Справа № 703/4623/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.01.2016 Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого-судді Гудзюка І.В.

при секретарі Холодняк Л.П., Покотиленко І.В.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

представника

відповідачки - адвоката Примака В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Сміла цивільну справу за позовом Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків,-

встановив:

Смілянський психоневрологічний інтернат з геріатричним відділенням звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди в сумі 21590,86 грн., завданої працівником під час виконання трудових обов'язків.

В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що ОСОБА_2 працювала в Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням виконуючою обов'язки головного бухгалтера із 06 липня по 31 жовтня 2006 року, головним бухгалтером з 01 листопада 2006 року по 25 грудня 2013 року та виконуючою обов'язки головного бухгалтера з 10 лютого по 07 травня 2014 року.

В період з 27 квітня по 25 травня 2015 та з 15 по 23 червня 2015 року Державною фінансовою інспекцією в Черкаській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2015 року, якою виявлено ряд порушень, встановлено винних осіб та розмір матеріальної шкоди, яка завдана інтернату, що відображено в акті ревізії від 25 червня 2015 року за № 04-23/006.

Листом Державної фінансової інспекції в Черкаській області № 23-04/50-4667 від 03 липня 2015 року інтернату висунута вимога про стягнення з винних осіб завданої матеріальної шкоди.

Позивач, посилаючись на зазначений акт ревізії від 25 червня 2015 року, зазначив, що ОСОБА_2, як колишнім головним бухгалтером Смілянському психоневрологічному інтернату з геріатричним відділенням, було завдано матеріальної шкоди на суму 21590 грн. 86 коп. а саме:

- в порушення вимог п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, в серпні та грудні 2013 року ОСОБА_2 при обчисленні своєї середньої заробітної плати для надання щорічних відпусток до розрахунку включила компенсацію за невикористані відпустки та премії, які мають разовий характер, що призвело до зайвого нарахування та виплати їй заробітної плати на суму 2863 грн. 06 коп., та як наслідок - зайвої сплати єдиного соціального внеску на суму 1039 грн. 29 коп., у наслідок чого інтернату завдано матеріальної шкоди на загальну суму 3902 грн. 35 коп.;

- в порушення вимог ст. 2, 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та п.5, 101 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078 в період з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2015 року працівникам інтернату невірно визначено базовий місяць для проведення індексації, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати на суму 1033 грн. 39 коп. (ОСОБА_2 - 683 грн. 23 коп., ОСОБА_4 - 350 грн. 16 коп.), та як наслідок - зайвої сплати єдиного соціального внеску на суму 375 грн. 12 коп. (ОСОБА_2 - 248 грн. 01 коп., ОСОБА_4 - 127 грн. 11 коп.), у наслідок чого інтернату завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1408 грн. 51 коп.;

- в порушення вимог ч.1, 5 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996 та п.п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 в період з 01 вересня 2012 року по 31 травня 2014 року інтернатом проведено оплату вартості комплектуючих до електропилососа «НYLA» на загальну суму 16280 грн., які відразу списано без оприбуткування відповідних матеріальних цінностей, що призвело до використання коштів спеціального фонду обласного бюджету, у наслідок чого інтернату завдано матеріальної шкоди на загальну суму 16280 грн.

Тому позивач просить стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду в сумі 21590 грн. 86 коп., завдану працівником, з яким укладено договір про повну матеріальну відповідальність під час виконання трудових обов'язків та понесені позивачем судові витрати по справі.

Відповідачка позов не визнала та пояснила, що вимоги позивача є надуманими, не відповідають дійсності, Вона безпосередньо не проводила собі нарахування по заробітній платі та компенсаційних виплат за невикористані відпустки, оскільки ці обов'язки покладено на бухгалтера по зарплаті. Позов в частині вартості відшкодування комплектуючих частин до пилососу «НYLA» подано до неналежного відповідача, оскільки вона, як головний бухгалтер, не є матеріально-відповідальною особою. Тому відповідачка просить у позові позивача відмовити повністю та стягнути із відповідача понесені витрати за надання правової допомоги адвоката.

Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в позові Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням слід відмовити, виходячи з наступного.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_2 в період з 06 липня 2006 року по 31 жовтня 2006 року працювала в Смілянському психоневрологічному інтернаті з геріатричним відділенням виконуючою обов'язки головного бухгалтера, в період з 01 листопада 2006 року по 25 грудня 2013 року перебувала на посаді головного бухгалтера, 25 грудня 2013 року звільнена з займаної посади на підставі п.1 ст. 36 КЗпП України. З 10 лютого 2014 року ОСОБА_2 прийнята на посаду виконуючої обов'язки головного бухгалтера, а наказом директора №47-02 від 07 травня 2014 року її звільнено з роботи за власним бажанням. Пунктом 2-им зазначеного наказу зобов'язано відділ бухгалтерського обліку та фінансової роботи здійснити нарахування та виплату компенсацій за час невикористаної відпустки ОСОБА_2, як матері одиначці.

Договір про повну індивідуальну матеріальну відповідальність (а.с. 46) між сторонами по справі укладено 10 лютого 2014 року.

В період з 27 квітня по 25 травня 2015 та з 15 по 23 червня 2015 року Державною фінансовою інспекцією в Черкаській області проведено ревізію фінансово-господарської діяльності Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням за період з 01 січня 2012 року по 31 березня 2015 року, якою виявлено ряд порушень, встановлено винних осіб та розмір матеріальної шкоди, яка завдана інтернату, що відображено в акті ревізії від 25 червня 2015 року за № 04-23/006.

Позивач, посилаючись на зазначений акт ревізії від 25 червня 2015 року, зазначив, що ОСОБА_2, як колишнім головним бухгалтером Смілянському психоневрологічному інтернату з геріатричним відділенням, було завдано матеріальної шкоди на суму 21590 грн. 86 коп. а саме:

- в порушення вимог п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року № 100, в серпні та грудні 2013 року ОСОБА_2 при обчисленні своєї середньої заробітної плати для надання щорічних відпусток до розрахунку включила компенсацію за невикористані відпустки та премії, які мають разовий характер, що призвело до зайвого нарахування та виплати їй заробітної плати на суму 2863 грн. 06 коп., та як наслідок - зайвої сплати єдиного соціального внеску на суму 1039 грн. 29 коп., у наслідок чого інтернату завдано матеріальної шкоди на загальну суму 3902 грн. 35 коп.;

- в порушення вимог ст. 2, 4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та п.5, 101 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17 липня 2003 року №1078 в період з 01 лютого 2014 року по 31 січня 2015 року працівникам інтернату невірно визначено базовий місяць для проведення індексації, що призвело до зайвого нарахування та виплати заробітної плати на суму 1033 грн. 39 коп. (ОСОБА_2 - 683 грн. 23 коп., ОСОБА_4 - 350 грн. 16 коп.), та як наслідок - зайвої сплати єдиного соціального внеску на суму 375 грн. 12 коп. (ОСОБА_2 - 248 грн. 01 коп., ОСОБА_4 - 127 грн. 11 коп.), у наслідок чого інтернату завдано матеріальної шкоди на загальну суму 1408 грн. 51 коп.;

- в порушення вимог ч.1, 5 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16 липня 1999 року № 996 та п.п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 24 травня 1995 року №88 в період з 01 вересня 2012 року по 31 травня 2014 року інтернатом проведено оплату вартості комплектуючих до електропилососа «НYLA» на загальну суму 16280 грн., які відразу списано без оприбуткування відповідних матеріальних цінностей, що призвело до використання коштів спеціального фонду обласного бюджету, у наслідок чого інтернату завдано матеріальної шкоди на загальну суму 16280 грн.

Результати проведеної ревізії відображено в акті від 25 червня 2015 року за № 04-23/006 (а.с.22-27).

Листом Державної фінансової інспекції в Черкаській області № 23-04/50-4667 від 03 липня 2015 року інтернату висунута вимога про стягнення з винних осіб завданої матеріальної шкоди (а.с.28,29).

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги позивач вважає, що з вини ОСОБА_2, яка перебувала з позивачем у трудових відносинах і з якою було укладено письмовий договір про повну матеріальну відповідальність, позивачу було завдано матеріальні збитки у сумі 21 590 грн., які підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.

Відповідно до п.1 ст.134 КЗпП України працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з їх вини підприємству, установі, організації, у випадку, коли між працівником і підприємством, установою, організацією відповідно до ст.135-1 цього Кодексу укладено письмовий договір про взяття на себе працівником повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей, переданих йому для зберігання або для інших цілей.

Статтею 135-1 КЗпП встановлено, що письмові договори про повну матеріальну відповідальність може бути укладено підприємством, установою, організацією з працівниками, які займають посади або виконують роботи, безпосередньо зв'язані із зберіганням, обробкою, продажем (відпуском), перевезенням або застосуванням у процесі виробництва переданих їм цінностей. Перелік таких посад і робіт затверджено постановою Державного комітету Ради Міністрів СРСР по праці і соціальних питаннях, Секретаріату Всесоюзної Центральної Ради Професійних Спілок від 28 грудня 1977 р. № 447/24 (далі - Перелік №447/24), який не підлягає розширеному тлумаченню.

