Провадження №4-с/263/13/2016
Справа №263/983/16ц
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Папаценко П.І., при секретарі Масюк М.С., розглянувши скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, зацікавлені особи: ОСОБА_3, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, на бездіяльність Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції та відшкодування матеріальної шкоди, -

ВСТАНОВИВ:

Представник скаржника звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, вказавши, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.12.2010 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти в сумі 527500,00 грн. 30.03.2011 року на підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист, який пред`явлений до виконання до Жовтневого ВДВС ММУЮ, відкрито виконавче провадження №26034922. Однак по теперішній час рішення суду не виконано, грошові кошти з боржника не стягнуто внаслідок неправомірної бездіяльності державних виконавців. Тому скаржник просить визнати бездіяльність Жовтневого ВДВС ММУЮ неправомірною, зобовязати усунути порушення та здійснити дії, передбачені законодавством, а також стягнути на користь ОСОБА_2 матеріальну шкоду в розмірі 45000,00 грн.

У судовому засіданні представник скаржника ОСОБА_1 підтримав скаргу у повному обсязі, просив задовольнити.

Державний виконавець Здор О.Л. в судовому засіданні підтримав надані суду заперечення на скаргу, просив відмовити в її задоволенні та визнати законними дії Жовтневого ВДВС ММУЮ щодо виконання вимог виконавчого листа у встановлений законом строк.

Суд, вислухавши пояснення, ознайомившись із письмовими матеріалами справи, дійшов висновку про те, що скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст.124 Конституції України судові рішення є обов'язковими до виконання на всієї території України. Примусове виконання рішень судів та інших юрисдикційних органів законом покладено на державну виконавчу службу. Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) закріплені у Законі України «Про виконавче провадження».

Цим же Законом встановлено правові засади захисту прав стягувача, боржника у виконавчому провадженні, що полягають у можливості оскарження дій (бездіяльності) державного виконавця при примусовому виконанні рішення суду. Судовий контроль за виконанням судових рішень, ухвалених в порядку цивільного судочинства, здійснюється в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень, встановлених цим Законом, неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання, у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.

Згідно ч.2 ст.30 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.

У відповідності до вимог ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

Згідно ч. 1-4 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі відсутності відомостей про місце проживання, перебування чи місце знаходження боржника - фізичної особи, державний виконавець звертається до суду з поданням про винесення ухвали про розшук боржника. У разі необхідності розшуку транспортного засобу боржника державний виконавець виносить постанову про такий розшук, яка є обов'язковою для виконання органами внутрішніх справ.

Судом встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.12.2010 року, яке набрало законної сили, з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 стягнуто грошові кошти в сумі 527500,00 грн.

30.03.2011 року на підставі вказаного рішення був виданий виконавчий лист, який пред`явлений до виконання до Жовтневого ВДВС ММУЮ.

20.04.2011 року державним виконавцем Близнюк О.М. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №26034922 по примусовому виконанню вказаного виконавчого листа.

20.04.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про накладення арешту на все майно боржника ОСОБА_3

26.04.2011 року державним виконавцем було винесено постанову про стягнення з боржника ОСОБА_3 виконавчого збору.

16.05.2011 року державним виконавцем Близнюк О.М. до Жовтневого районного суду м.Маріуполя направлено подання про вилучення закордонного паспорту та тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_3, в задоволенні якого ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 08.08.2011 року відмовлено.

Згідно відповіді 2-го ВРЕР м.Маріуполя при УДАІ ГУМВС України в Донецькій області від 21.05.2011 року за боржником ОСОБА_3 транспортні засоби не зареєстровано.

05.09.2011 року, 03.04.2015 року, 10.11.2015 року, 15.07.2015 року в рамках виконавчого провадження державним виконавцем Близнюк О.М з метою перевірки майнового стану боржника здійснено вихід за адресою мешкання боржника: бул.Шевченко, 339, кв.53, за результатами якого складено акти, оскільки двері ніхто не відчинив, встановлено, що боржник не мешкає за вказаною адресою близько 4-х років.

