмірі 30 540 грн. Вважає, що решту коштів мають повернути відповідачі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та Київський відділ державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції. З урахуванням уточнень, позивач просив суд стягнути з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на його користь 437 451 грн 86 коп., з яких: 249 327 грн 27 коп. - безпідставно збережені кошти, 10 533 грн 71 коп., 3% річних, 177 570 грн 88 коп. сума інфляції. Просив також суд стягнути з Київського відділу державної виконавчої служби Полтавського міського управління юстиції на його користь 44 797 грн 91 коп., з яких: 25 532 грн 77 коп. безпідставно набуті кошти, 1 080 грн 77 коп. 3% річних, 18 184 грн 41 коп. сума інфляції.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 16 червня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про часткове задоволення позову. Стягнуто з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» на користь ОСОБА_3 249 327 грн 27 коп. у рахунок повернення безпідставно збережених коштів, 10 553 грн 71 коп. як 3% річних та 144 859 грн 12 коп. індексу інфляції, а всього 404 740 грн 10 коп. Повернуто ОСОБА_3 24 932 грн 73 коп., зарахованих в якості виконавчого збору, шляхом їх списання з рахунків Управління державної казначейської служби України в Полтавській області. Вирішено питання про судовий збір. У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» просить скасувати рішення апеляційного суду, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи в позові, виходив із того, що у разі недійсності правочину обов'язок щодо повернення у натурі всього, що одержано на його виконання, лежить саме на сторонах, а тому суд не вправі зобов'язувати відповідачів повернути отримані коштами, оскільки останні, не були сторонами недійсного правочину.

Апеляційний суд, скасовуючи рішення суду першої інстанції, та ухвалюючи нове рішення про часткове задоволення позову, виходив із того, що правова підстава для набуття та збереження грошових коштів, які позивач перерахував на рахунок відповідачів, відпала, а тому останні зобов'язані зазначені кошти повернути та сплатити відсотки за безпідставне користування ними.

Проте з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Судом установлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Полтави від 20 квітня 2010 року, звернуто стягнення на предмет іпотеки - належну на праві спільної сумісної власності ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_2 на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України», у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 28 листопада 2006 року та від 7 листопада 2007 року, які були укладені між банком та ОСОБА_9

У результаті примусового виконання рішення суду, зазначена іпотечна квартира була реалізована відповідно до норм Закону України «Про виконавче провадження» 20 січня 2012 року, про що складено протокол проведення прилюдних торгів від 20 січня 2012 року та акт державного виконавця про реалізацію нерухомого майна від 31 січня 2012 року. При цьому, переможцем торгів став ОСОБА_3, який отримав свідоцтво про право власності на квартиру.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 16 грудня 2013 року визнано недійсними результати прилюдних торгів, які проведені 20 січня 2012 року ПП «Нива-В.Ш» з реалізації квартири АДРЕСА_2; визнано недійсним протокол про проведення зазначених прилюдних торгів; визнано недійсним акт прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки та визнано недійсним свідоцтво про належність ОСОБА_3 вищевказаної квартири.

До проведення торгів, його учасником ОСОБА_3 було сплачено гарантійний внесок на користь ПП «Нива-В.Ш» в сумі 15 270 грн, а після перемоги на торгах - 274 860 грн за придбане нерухоме майно та 15 270 грн, в якості доплати винагороди торгівельній організації. Загальна сума сплачених позивачем коштів, за якою було реалізовано предмет іпотеки, склала 305 400 грн.

Як убачається з матеріалів справи, сума грошових коштів, отриманих від переможця торгів ОСОБА_3 в розмірі 274 680 грн, була перерахована на рахунок Київського ВДВС та розділена останнім наступним чином:

- 249 327 грн 27 коп. трьома рівними платежами в сумі 83 109 грн 08 коп. згідно з платіжними дорученнями від 27 січня 2012 року, перераховані ПАТ «Укрексімбанк»;

- 24 934 грн 73 коп. трьома рівними платежами в сумі по 8 310 грн 91 коп. згідно з платіжними дорученнями від 26 січня 2012 року перераховані до Державного бюджету України згідно з постановами державного виконавця про стягнення виконавчого збору;

- 150 грн трьома платежами по 50 грн перераховано як витрати на проведення виконавчих дій;

- 450 грн перераховано на користь ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» як авансовий внесок.

Із позовної заяви вбачається, що позивач як на підставу позову посилався на те, що він на прилюдних торгах придбав нерухоме майно. Рішенням суду визнано недійсними прилюдні торги, які є спеціальною процедурою, за результатами якої укладається договір-купівлі продажу. У зв'язку з викладеними обставинами, позивач вважає, що має право на повернення коштів.

Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов до висновку про те, що сплачені позивачем кошти повинен повернути стягувач за виконавчим провадженням. Проте з таким висновком суду погодитись неможливо.

Відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). Сторонами такого правочину є покупець - учасник прилюдних торгів, яким може бути фізична чи юридична особа, і продавець.

Вирішуючи питання хто є продавцем за укладеним за результатами торгів договором необхідно виходити з умов договору, що укладається між ДВС та спеціалізованою організацією. У випадку якщо на підставі укладеного спеціалізованою організацією з відділом ДВС договору ця організація під час укладання на торгах договору виступає представником ДВС, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є ДВС. Якщо ж спеціалізована організація виступає на торгах від власного імені на підставі укладеного з відділом ДВС договору, який за своїм змістом є договором комісії, то стороною такого договору, а відтак і продавцем, є спеціалізована організація

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1884цс15 від 18 листопада 2015 року.

Апеляційний суд у порушення вимог ст. ст. 212-214, 316 ЦПК України не з'ясував хто є продавцем у процедурі проведення прилюдних торгів - спеціалізована організація чи ДВС. При цьому згідно ст. 216 ЦК України реституція за договором купівлі-продажу відбувається між сторонами договору, а стягувач за виконавчим листом - ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» стороною цього договору не був.

Апеляційний суд у порушення норм процесуального права не встановив особу, з якої може бути стягнута отримана ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» сума, зокрема не перевірили заперечень останнього, що саме ДВС має повернути зазначені кошти.

За таких обставин, ухвалене судом апеляційної інстанції рішення не може вважатися законним і обґрунтованим, у зв'язку із чим, відповідно до ст. 338 ЦПК України, його слід скасувати з передачею справи до суду апеляційної інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ України

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 29 липня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді:Л.М. Мазур
І.К. Парінова
О.В. Попович
О.В. Ступак