В Пленумі Верховного Суду України в п.8 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» від 29 грудня 1992 р. № 14 роз'яснено, що розглядаючи справи про матеріальну відповідальність на підставі письмового договору, укладеного працівником з підприємством, установою, організацією, про взяття на себе повної матеріальної відповідальності за незабезпечення цілості майна та інших цінностей (недостача, зіпсуття), переданих йому для зберігання або інших цілей (п. 1 ст. 134 КЗпП), суд зобов'язаний перевірити, чи належить відповідач до категорії працівників, з якими згідно зі ст. 135-1 КЗпП може бути укладено такий договір, та чи був він укладений. За відсутності цих умов на працівника за заподіяну ним шкоду може бути покладено лише обмежену матеріальну відповідальність, якщо згідно з чинним законодавством працівник з інших підстав не несе матеріальної відповідальності у повному розмірі шкоди.

Згідно з розділом ІІ Посадової інструкції головного бухгалтера, затвердженої директором Смілянського психоневрологічного інтернату та погодженої з первинною профспілковою організацією від 21 лютого 2011 року (а.с.6-8), до посадових обов'язків відповідачки входило: організація роботи з ведення бухгалтерського обліку та забезпечення виконання завдань, покладених на бухгалтерську службу, керівництво діяльністю бухгалтерської служби, забезпечення раціонального та ефективного розподілу посадових обов'язків між працівниками бухгалтерії, погодження проектів договорів, підписання звітності та документації, яка є підставою для перерахування податків і зборів, проведення розрахунків відповідно до договорів, приймання і видачі грошових коштів, оприбуткування та списання рухомого і нерухомого майна, проведення інших господарських операцій.

Посада головного бухгалтера, яку займала відповідач по справі, відсутня в Переліку №447/24, оскільки не передбачає виконання робіт безпосередньо пов'язаних зі зберіганням, обробленням, продажем (відпуском), перевезенням чи застосуванням у процесі виробництва переданих йому цінностей.

За таких обставин, на відповідачку не може бути покладена повна матеріальна відповідальність за шкоду завдану підприємству.

За правилами ст. 132 КЗпП за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації при виконанні трудових обов'язків, працівники, з вини яких її заподіяно, несуть матеріальну відповідальність у розмірі прямої дійсної шкоди, але не більше свого середньомісячного заробітку, крім випадків, коли законодавством вона передбачена у більшому, ніж цей заробіток, розмірі. Основною підставою для відшкодування шкоди заподіяної працівником є наявність його винних дій внаслідок яких наступила шкода.

Суд вважає, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження наявності вини в діях ОСОБА_2, яка призвела до завдання шкоди позивачу.

Так, відносно твердження позивача про порушення ОСОБА_2 вимог п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, в частині включення до розрахунку компенсації за невикористані відпустки та премії разового характеру, що призвело до зайвого нарахування та виплати їй заробітної плати на суму 2863, грн. 06 коп. та зайвої сплати єдиного соціального внеску на суму 1039 грн. 29 коп. слід зазначити наступне.

Згідно з вимогами розділу IV дослідженої в судовому засіданні Посадової інструкції головного бухгалтера від 21 лютого 2011 року, головний бухгалтер несе відповідальність за неналежне виконання або невиконання своїх посадових обов'язків, за правопорушення, скоєні в процесі здійснення своєї діяльності, за завдання матеріальної шкоди. Тобто, особисто головний бухгалтер не здійснює розрахунку середньої зарплати для надання щорічних відпусток, а лише організовує роботу з ведення бухгалтерського обліку та керівництво діяльністю бухгалтерської служби.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7, які працюють в Смілянському психоневрологічному інтернаті відповідно головним бухгалтером та бухгалтером по нарахуванню заробітної плати, показали, що виявлені ревізією порушення щодо обчислення середньої заробітної плати ОСОБА_2, а також невірно визначений базовий місяць для проведення індексацій зарплати ОСОБА_2 та ОСОБА_4 допущені саме бухгалтером ОСОБА_7, але ці свідки вважають, що відповідачка мала б проконтролювати роботу підпорядкованого їй на той час бухгалтера.

Не підлягають до задоволення вимоги позивача в частині стягнення з ОСОБА_2 матеріальної шкоди в розмірі 1408 грн. 51 коп. за порушення вимог ст.ст. 2,4 ЗУ «Про індексацію грошових доходів населення» та п.5, 101 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003 року № 1078 стосовно невірного визначення базового місяця для проведення індексації, оскільки за своїми посадовими обов'язками ОСОБА_2 не здійснює нарахування індексації на заробітну плату працівників, а тому і не могла визначати базовий місяць для проведення такої індексації.

В ході розгляду справи також встановлено, що ці обов'язки покладені на бухгалтера по нарахуванню заробітної плати Смілянського психоневрологічного інтернату ОСОБА_7 Саме вона здійснювала розрахунок і нарахування заробітної плати, проводила індексацію заробітних плат, визначала періоди індексації, а припустившись помилки ОСОБА_7 невірно визначила базовий місяць для проведення індексації, що призвело до зайвого нарахування заробітної плати та зайвої сплати єдиного соціального внеску на загальну суму 1408 грн. 51 коп.

