АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний номер справи:668/7662/15-ц Головуючий в 1 інстанції: Гаврилов Д.В. Номер провадження 22ц/791/281/16 Доповідач Іванова І.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Іванової І.П.

суддів: Базіль Л.В., Полікарпової О.М.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2015 року

по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом вселення та виселення,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2015 року ОСОБА_1 звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просила усунути перешкоди в користуванні житловим будинком, що належить їй на праві власності, розташованого за адресою: м. Херсон, вул. 5 Польова, 21, шляхом виселення відповідача по справі ОСОБА_2 та вселення її до цього будинку. У позовній заяві ОСОБА_1 посилалась на те, що відповідач був вселений до будинку як член сімї її дочки ОСОБА_3. Після смерті дочки позивача, ОСОБА_1 вирішила переселитися до належного їй на праві власності будинку, однак відповідач чинить їй перешкоди в користуванні ним.

Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2015 року позов задоволено частково. ОСОБА_1 вселена в будинок № 21 по вулиці 5 Польовій в місті Херсоні.

У частині вимог про виселення ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на незаконність рішення суду, просить його скасувати в частині відмови в задоволенні позову про виселення ОСОБА_3 та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_3

Судом встановлено, що згідно свідоцтва № 230 про право власності на будинок, виданого виконавчим комітетом Суворовської районної ради депутатів м. Херсона від 23 лютого 1977 року, позивачу ОСОБА_1 належить на праві власності житловий будинок, який знаходиться за адресою: м. Херсон, вул. 5 Польова, 21.

Відповідно до відомостей, наданих адресно-довідковим ГУДМС УДМС України, ОСОБА_3 з 22 вересня 1981 року зареєстрований та проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1. 28 жовтня 2013 року померла його дружина ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 28 жовтня 2013 року, виданим Відділом ДРАЦС РС Суворовського районного управління юстиції у м. Херсоні.

Заслухавши доповідача, осіб, які приймають участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відмовляючи у задоволенні позову про виселення ОСОБА_3 суд першої інстанції виходив з того, що відповідач, як колишній член сім'ї позивача не втратив право користування житловим приміщенням в будинку.

Такого висновку суд дійшов обґрунтовано.

Частинами 1,4 ст. 156 ЖК УРСР визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням та до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням.

Згідно з ч. 2,3 ст. 64 ЖК УРСР до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в ч.2 цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

Як вбачається з матеріалів справи, за згодою позивачки, відповідач після одруження з донькою ОСОБА_1 вселився в будинок № 21 по вулиці 5 Польовій у м. Херсоні. Весь час вони вели спільне господарство, відповідач ремонтував навіть ту частину домоволодіння, де проживала тільки позивачка, сплачував за комунальні послуги. Пояснення відповідача підтвердили свідки ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 Вказані докази позивачкою не спростовані.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України цього Кодексу.

Тому довід апеляції, що ОСОБА_3 не був членом сім'ї ОСОБА_1 не заслуговує на увагу.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав та в порядку, передбачених законом.

Як зазначено в ст. 157 ЦПК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Тобто, згідно з ч. 1 ст. 116 ЦПК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. У даному випадку позивачем не було зазначено та доведено того, що ОСОБА_3 якимось чином здійснював руйнування, псування житлового будинку, в якому проживає або використовував його не за призначенням, порушував правила соціалістичного співжиття.

Враховуючи вищезазначене, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_3 має право на користування жилою площею у жилому будинку як колишній член сім'ї власника на підставі ст. 156 ЖК УРСР, оскільки припинення їх з ОСОБА_1 сімейних відносин у звязку зі смертю доньки позивача не позбавляє його права користування жилим будинком. Також, відсутні зазначені вище умови, вказані в ч.1 ст. 116 ЦПК України, на підставі яких відбувається виселення.

Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в частині відмови в задоволенні позову про виселення ОСОБА_3 колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Херсона від 18 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з дня проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий І.П. Іванова

Судді: Л.В. Базіль

ОСОБА_7