12.09.2011 року державним виконавцем Близнюк О.М до Жовтневого районного суду м.Маріуполя направлено подання про оголошення розшуку боржника ОСОБА_3

12.09.2011 року державним виконавцем Близнюк О.М. повторно направлено подання про вилучення закордонного паспорту та тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_3, в задоволенні якого ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 20.09.2011 року відмовлено.

20.09.2011 року ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя боржника ОСОБА_3 оголошено у розшук.

25.10.2011 року державним виконавцем Близнюк О.М винесено постанову про зупинення виконавчого провадження у зв'язку з розшуком боржника.

25.10.2011 року державним виконавцем Близнюк О.М надіслано запит до БТІ м.Маріуполя, 2-МРЕВ м.Маріуполя та УПФУ в Жовтневому районі м.Маріуполя з метою перевірки майнового стану боржника.

3гідно відповіді УПФУ в Жовтневому районі м.Маріуполя від 10.11.2011 року за даними централізованої електронної бази даних одержувачів пенсій боржник ОСОБА_3 на обліку не перебуває та пенсію не отримує.

Згідно відповіді БТІ м.Маріуполя від 03.11.2011 року за боржником зареєстроване наступне нерухоме майно: 1/1 частина кв.53 у буд.339 по бул.Шевченко під іпотечним договором №1649 від 22.05.2008 року ВАТ АБ Укргазбанк.

Також згідно відповідей на запити державного виконавця від 27.02.2013 року, 28.02.2013 року, 10.10.2013 року, 28.01.2014 року, 22.05.2014 року, 29.05.2014 року, 28.01.2016 року, 29.01.2016 року за боржником відсутні відкриті рахунки в установах банків, боржник не працює та пенсію не отримує.

На підставі ст.3 «Інструкції з організації примусового виконання рішення суду», п.7 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» 29.12.2015 року винесено постанову про повернення виконавчого провадження у звязку з тим, що боржника не виявлено протягом року з дня оголошення розшуку, квартира, що належить боржнику за адресою: м.Маріуполь, бул.ШевченкоАДРЕСА_1 знаходиться під іпотечним договором №1649 від 22.05.2008 року у ВАТ АБ "Укргазбанк".

Разом з тим, слід зазначити, що під час здійснення виконавчого провадженя не була встановлена дійсна адреса реєстрації та мешкання боржника ОСОБА_3 шляхом направлення запитів до територіальних органів Державної міграційної служби, не витребувані відомості про ІПН боржника, не зроблено запити у податкові органи щодо здійснення боржником підприємницької діяльності та отриманих доходів, та не здійснено фактично арешту майна боржника за місцем проживання.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що постанова про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.12.2015 р. ВП №26034922 була винесена державним виконавцем Жовтнееевого ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_4 передчасно, без виконання необхідних виконавчих дій, передбачених законом, тому вважає необхідним визнати неправомірними дії державного виконавця щодо винесення вищевказаної постанови та скасувати її, а також зобовязати державного виконавця ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_4 провести всі передбачені законом виконавчі дії для своєчасного та повного виконання виконавчого листа №2-18098/10, виданого 21.12.2010 року відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу, задовольнивши вимоги скарги частково.

За ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконною бездіяльністю органів державної влади, їх посадових і службових осіб при здійсненні їх повноважень.

За ст.ст.1173, 1174 ЦК України і ст.11 Закону «Про державну виконавчу службу» шкода, завдана такою бездіяльністю (невиконанням рішення суду), відшкодовується державою за її рахунок.

За ст.1166 ЦК України шкода, завдана майну особи неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

За ст.11 Закону «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основних свобод Висока Договірна Сторона зобов`язана гарантувати кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків справедливий судовий розгляд впродовж розумного строку.

Невід`ємною частиною справедливого судового розгляду та ефективного захисту права на мирне володіння майном є забезпечення державою примусового виконання рішення суду в розумний строк.

За п. 28 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Антонюк проти України» (Заява N 17022/02) від 11.12.2008 року відповідальність держави за виконання рішень суду щодо приватних осіб зводиться до участі державних органів у виконавчому провадженні.

