У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоДьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В.,Парінової І.К., Ступак О.В.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» до ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості по кредитному договору, звернення стягнення на предмет застави, за касаційною скаргою Мухи ПавлаВалерійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», на рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс» (далі - ТОВ «Кредекс Фінанс») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредитному договору, звернення стягнення на предмет застави.

Рішенням Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року, у задоволенні позову ТОВ «Кредекс Фінанс» відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредекс Фінанс» просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відмовляючи у задоволенні позову ТОВ «Кредекс Фінанс», суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що договір факторингу, укладений між Публічним акціонерним товариством «Креді Агріколь Банк» (далі - ПАТ «Креді Агріколь Банк») та ТОВ «Кредекс Фінанс», щодо відступлення прав заставодержателя в частині заставного майна, є нікчемним, оскільки такий не був нотаріально посвідчений, тобто при заміні кредитора у зобов'язанні, яке існувало між банком і ОСОБА_6, не було дотримано тієї форми правочину, яка була визначена первісним кредитором і боржником при укладенні договору застави. Також, відмовляючи позивачу в стягненні з боржника кредитної заборгованості, суди виходили із того, що на підставі рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 березня 2010 року з ОСОБА_6 було стягнуто на користь ПАТ «Креді АгрікольБанк» заборгованість за кредитним договором 85 860 грн 97 коп., а тому вимоги позивача про стягнення кредитної заборгованості, яка утворилась станом на 29 січня 2015 року не підлягають задоволенню, оскільки первісний кредитор реалізував своє право на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, що припиняє дію кредитних зобов'язань, крім того строк дії кредитного договору закінчився 11 грудня 2012 року.

Проте зазначені висновки судів не відповідають вимогам матеріального та процесуального закону з наступних підстав.

Судами встановлено, що 12 грудня 2006 року між Акціонерним товариством «Індустріально-експортний банк» (далі - АТ «Індустріально-експортний банк»), правонаступником якого є ПАТ «Креді АгрікольБанк», та ОСОБА_6 укладено кредитний договір, відповідно до умов якого остання отримала кредит у розмірі 14 438 дол. США зі сплатою 11,5 % річних та з кінцевим терміном повернення до 11 грудня 2012 року.

На забезпечення належного виконання ОСОБА_6 умов кредитного договору, 12 грудня 2006 року між АТ «Індустріально-експортний банк» та відповідачкою укладено договір застави автотранспортного засобу (автомобіль марки «OPEL ASTRA», державний номерний знак НОМЕР_1).

26 грудня 2011 року між ПАТ «Креді Агріколь Банк» та ТОВ «Кредекс Фінанс» у простій письмовій формі укладено договір факторингу № 08/11, за умовами якого ПАТ «Креді АгрікольБанк» відступив на користь ТОВ «Кредекс Фінанс» своє право вимоги за зобов'язаннями, які визначені у Реєстрі прав вимоги.

Позивач зазначав, що у зв'язку із неналежним виконанням ОСОБА_6 умов кредитного договору станом на 29 січня 2015 року утворилась заборгованість у розмірі 159 127 грн 80 коп.

Відповідно до ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов'язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов'язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.

Згідно із ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України визначено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, заставою.

Відповідно до ч. 3 ст. 1 Закону України «Про заставу» застава виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Згідно із ч. 3 ст. 3 Закону України «Про заставу» застава має похідний характер від забезпеченого зобов'язання.

Відповідно до ст. 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Отже, застава, як правовий інститут цивільного законодавства виконує забезпечувальну функцію, тобто спрямована на те, щоб гарантувати кредитору - заставодержателю задоволення його вимог за рахунок певного, заздалегідь визначеного сторонами майна, вона встановлюється для гарантування майнових інтересів кредитора-заставодержателя і сама по собі є не зобов'язанням, а способом забезпечення вже існуючого зобов'язання.

Судами встановлено, що кредитний договір, договір факторингу від 26 грудня 2011 року № 08/11, тобто зобов'язання, виконання яких забезпечувалось заставою, укладені в письмовій формі, що відповідає ч. 1 ст. 513 ЦК України.

Згідно із ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу у випадках, коли у встановленому законом порядку відбувається уступка заставодержателем забезпеченої заставою вимоги іншій особі або переведення боржником боргу, який виник із забезпеченої заставою вимоги, на іншу особу.

Зазначеною нормою матеріального права не передбачено, що при переході прав кредитора у зобов'язанні до іншої особи, виконання якого забезпечувалось заставою, має укладатись новий договір застави і не встановлено вимог щодо його форми.

Вирішуючи спір, суди не звернули уваги на зазначені норми матеріального права, зробили помилковий висновок про те, що застава не зберігається у зв'язку із укладенням договору про уступку права вимоги та неукладенням новим кредитором договору застави в нотаріальній формі і недотриманні нотаріальної форми договору про уступку права вимоги, коли дотримання такої форми не вимагалось.

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У статті 526 ЦК України визначено загальні умови виконання зобов'язання, а саме: зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно з частиною першою статті 598 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов'язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частина друга статті 598 ЦК України).

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Статтею 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до статті 599 ЦК України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до статті 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (стаття 58 ЦПК України)

Саттею 60 ЦПК Українивстановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1 ст. 212 ЦПК України).

Вищезазначені положення норм матеріального та процесуального закону, судами залишено поза увагою, відмовляючи у стягненні заборгованості за кредитним догвором судами належним чином не перевірено розрахунок заборгованості за кредитним договором (а. с. 21), не враховано, що відповідачем не було спростовано доводи кредиторапро наявність заборгованості за кредитним договром та про те, що зобов'язання за кредитним договором не припинились відповідно до вимог ст. 599 ЦК України, а тому судами порушено вимоги ст. ст. 10, 11 ЦПК України.

Отже, рішення суду першої інстанції та ухвала апеляційного суду не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Мухи Павла Валерійовича, який діє в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредекс Фінанс», задовольнити частково.

Рішення Арбузинського районного суду Миколаївської області від 16 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 26 серпня 2015 року скасувати.

Справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак