Справа № 357/5094/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 липня 2016 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Дмитренко А. М. ,

при секретарі - Боженко Т. В.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Білій Церкві залі суду № 1 справу за позовом ОСОБА_1 до Білоцерківської міської ради Київської області, Євангельської християнської церкви «Джерело життя» про визнання рішення ради та державного акту на право постійного користування земельною ділянкою недійсними,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з вказаним позовом мотивуючи тим, що йому належить на праві власності житловий будинок № 10 з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1, будинок розташований на земельній ділянці загальною площею 1639 кв.м, з яких 780 кв.м йому надано у користування згідно з рішенням Білоцерківської міської ради від 31.03.1954 року, а рештою земельної ділянки орієнтовною площею 859 кв.м він добросовісно, відкрито і безперервно користується з 1954 року, не маючи на це документів. У вересні 2015 року з метою отримання у власність даної земельної ділянки, він почав оформляти необхідні документи, рішенням Білоцерківської міської ради від 24.09.2015 року на підставі розгляду його заяви надано дозвіл на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, зокрема, на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 1000 кв.м -для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 590 кв.м -для ведення садівництва, площею 49 кв.м -для будівництва індивідуального гаража. При оформленні документів йому стало відомо, що земельна ділянка по АДРЕСА_1 площею 590 кв.м надана в постійне користування Євангельській християнській церкві «Джерело життя» під будівництво духовно-культурного комплексу з видачею державного акту на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1. Позивач вважає, що при цьому порушені його права як володільця земельної ділянки, а при прийнятті рішення Білоцерківської міської ради від 16.08.2012 року № 665-28-VI «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування та передачі земельної ділянки в постійне користування» в частині передачі земельної ділянки в постійне користування Євангельській християнській церкві «Джерело життя» було грубо порушено норми чинного законодавства України. Так, за ст.344 ЦК України, за ст.119 ЗК України з 01.01.2016 року, на думку позивача, він набув право власності на земельну ділянку площею 859 кв.м в порядку набувальної давності; з ним не було погоджено межі землекористування як із суміжним землекористувачем, жодного акту погодження меж він не підписував. Передачею у користування земельної ділянки порушено його право на отримання у власність частини належної йому земельної ділянки, яка неправомірно захоплена та включена до складу земельної ділянки Євангельської християнської церкви «Джерело життя» відповідно до державного акту. Крім того, земельна ділянка, яка надана в постійне користування церкві «Джерело життя», знаходиться в межах 25-метрової прибережної захисної смуги річки Протока, а тому орган місцевого самоврядування не мав права передавати її у постійне користування для будівництва. Позивач просив суд визнати недійсним рішення Білоцерківської міської ради Київської області від 16.08.2012 року № 665-28-VI «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування та передачі земельної ділянки в постійне користування» в частині затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування та передачі земельної ділянки в постійне користування Євангельській християнській церкві «Джерело життя» під будівництво духовно-культурного комплексу в м. Біла Церква по проспекту Князя Володимира, навпроти пам'ятного знаку «Літак», загальною площею 0,6000 га; визнати недійсним державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 від 12.10.2012 року, виданий Євангельській християнській церкві «Джерело життя» на земельну ділянку площею 0,6000 га, кадастровий номер НОМЕР_2, призначенням під будівництво духовно-культурного комплексу за адресою: проспект Князя Володимира в м. Біла Церква Київської області.

В суді представники позивача підтримали позовні вимоги.

Представник відповідача Білоцерківської міської ради Київської області в судове засідання на неодноразові виклики не з'явився, але до суду було надіслано клопотання щодо розгляду даної справи без участі представника Білоцерківської міської ради.

Представник відповідача Євангельської християнської церкви «Джерело життя» позов не визнав та пояснив, що спірна земельна ділянка не межує з ділянкою позивача і знаходиться досить далеко від подвір'я домоволодіння по АДРЕСА_1. Позивач звертався до Білоцерківської міської ради за погодженням проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1, але управління містобудування та архітектури повернуло заяву позивача про надання висновку щодо наявних обмежень на використання земельної ділянки з тієї причини, що складеною проектною документацією позивача було перевищено межі, в яких йому надано дозвіл на виготовлення цієї документації. Збільшення площі земельної ділянки відбулося виключно з причини складення технічної документації на частину земельної ділянки відповідача, відведення якої не може бути погоджено Білоцерківською міською радою. Позивач отримав дозвіл на розроблення проекту землеустрою земельної ділянки іншої площі, але відмову Білоцерківської міської ради він не оскаржував. Позивач просить суд визнати недійсним нормативний акт, який не стосується відносин між позивачем та органом місцевого самоврядування, а діючим законодавством не передбачено в якості способу захисту прав позивача визнавати недійсними акти місцевого самоврядування, які безпосередньо позивача не стосуються. Відповідач є релігійною громадою, складається з парафіян християнської євангельської церкви, отримав земельну ділянку у постійне користування для будівництва храму відповідно нормам чинного законодавства України, тоді як позивачем не надано жодного документу, яким було б підтверджено його право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1. Тобто, у позивача немає на даний час будь-яких законних підстав використання земельної ділянки площею більшою, ніж та, що знаходиться під будівлею та надана йому згідно свідоцтва про право власності на будівлі.

Заслухавши пояснення представників сторін, покази свідків, оглянувши матеріали справи, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову належить відмовити з наступних підстав.

Так, по справі встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право приватної власності на будівлі від 12.12.1967 року, на якому є реєстраційний напис Білоцерківського МБТІ про реєстрацію на ім'я ОСОБА_1 права власності на домоволодіння за вказаною адресою, про що внесено запис 12.12.1967 року в реєстрову книгу за № 763, що стверджується копією цього свідоцтва /а.с.10/.

Згідно копії технічного паспорта МБТІ на даний житловий будинок станом на 27.09.2000 року /а.с.11-13/, за домоволодінням по АДРЕСА_1 в м. Білій Церкві закріплено земельну ділянку рішенням Білоцерківської міської ради № 134-б від 31.03.1954 року площею 780 кв.м, у фактичному користуванні перебувала земельна ділянка площею 1323 кв.м.

В судовому засіданні було встановлено, що рішенням Білоцерківської міської ради від 24.09.2015 року № 1569-79-VI «Про оформлення правовстановлюючих документів на земельні ділянки громадянам» надано дозволи на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність громадянам України за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, додаток 1 п.118 -ОСОБА_1 по АДРЕСА_1 для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд -1000 кв.м, для ведення садівництва -590 кв.м, для будівництва індивідуального гаража-49 кв.м, що вбачається із витягу з цього рішення /а.с.14/.

В п.3 цього рішення громадян попереджено про те, що площі їх земельних ділянок будуть уточнені при затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду.

Як передбачено нормами ст.116 ЗК України, громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання.

За ч.1 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

А згідно ч.ч.6-8 цієї статті громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб'єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки погоджується в порядку, встановленому ст.186-1 цього Кодексу.

З матеріалів справи вбачається, що управлінням містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради висновком від 02.11.2015 року № 434 на підставі розгляду проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 за рахунок земель м. Біла Церква у власність ОСОБА_1 під будівництво і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розроблений в 2015 році ТОВ «Геоцентр», погоджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки загальною площею 0,0815 га у власність в межах: до червоних ліній просп. Князя Володимира та пров. Проточного, при умові виконання наявних обмежень на використання даної земельної ділянки відповідно до висновку управління за № 377 від 22.10.2015 року «Про наявні обмеження на використання земельної ділянки по АДРЕСА_1», що слідує з копій цих висновків /а.с.96-99/.

В той же час листом управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради від 21.10.2015 року за № 15/703 /а.с.16/, позивачу було повернуто заяву та додані до неї документи про надання висновку про наявні обмеження на використання земельної ділянки та висновку про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,0590 га по АДРЕСА_1 для ведення індивідуального садівництва з тих підстав, що зазначена земельна ділянка надана в постійне користування Євангельській християнській церкві «Джерело життя» під будівництво духовно-культурного комплексу.

Згідно копії відповіді виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 25.02.2016 року на звернення ОСОБА_1 /а.с.94-95/, за його заявою управлінням містобудування та архітектури були підготовлені наступні висновки, крім наведених вище, висновок «Про наявні обмеження на використання земельної ділянки по АДРЕСА_1, яку передбачається відвести у власність для будівництва індивідуального гаража» за № 375 від 22.10.2015 року; висновок «Про погодження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки по АДРЕСА_1 у власність для будівництва індивідуального гаража» за № 376 від 22.10.2015 року, згідно якого погоджено передати у власність земельну ділянку площею 0,0049 га.

Тобто, фактично було погоджено передачу у власність позивача земельної ділянки загальною площею 0,0864 га.

За положеннями ч.ч.9-11 ст.118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного висновку такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність.

Відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

Представниками позивача не було надано в судовому засіданні жодних доказів того, що Білоцерківською міською радою як органом місцевого самоврядування було прийнято відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність позивача по АДРЕСА_1 або рішення про відмову у передачі земельної ділянки у власність, та що позивачем оскаржувалися в судовому порядку така відмова або бездіяльність Білоцерківської міської ради.

Отже, суду надано докази тільки про те, що рішенням органу місцевого самоврядування від 31.03.1954 року, на що вказано вище, у користування позивача було передано земельну ділянку площею 0,0780 га, інших рішень щодо відведення земельної ділянки у визначеному законом порядку суду не надано.

В судовому засіданні також встановлено, що Євангельська християнська церква «Джерело життя» зареєстрована як юридична особа виконавчим комітетом Білоцерківської міської ради Київської області 04.04.1994 року, про що свідчить копія свідоцтва про державну реєстрацію юридичної особи серії А01 № 241938 /а.с.37/.

Відповідно до Статуту цієї юридичної особи /нова редакція/, зміни до якого зареєстровано 26.10.1999 року, Євангельська християнська церква «Джерело життя» є релігійною громадою християн, які об'єдналися для спільного служіння Богу і задоволення своїх релігійних потреб.

Згідно з п.2.2 Статуту, завданнями церкви є, в т.ч., будувати будівлі та інші споруди для забезпечення виконання мети і завдань церкви; користуватися землею у порядку, встановленому чинним законодавством України.

Церква користується землею згідно з порядком, який передбачено Земельним Кодексом України та іншими законодавчими актами /п.4.8 Статуту/.

Наведене стверджується копією Статуту Євангельської християнської церкви «Джерело життя» /а.с.38-41/.

08.10.2010 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення № 1419-67- V «Про надання дозволів на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у постійне користування», згідно якого надано дозвіл Євангельській християнській церкві «Джерело життя» на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування під будівництво духовно-культурного комплексу в місті Біла Церква по вулиці Князя Володимира /навпроти пам'ятного знаку «Літак»/, орієнтовною площею 0,6000 га, за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква, що стверджується копією витягу з даного рішення /а.с.20/.

Проект землеустрою щодо відведення даної земельної ділянки в постійне користування церкви було виготовлено в 2012 році ТОВ «Земля-БЦ» /Ліцензія Державного комітету України із земельних ресурсів серія АГ № 505803 від 30.12.2010 року/, копію проекту надано суду /а.с. 18-37/.

Проект землеустрою містить висновки управління Держкомзему у місті Біла Церква та управління містобудування та архітектури Білоцерківської міської ради про наявні обмеження на використання вказаної земельної ділянки, висновок про погодження проекту землеустрою Державного управління охорони навколишнього природного середовища в Київській області, інформацію про якісну характеристику грунтового покриву земельної ділянки, надану відділом грунтово-екологічних досліджень Державного підприємства «Головний науково-дослідний та проектний інститут землеустрою».

Представником відповідача надано також висновок Басейнового управління водних ресурсів р. Рось від 24.09.2010 року № 624 /а.с.83/, згідно якого науково-технічна рада Басейнового управління вважає можливим попередньо погодити місце розташування даної земельної ділянки при умові виготовлення проекту інженерного захисту від затоплення, виконання комплексу необхідних робіт з подальшою зміною цільового призначення даної земельної ділянки; висновок відділу охорони навколишнього природного середовища виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 26.10.2010 року № 118 /а.с.84-85/; Рецензію на містобудівну документацію «Містобудівне обґрунтування розміщення духовно-культурного комплексу Євангельської християнської церкви «Джерело життя» по пр. Князя Володимира в м. Білій Церкві Київської області» ДП «УкрНДІпроцивільсільбуд», згідно якої експертна комісія дійшла висновку, що містобудівну документацію, текстову і графічну частини проекту містобудівних умов і обмежень розроблено відповідно до вимог ДБН і рекомендуються до погодження відповідно до чинного законодавства /а.с.86-89/.

27.10.2011 року рішенням Білоцерківської міської ради № 361-13-VI затверджено містобудівне обґрунтування розміщення духовно-культурного комплексу Євангельської християнської церкви «Джерело життя» по просп. Князя Володимира /в районі автомобільного моста через річку Протока/ в м. Біла Церква /а.с.90/.

21.08.2011 року відбулися громадські слухання /обговорення/ щодо будівництва духовно-культурного комплексу Євангельської християнської церкви «Джерело життя» в м. Білій Церкві, інформація про проведення яких була доведена шляхом друкування об'яви в регіональній газеті «Замкова гора» від 21.07.2011 року за № 61-62, участь в яких прийняли депутати Білоцерківської міської ради, головний архітектор проекту, за результатами обговорення було вирішено підтримати пропозицію щодо будівництва вказаного об'єкта по проспекту Князя Володимира в м. Білій Церкві, що вбачається з копії протоколу громадських слухань /а.с.75-81/.

В судовому засіданні також встановлено, що 16.08.2012 року Білоцерківською міською радою прийнято рішення № 665-28-VI , згідно якого затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування та передано земельну ділянку в постійне користування Євангельській християнській церкві «Джерело життя» під будівництво духовно-культурного комплексу в місті Біла Церква по проспекту Князя Володимира, навпроти пам'ятного знаку «Літак», загальною площею 0,6000 га за рахунок земель населеного пункту м. Біла Церква та зобов'язано утримувати в належному санітарному стані прилеглу до культурного комплексу територію земельної ділянки площею 0,5970 га /кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_2/, що стверджується витягом з даного рішення /а.с.43/, на підставі цього рішення Євангельській християнській церкві «Джерело життя» видано державний акт на право постійного користування земельною ділянкою серії НОМЕР_1 площею 0,6000 га з цільовим призначенням -під будівництво духовно-культурного комплексу, яка розташована в м. Білій Церкві, по проспекту Князя Володимира, акт зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 00099 12.10.2012 року, що вбачається з копії цього акту /а.с.44/.

Відповідно до ст.186 -1 ЗК України проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок усіх категорій та форм власності підлягає обов'язковому погодженню з територіальним органом центрального органу виконавчої влади, що здійснює реалізацію державної політики у сфері земельних відносин.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки у межах населеного пункту або земельної ділянки за межами населеного пункту, на якій розташовано об'єкт будівництва або планується розташування такого об'єкта, подається також на погодження до структурних підрозділів районних, Київської та Севастопольської міських державних адміністрацій у сфері містобудування та архітектури, а якщо місто не входить до території певного району, - до виконавчого органу міської ради у сфері містобудування та архітектури, а в разі, якщо такий орган не утворений, - до органу виконавчої влади Автономної Республіки Крим з питань містобудування та архітектури чи структурного підрозділу обласної державної адміністрації з питань містобудування та архітектури.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки: природно-заповідного та іншого природоохоронного призначення, земельної ділянки, розташованої на території чи в межах об'єкта природно-заповідного фонду або в межах прибережної захисної смуги, підлягає також погодженню з органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері охорони навколишнього природного середовища, структурним підрозділом обласної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації у сфері охорони навколишнього природного середовища;

Відповідно до ст.50 Закону України «Про землеустрій» проекти землеустрою щодо відведення земельних ділянок включають: завдання на розроблення проекту землеустрою; пояснювальну записку; копію клопотання (заяви) про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у разі формування та/або зміни цільового призначення земельної ділянки за рахунок земель державної чи комунальної власності); рішення Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідного органу

виконавчої влади або органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (у випадках, передбачених законом); письмову згоду землевласника (землекористувача), засвідчену

нотаріально (у разі викупу (вилучення) земельної ділянки в порядку, встановленому законодавством), або рішення суду; довідку з державної статистичної звітності про наявність земель та розподіл їх за власниками земель, землекористувачами,

угіддями; матеріали геодезичних вишукувань та землевпорядного проектування (у разі формування земельної ділянки); відомості про обчислення площі земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); копії правовстановлюючих документів на об'єкти нерухомого майна для об'єктів будівництва III-V категорії складності, які

розташовані на земельній ділянці; акт приймання-передачі межових знаків на зберігання; перелік обмежень у використанні земельних ділянок; викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки (у разі формування земельної ділянки); кадастровий план земельної ділянки; матеріали перенесення меж земельної ділянки в натуру (на

місцевість) (у разі формування земельної ділянки); матеріали погодження проекту землеустрою.

Як вбачається з копії проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у постійне користування Євангельській християнській церкві «Джерело життя», цей проект містить всі необхідні документи, погодження, наявні обмеження у використанні земельної ділянки, тобто, відповідає вимогам ст.50 вказаного вище Закону та ст.186-1 ЗК України.

Отже, Євангельській християнській церкві «Джерело життя» вказану вище земельну ділянку було передано у постійне користування з дотриманням порядку, встановленого діючим законодавством.

Посилання представників позивача щодо порушення прав позивача як володільця земельної ділянки, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки судом встановлено і вказано вище в рішенні, що жодних доказів стосовно того, що позивач набув права на користування спірною земельною ділянкою на законних підставах, суду надано не було.

З кадастрових планів земельної ділянки, схем розміщення земельної ділянки, які є в матеріалах справи, зведеного плану земельних ділянок /а.с.67/ вбачається, що спірною є частина земельної ділянки, на яку претендує позивач, площею 0,0347 га, посилання на те, що з позивачем не погоджувалися межі земельної ділянки, переданої в користування церкви, є необґрунтованими, оскільки земельна ділянка, яка була виділена позивачу у користування площею 780 кв.м, не межує із земельною ділянкою відповідача, а та ділянка, на яку претендує позивач, знаходиться у комунальній власності, що також вбачається з плану меж земельної ділянки на вказаному вище у рішенні державному акті.

Щодо посилань на те, що позивач набув права власності на земельну ділянку площею 859 кв. м за набувальною давністю, оскільки він добросовісно, відкрито і безперервно користується нею починаючи з 1954 року, то суд виходить з наступного.

Відповідно до ст.119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом.

Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом.

Аналіз цих правових норм дає підстави для висновку про те, що конструкція ст. 119 ЗК значно відрізняється від конструкції ст. 344 ЦК та не передбачає жодних переваг для осіб, зазначених у ч. 1 цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не приводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК). Ця норма надає таким особам лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов'язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Оскільки ЗК України, ст. 119 якого передбачає інститут набувальної давності, набрав чинності з 01 січня 2002 року, то положення про набувальну давність можуть бути застосовані лише з 01 січня 2017 року відповідно до п. 1 розділу IХ «Прикінцевих положень» ЗК України.

Враховуючи викладене, посилання представників позивача на набувальну давність, як на підставу виникнення у позивача права власності на земельну ділянку, не відповідають нормам земельного законодавства, а тому не можуть прийматися судом до уваги при вирішенні спору.

Представники позивача в обґрунтування позовних вимог посилалися також на те, що межа землекористування відповідача знаходиться в межах 25-метрової прибережної захисної смуги річки Протока, а тому орган місцевого самоврядування не мав права передавати її у користування відповідачу для будівництва.

Але, як вбачається з проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в постійне користування відповідача, всі висновки, погодження місця розташування земельної ділянки надавалися уповноваженими органами з врахуванням вимог щодо обмеження у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг уздовж річок.

Крім того, є спеціальні державні органи, наділені функціями щодо контролю за дотриманням вимог діючого законодавства при відведенні земельних ділянок для всіх потреб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Ст.3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Відповідно до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Згідно ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушується право особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Верховним Судом України у справі № 6-222цс14 від 04.02.2015 року висловлена правова позиція про те, що з урахуванням норм ст.3 ЦПК України та ст.15 ЦК України правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

А тому посилання на порушення норм законодавства при відведенні земельної ділянки відповідачу не може бути підставою для задоволення вимог позивача, оскільки доказів того, що оскаржуваним рішенням міської ради та виданим на його підставі державним актом на право постійного користування земельною ділянкою порушено права позивача як землекористувача, який набув права на користування спірною земельною ділянкою у порядку, встановленому законом, суду не надано.

Крім того, приймаючи оскаржуване рішення Білоцерківська міська рада як орган місцевого самоврядування діяла в межах повноважень, визначених ст. ст. 12, 122 ЗК України.

В судовому засіданні були допитані свідки ОСОБА_5 -дочка позивача, ОСОБА_6, ОСОБА_7 -сусіди позивача, які показали, що позивач дійсно тривалий час користується спірною земельною ділянкою, але це не свідчить про набуття ним права власності або права користування на цю земельну ділянку.

На інші підстави, крім наведених вище, в обґрунтування позовних вимог представники позивача не посилалися.

За ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.ст.10,60 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

А оскільки в судовому засідання не надано доказів в обгрунтування позовних вимог, то суд відмовляє в задоволенні цього позову .

Враховуючи все вищенаведене та керуючись ст. 15 ЦК України, ст.ст. 12, 116, 118, 119, 121, 122, 152, 155, 186-1 ЗК України, ст.50 Закону України «Про землеустрій», ст.ст. 3, 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_1 -відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Київської області через Білоцерківський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. М. Дмитренко