Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.у. №336/6682/15 Головуючий у 1-й інстанції Жупанова І.Б.
Провадження № 22-ц/778/339/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року по справі за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про визнання спадкоємцем за законом четвертої черги та зміну черговості в спадкуванні,-

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила суд визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що перебував з її матір'ю ОСОБА_8 у зареєстрованому шлюбі з 1974 року по день її смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 р., та надати їй право на спадкування після його смерті разом зі спадкоємцем першої черги за законом - відповідачем по справі ОСОБА_6, яка доводиться померлому донькою.

Підставою позову зазначила ч. З ст. 1268 ЦК України, відповідно до якої вважає себе такою, що прийняла спадщину, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім'єю на день його смерті, та ст. 1264 ЦК України, відповідно до якої вважає себе спадкоємцем за законом четвертої черги, оскільки проживала зі спадкодавцем однією сім'єю протягом більше, ніж п'ять років по день його смерті.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухвалити нове яким позов задовольнити у повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 п.4, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_7, не залишивши заповіту, який доводився батьком відповідачу, яка є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, що на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем, в установлений законом строк і спосіб прийняла спадщину, звернувшись до нотаріуса, від прийняття спадщини не відмовилася, що відповідає вимогам ч. 1 ст. 1269 ЦК України, ця обставина підтверджується матеріалами спадкової справи (а.с. 123-148).

До складу спадщини, що прийнята лише однією спадкоємицею першої черги донькою померлого, увійшли майнові та немайнові права, що належали померлому на час відкриття спадщини: право на частку в спільному майні подружжя транспортний засіб, грошові вклади в банках, право на отримання земельної ділянки у власність внаслідок розпочатої за життя процедури її приватизації.

Рішенням Шевченківського районного суду від 1.12.2014 року (а.с.19) за ОСОБА_6 визнане право в порядку спадкування за законом на завершення розпочатої за життя ОСОБА_9 приватизації земельної ділянки.

Позивач у встановлений законом спосіб та строк своє бажання на визнання за нею права на спадкування, як спадкоємцем четвертої черги, що виявив бажання одержати право на спадкування разом із спадкоємцем першої черги не виявляла, вперше звернулась до суду з вимогами про визнання права 10.09.2015 року, тобто більш ніж через шість років після відкриття спадщини.

За ч. та ч. 2 ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

За ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини

Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Відповідно до п. 21 Постанови Пленуму Веховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом.

До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов'язані спільним побутом, мали взаємні права та обов'язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім'ї, тощо.

Позивачем суду не було надано жодних документальних доказів, зокрема, чеків на придбання ліків, продуктів, речей, інші документальні підтвердження, тощо, які б підтвердили взаємні права та обов'язки позивачів в розумінні ст. 3 СК України та обов'язки передбачені ч. 2 ст. 1259 ЦК України.

Відповідно до п.5.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16.05.2013, № 24-753/0/4-13 "Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування" черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч. 1 ст. 1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч. 2 ст. 1259 ЦК).

Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на пред'явлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом.

Підставами для задоволення такого позову є сукупність наступних юридичних фактів, встановлених у судовому порядку: 1) здійснення опіки над спадкодавцем, тобто надання йому нематеріальних послуг (спілкування, поради та консультації, поздоровлення зі святами); 2) матеріальне забезпечення спадкодавця; 3) надання будь-якої іншої допомоги спадкодавцеві, тобто такої допомоги, яка має матеріалізоване вираження, - прибирання приміщення, приготування їжі, ремонт квартири; 4) тривалий час здійснення дій, визначених у пунктах 1-3; 5) безпорадний стан спадкодавця, тобто такий стан, під час якого особа неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликаний похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом. Для задоволення позову необхідна наявність всіх п'яти вищезазначених обставин.

В зазначеній категорії справ підлягає встановленню судом також факт належності сторін до спадкоємців за законом різних черг.

Як вбачається з вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач не надала достатніх та допустимих доказів не тільки проживання зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини та надання нею спадкодавцю протягом тривалого часу допомоги і його безпорадного стану.

Посилання в апеляційній скарзі на наявні докази проживання позивачки однією сім'єю зі спадкодавцем а саме на показання свідків, довідку та акт ЖБК «Полімер» є переоцінкою ти х же доказів належну оцінку яким дав суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні.

Посилання у скарзі на те, що факт проживання зі спадкодавцем однією сім'єю на час його смерті є підставою для визнання позивачки такою, що прийняла спадщину, є безпідставним. Оскільки такий факт позивачем не доведено, і цей факт сам по собі не виключає обов'язку звернення спадкодавця до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини у встановлений законом строк.

Безпідставним є і посилання у скарзі на те, що суд не розглянув взагалі вимог позивача про зміну черговості у спадкуванні, оскільки це право є похідним від встановлення факту проживання позивача однією сім'єю зі спадкодавцем до часу смерті останнього, і оскільки цей факт не є доведеним то і інші вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки, під час судового розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт проживання позивача з померлим однією сім'єю понад 5 років, і як наслідок позивач не являюється спадкоємцем за законом четвертої черги, а позовні вимоги позивача про визнання права на спадкування за законом в першій черзі спадкоємців є похідними від встановлення факту проживання однією сім'єю, то судом правомірно було відмовлено в задоволенні інших вимог в зв'язку з їх безпідставністю.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу що невірного застосування строку позовної давності є частково вірними.

Дійсно, при цьому судом першої інстанції не вірно застосовані вимоги законодавства щодо застосування позовної давності.

Оскільки застосування строку позовної давності вирішується судом в розумінні ч. 5 ст. 267 ЦК України тільки щодо порушеного права позивача. Тому, в даному випадку суд не міг застосовувати строк позовної давності взагалі, оскільки право позивача, як правильно було встановлено судом першої інстанції, порушено не було.

Виходячи з цього, рішення по даній справі необхідно змінити, виключивши при цьому з мотивувальної частини посилання суду на сплив позовної давності та його обґрунтування. В іншій частині рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11 листопада 2015 року у цій справі змінити виключивши з мотивувальної частини посилання на пропущення строку позовної давності.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: