Справа № 212/614/16-ц
У х в а л а

08 лютого 2016 року м. Кривий Ріг

Суддя Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області ОСОБА_1, розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_2 до Криворізького коледжу економіки та управління державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_3» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,-

встановив :

Позивач 05.02.2016 року звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила стягнути на її користь нараховану , але не виплачену заробітну плату в сумі 2681,40 коп та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 20.12.2014 року по час винесення рішення.

Відповідно до чинного законодавства України позовна заява є процесуальним документом, який повинен містити в собі: найменування позивача і відповідача, їх місце проживання або знаходження, поштовий індекс, номер засобів звязку, якщо такий відомий; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину або наявність підстав для звільнення від доказування.

Тобто в позовній заяві має містись посилання на те, до кого предявлений позов; що саме вимагає позивач (предмет позову); обставини, на яких ґрунтується вимога (матеріально-правова підстава позову); докази, що підтверджують ці обставини.

Таким чином, на цій стадії цивільного процесу позивач зобовязаний виконувати вимоги щодо доведення певного кола фактів, що мають процесуальне значення, для підтвердження наявності права на предявлення позову та дотримання процесуального порядку його предявлення.

Між тим, заявляючи вимогу про стягнення з відповідача нарахованої, але не виплаченої заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, позивачем не зазначено доказів на підтвердження того, що остання зверталася до суду із заявою про видачу відповідного судового наказу.

Так, відповідно до ч.3 ст.118 ЦПК України позовна заява щодо вимог, визначених у частині першій статті 96 цього Кодексу, може бути подана тільки в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом.

Згідно з ч. 1 ст.96 ЦПК України судовий наказ може бути видано у разі якщо, зокрема, заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, яка має пред'являтись за загальними правилами підсудності та розглядатися в наказному провадженні.

З матеріалів позовної заяви вбачається, що позивачкою фактично заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, яка підпадає під категорію справ наказного провадження та розглядається за встановленими розділом ІІ ЦПК України правилами, та лише в разі відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування його судом відповідні вимоги можуть бути предявлені в позовному провадженні.

Таким чином, позивачкою предявлена частина вимог, які передбачають розгляд в порядку наказного провадження, в той час як нею вони пред'явлені в позовному провадженні без надання доказів відмови у прийнятті заяви про видачу судового наказу або скасування судового наказу. А у відповідності до п. 6 ч. 3 ст. 121 ЦПК України, якщо суддя, встановивши, що позовна заява подана без дотримання порядку, визначеного ч.3 ст.118 ЦПК України, повертає її позивачеві для належного подання до суду з дотриманням порядку, визначеного ЦПК України.

Також згідно з чинним законодавством зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину позову щодо порушення прав позивачки відповідачем, є обовязковими для особи, яка предявляє позов, оскільки без зазначення доказів, що підтверджують вимоги, суд не може здійснити підготовку справи до розгляду та належним чином провести судове засідання, а також вирішити питання щодо взаємоповязаних вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні тощо.

Виходячи з вищенаведеного, позивачці необхідно викласти обставини в обґрунтування предявлених позовних вимог, виходячи з правовідносин, що склалися між сторонами, які її права, свободи чи інтереси були порушені, яким чином передбачені шляхи їх поновлення, чим визначений той засіб захисту права, який вона просить застосувати, з посиланням на правові підстави, а також на докази в підтвердження кожної обставини на обґрунтування заявлених вимог. Крім іншого, позовна вимога про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 20 грудня 2014 року не конкретизована та не містить меж позовних вимог.

Крім того, позов не відповідає вимогам ч.5 ст. 119 ЦПК України, оскільки належних доказів сплати позивачем судового збору за предявлені позовні вимоги до суду не надано.

Так, положеннями ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» передбачено, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Між тим, позивачкою в позовній заяві, окрім вимоги про стягнення заробітної плати, заявлено вимогу майнового характеру про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, пільги щодо сплати судового збору на яку не поширюються, а тому відповідно ч.3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» позивачці необхідно сплатити судовий збір за ставками, визначеними ЗУ «Про судовий збір», виходячи з розміру ціни позову, та надати суду докази, що підтверджують його сплату.

Відповідно до ч. 1 ст. 121 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, встановлених у ст.ст. 119, 120 цього Кодексу, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків.

Керуючись ст.ст. 119-121 ЦПК України, суддя, -

ухвалив :

Позовну заяву ОСОБА_2 до Криворізького коледжу економіки та управління державного вищого навчального закладу «Київський національний економічний університет імені ОСОБА_3» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні залишити без руху, надавши строк для виправлення недоліків, який не може перевищувати 5 днів з дня отримання позивачкою ухвали.

Розяснити, що в разі невиконання вимог, зазначених в ухвалі, позовна заява буде вважатися неподаною та повернута позивачці.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя О. Н. Борис