АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ[1]

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі: головуючого - судді Кирилюк Г.М.

суддів: Качана В.Я., Желепи О.В.

при секретарі Архіповій А.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року,

встановила:

27 січня 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 на свою користь 20 922 грн. на відшкодування заподіяної майнової шкоди та франшизу в розмірі 510 грн. Крім цього просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 та Приватного акціонерного товариства «Українська акціонерна страхова компанія «АСКА» ( далі - ПрАТ «УАСК «АСКА») 6 000 грн. на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Також просив відшкодувати витрати на правову допомогу в сумі 1950 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 25.08.2014 року о 19 год. 45 хв. на а/д Київ-Одеса (16кв. +500 м) смт. Чабани сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю ОСОБА_1, що керував автомобілем марки «PEUGEOT», державний номер НОМЕР_1, та ОСОБА_2, що керував автомобілем марки «SCODA OCTAVIA», державний номер НОМЕР_3.

Постановою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 01.09.2014 року ОСОБА_2 визнано винним у скоєнні даної ДТП.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 було застрахована ПрАТ «УАСК «АСКА» на підставі Полісу № АІ/6989702 від 07.07.2014 року.

Оскільки ПрАТ «УАСК «АСКА» виплатило страхове відшкодування в межах ліміту, а розмір страхового відшкодування не покриває повністю завданих матеріальних збитків, просив стягнути з відповідача ОСОБА_2 20922 грн. - різницю між завданою шкодою в сумі 70 922 грн. 81 коп. та розміром страхового відшкодування 49000 грн., а також франшизу в сумі 510 грн.

Оскільки протягом тривалого часу він не міг користуватись пошкодженим автомобілем, йому була заподіяна моральна шкода.

Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 21432 грн., моральну шкоду в розмірі 1000 грн. В решті позову відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування судом першої інстанції обставин справи, які мають значення для її вирішення, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати вказане рішення суду та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги про стягнення матеріальної та моральної шкоди задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду в розмірі 6515,22 грн.

Доводи апеляційної скарги мотивовані тим, що страховою компанією у відповідності до вимог ст.34 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було визначено розмір збитків, про що 17.09.2014 р. було складено відповідний звіт. Відповідно до вказаного звіту вартість відновлювального ремонту автомобіля PEUGEOT», реєстраційний номер НОМЕР_2 складає 56 005 грн. 22 коп. За таких підстав позивач не мав права на власний розсуд обирати експерта для визначення розміру шкоди.

Крім того, зі змісту наданого позивачем висновку не вбачається, що пошкодження на загальну суму 70 922, 81 грн. були завдані внаслідок даної ДТП.

При вирішенні спору суд не врахував, що відшкодуванню підлягає не сума матеріального збитку, а витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу.

При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди в сумі 1 000 грн. судом не наведено, у чому саме полягає завдання моральної шкоди та якими доказами це підтверджується.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 - ОСОБА_4 просила апеляційну скаргу задовольнити.

Представник ОСОБА_1 - ОСОБА_5 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Інші особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені судом належним чином.

Заслухавши доповідь по справі, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 25.08.2014 р. о 19 год.45 хв. на а/д Київ-Одеса (16 км +300 м) в смт. Чабани, сталася ДТП, в результаті якої з вини ОСОБА_2 було пошкоджено автомобіль марки «PEUGEOT 3008», реєстраційний номер НОМЕР_1, під керуванням водія ОСОБА_1

На час ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована ПрАТ «УАСК «АСКА» згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ/6989702 від 07.07.2014 р.

Відповідно до п.22.1 ст.22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи.

Судом встановлено, що ПрАТ «УАСК «АСКА» на підставі заяви ОСОБА_1 від 26.08.2014 року здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 48298,21 грн. (а.с.132-140).

Зважаючи на те, що завдана майнова шкода не була відшкодована в повному обсязі, позивач просив стягнути з відповідача різницю між сумою страхового відшкодування та дійсним розміром збитків, який згідно висновку експертного товарознавчого дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл.проф. М.С. Бокаріуса від 28.11.2014 р. становить 70 922,81 грн.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 21 432 грн. на відшкодування майнової шкоди ( 70 922,81 грн. - 49490 грн. +510 грн.), суд першої інстанції виходив з того, що страховиком не було відшкодовано витрати, пов'язані з втратою товарного вигляду транспортного засобу, а також суму франшизи.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає закону та ґрунтується на доказах, наявних у матеріалах справи.

Відповідно до пункту 12.1. статті 12 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від ліміту відповідальності страховика, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Пунктом 32.7. статті 32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що відповідно до цього Закону страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, пов'язану із втратою товарного вигляду транспортного засобу.

Відповідно до Звіту про оцінку вартості матеріального збитку, що спричинений пошкодженням транспортного засобу від 25.08.2014 р., що був виконаний на замовлення ПрАТ «УАСК «АСКА», вартість матеріального збитку складає 56 005,22 грн., з урахуванням ПДВ 7197,01 грн. (а.с.116-130).

При цьому величина шкоди, пов'язаної з втратою товарного вигляду транспортного засобу, не розраховувалася.

На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем було надано висновок експертного товарознавчого дослідження Харківського науково-дослідного інституту судових експертиз ім. Засл. проф. М.С. Бокаріуса від 28.11.2014 р., відповідно до якого величина матеріального збитку, заподіяного володільцю автомобіля «PEUGEOT 3008», реєстраційний номер НОМЕР_1, пошкодженого при ДТП 25.08.2014 р. становить 70 922,81 грн. (а.с.16-24).

Зі змісту вказаного висновку вбачається, що розмір матеріального збитку визначено на дату оцінки з урахуванням втрати товарної вартості транспортного засобу.

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення з винної особи різниці між сумою страхового відшкодування та дійсним розміром заподіяної шкоди.

З огляду на ту обставину, що страховиком не визначався розмір збитків, пов'язаних з втратою товарної вартості пошкодженого автомобіля, доводи апеляційної скарги, що позивач не мав права на власний розсуд обрати експерта для визначення розміру шкоди є необґрунтованими.

Доказів того, що пошкодження, які були встановлені при огляді транспортного засобу 10.10.2014 р., не були пов'язані з ДТП, що мала місце 25.08.2014 р., суду надано не було.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до п.7.38 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фондом державного майна України від 24.11.2003 р. № 142/5/2092 з подальшими змінами, значення Е (коефіцієнт фізичного зносу) приймається таким, що дорівнює нулю для нових складників та для складників КТЗ, строк експлуатації яких не перевищує 7 років - для інших легкових КТЗ.

Враховуючи ту обставину, що строк експлуатації пошкодженого транспортного засобу на момент ДТП не перевищував 7 років, коефіцієнт фізичного зносу в даному випадку дорівнював нулю.

За таких підстав доводи апеляційної скарги в тій частині, що судом першої інстанції не враховано положення ст. 29 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» є необґрунтованими.

Ухвалюючи рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1000 грн. на відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції виходив з того, що останній має право на її відшкодування у зв'язку з пошкодженням майна.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції і в цій частині.

Враховуючи характер вчиненого правопорушення, ту обставину, що протягом тривалого часу позивач був позбавлений можливості користуватись автомобілем, змушений був витрачати час та зусилля для відновлення свого порушеного права, враховуючи характер вини відповідача ОСОБА_2, а також із урахуванням принципу розумності та справедливості суд першої інстанції обґрунтовано визначив розмір відшкодування моральної шкоди.

За вказаних обставин колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції, який повно встановивши фактичні обставини справи, дав об'єктивну оцінку зібраним у справі доказам, із дотриманням норм процесуального права, вірно застосувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, та ухвалив рішення, яке відповідає закону.

Враховуючи наведене колегія суддів дійшла висновку про необхідність відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Рішення суду в іншій частині сторонами не оскаржується, а тому воно не є предметом апеляційного розгляду.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, судова колегія

Ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 09 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №22-ц/796/1047/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Букіна О.М.

Головуючий у сулі апеляційної інстанції: Кирилюк Г.М.