Відносно посилання позивача на порушення ОСОБА_2 вимог ч.1, 5 ст.9 ЗУ «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та п.п. 2.2 Положення про документальне забезпечення записів в бухгалтерському обліку, суд зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, 03 вересня 2012 року між Смілянським психоневрологічним інтернатом з геріатричним відділенням в особі директора ОСОБА_8 та ФОП ОСОБА_9 було укладено договір купівлі-продажу електропилососу «НYLA», вартість якого становила 23900 грн. Сторони домовилися про придбання вказаного пилососа по запчастинах. Позивачем було проведено оплату вартості комплектуючих до електропилососа «НYLA» на загальну суму 16280 грн. Отримавши запчастини до пилососа, проведено його укомплектування, про що складено акт від 03 вересня 2012 року. Акт було складено з метою списання комплектуючих та оприбуткування пилососу з електровибивалкою «НYLA» в кількості 1 штука, що відповідно і було зроблено. Станом на сьогоднішній день пилосос з електровибивалкою «НYLA» в наявності, як основний засоби перебуває на обліку.

За даними акту ревізії від 25 червня 2015 року комісією закладу встановлено факт розукомплектування електропилососа із електровибивалкою «НYLA» та нестачу комплектуючих частин на суму 8 190 грн. Ревізією встановлено, що станом на 01 квітня 2015 року на обліку інтернату рахується електропилососа із електровибивалкою «НYLA» на суму 23 900 грн., як одна інвентарна одиниця без зазначення комплектуючих та без зазначення заводського та інвентарного номеру. Протягом періоду із 01 січня 2012 року по 31 березня 2015 року на придбання пилососа у ПП ОСОБА_9 кошти не спрямовувались. Фактично накладна №35 від 03 вересня 2012 року виписана ПП ОСОБА_9 залишилася не оплаченою. В той же час, на придбання комплектуючих до пилососа у ПП ОСОБА_9 спрямовано коштів в сумі 16 280 грн. Зазначене порушення призвело до використання коштів спеціального фонду обласного бюджету всупереч законодавству.

Таким чином, позивач вказує, що дії ОСОБА_2, як головного бухгалтера, призвели до нецільового використання бюджетних коштів спеціального фонду обласного бюджету.

Згідно роз'яснень, викладеного в постанові Верхового Суду України від 13 травня 2014 року (справа №21-332а14), при виявленні збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначати їх розмір згідно з методикою, затвердженою Кабінетом Міністрів України, та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.

Вимога органу державного фінансового контролю спрямована на корегування роботи підконтрольної організації та приведення її у відповідність із вимогами законодавства, і у цій частині вона є обов'язковою до виконання. Що стосується відшкодування виявлених збитків, завданих державі чи об'єкту контролю, то про їх наявність може бути зазначено у вимозі, але вони не можуть бути примусово стягнуті шляхом вимоги. Такі збитки відшкодовуються у добровільному порядку або шляхом звернення до суду з відповідним позовом.

Позовні вимоги до ОСОБА_2 щодо відшкодування коштів, витрачених Смілянським психоневрологічним інтернатом не за цільовим призначенням на придбання електропилососа «НYLA», на думку суду повинні вирішуватися відповідно до вимог постанови КМУ № 1163 від 22 грудня 2010 року «Про затвердження Порядку повернення бюджетних коштів до відповідного бюджету в разі їх нецільового використання» шляхом подачі відповідного позову органом державного фінансового контролю до одержувача бюджетних коштів в порядку адміністративного судочинства.

Відповідачкою укладено договір про надання правової допомоги із адвокатом ОСОБА_3

Відповідно до оригіналу квитанції №25/08 від 25 серпня 2015 року відповідачка сплатила за правову допомогу адвокату 3000 грн.

Разом з тим, відповідачкою не надано акту прийому передачі наданих послуг із чітким визначенням нормативних годин, витрачених адвокатом на послуги по підготовці до участі в судовому засіданні, виготовленню письмових заперечень, наданню консультацій.

Тому відшкодуванню в даному випадку підлягають лише витрати понесені відповідачкою на правову допомогу адвоката в судових засіданнях, які становлять 2800 грн. ((4год. 20хв. х 1218грн. х40%) + (1год.15хв. х 1378х40%)).

На підставі наведеного, ст.ст. 130-136 КЗпП України, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213, 218 ЦПК України, суд, -

вирішив:

В позові Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обов'язків відмовити.

Стягнути із Смілянського психоневрологічного інтернату з геріатричним відділенням до на користь ОСОБА_2 судові витрати на правову допомогу адвоката в розмірі 2800 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через Смілянський міськрайонний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а в разі його оскарження -після розгляду справи апеляційним судом, якщо воно не буде скасовано.

Головуючий: І. В. Гудзюк