У п.38 рішення у справі «Кунашко проти Росії» (Заява №36337/03) від 17.12.2009 року Європейський суд з прав людини нагадав, що у разі, коли винесено рішення проти «приватного» відповідача, на державу покладається позитивний обовязок, який полягає в тому, щоб громадянам було надано юридичний арсенал, що дозволяє їм отримати присуждені судами суми від їх боржників, які наполегливо ухиляються від виплати боргів. Очевидно, що мова йде про обовязки надати засоби для досягнення результату, а не забезпечувати сам результат. Влада повинна забезпепечувати розумно доступні заходи на допомогу кредиторам. Отже, якщо не буде встановлено, що прийняті національною владою заходи були адекватними та достатніми, держава не звільняється від відповідальності за несплату боргів по виконавчому листу «приватним» боржником.

Необхідною умовою для відшкодування шкоди, завданої невиконанням рішення суду, є наявність у боржника майна, присудженого до передачі за рішенням, чи достатнього для звернення стягнення та сплати присудженої суми, на момент відкриття чи перебігу виконавчого провадження. Держава не несе відповідальності за стягнення за виконавчим документом, якщо виконати рішення було об`єктивно не можливо через відсутність у боржника майна. Тягар доведення наявності майна покладається на стягувача.

За п. 9 Розяснень ВГСУ від 01.04.94 р. N 02-5/215 «Про деякі питання практики вирішення спорів повязаних з відшкодуванням шкоди» встановлено, що під час розгляду справи про відшкодування державою шкоди, завданої невиконанням рішення суду, суду необхідно встановити, чи могло бути таке судове рішення фактично виконане в момент предявлення його до виконання, зокрема, чи мав боржник майно, достатнє для виконання судового рішення в порядку та у спосіб, зазначений в ньому, чи не було це майно обтяжене іншими зобовязаннями, які перешкоджали б виконанню рішення, чи були заявлені в цей час вимоги інших стягувачів на майно боржника тощо.

Якщо внаслідок бездіяльності державного виконавця не було здійснено арешту й опису наявного майна і останнє було відчужене боржником, через що виконати судове рішення стало не можливим взагалі, то держава повинна відшкодувати матеріальну шкоду в сумі невиконаного рішення суду.

Другою умовою для стягнення шкоди, якщо виконавець не виконав рішення, є доведення протиправності бездіяльності держвиконавця судовою ухвалою чи постановою начальника відділу ДВС, якому підпорядкований виконавець, у проваджені якого перебував виконавчий документ.

Досліджені судом матеріали виконавчого провадження та документи, надані представником стягувача, не містять даних про наявність у боржника майна, достатнього для звернення стягнення як на момент відкриття чи перебігу виконавчого провадження, наявність такого майна стягувачем не доведено, тому держава не несе відповідальності за стягнення за виконавчим документом.

Таким чином, на підставі викладеного, не можуть бути задоволенні вимоги скаржника про стягнення на його користь матеріальної шкоди в розмірі 45000,00 грн., завданої бездіяльністю державного виконавця щодо виконання рішення суду, оскільки вони не достатньо обґрунтовані. Крім того, не доведений факт, що рішення суду вже неможливо виконати внаслідок дій чи бездіяльності державного виконавця.

На підстави викладеного, керуючись ст.387 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу ОСОБА_1, що діє в інтересах ОСОБА_2, зацікавлені особи: ОСОБА_3, Жовтневий відділ державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції, на бездіяльність Жовтневого відділу державної виконавчої служби Маріупольського міського управління юстиції та відшкодування матеріальної шкоди задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ щодо заходів примусового виконання рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 21.12.2010 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу під час здійснення виконавчого провадження №26034922 та винесення постанови від 29.12.2015 року про повернення виконавчого документу стягувачеві.

Постанову державного виконавця Жовтневого ВДВС Маріупольського МУЮ ОСОБА_4 про повернення виконавчого документу стягувачеві від 29.12.2015 року за виконавчим провадженням № 26034922 - скасувати.

Зобовязати Жовтневий ВДВС Маріупольського МУЮ провести всі передбачені законом виконавчі дії для своєчасного та повного виконання виконавчого листа №2-18098/10, виданого 21.12.2010 року відповідно до рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення суми боргу.

У задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом п'яти днів з дня її проголошення.

Суддя П.І.Папаценко