У Х В А Л А

19 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 3 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 13 серпня 2008 року під час дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) в смт. Іваничі Волинської області з вини ОСОБА_5 він отримав тілесні ушкодження. З приводу даного факту відносно ОСОБА_5 порушено кримінальну справу за ознаками ч. 1 ст. 286 КК України, яка 19 березня 2009 року закрита на підставі п. «г» ст. 1 Закону України «Про амністію». 26 березня 2009 року МСЕК йому встановлено ІІІ групу інвалідності. Після стаціонарного обстеження з 20 травня 2013 року по 29 травня 2013 року у Науково-дослідному інституті реабілітації інвалідів ім. М.І. Пирогова Нововолинською МСЕК при повторному огляді продовжено третю групу загального захворювання. Згідно із висновком судово-медичної експертизи від 7 грудня 2011 року ОСОБА_4 втратив загальну працездатність на 25 %, яку встановлено вперше, що вже встановлювалося рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 16 лютого 2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 4 травня 2012 року.

Станом на 1 листопада 2012 року відповідач відшкодував завдану шкоду, однак з листопада 2012 року відшкодування шкоди припинено, оскільки по цей час було встановлено групу інвалідності.

Відповідно до висновків Нововолинської МСЕК третю групу інвалідності було продовжено до 1 липня 2014 року.

За таких обставин, просив задовольнити позов та стягнути із відповідача спричинену йому шкоду з розрахунку мінімальної заробітної плати, оскільки як на час ДТП, так і на час розгляду справи не працював і не працює.

Рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 3 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 17 лютого 2016 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 за період з 1 листопада 2012 року по 1 січня 2014 року загальну суму по відшкодуванню шкоди, завданої каліцтвом, пропорційно ступеню втрати працездатності в сумі 4 021 грн 75 коп.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 щомісячне відшкодування шкоди з 1 січня 2014 року по 1 липня 2014 року у розмірі, пропорційному ступеню втрати працездатності ОСОБА_4 до мінімальної заробітної плати.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_5 посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати судові рішення та направити справу на новий розгляду до суду апеляційної інстанції.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Колегія суддів вважає, що справа підлягає призначенню до судового розгляду, оскільки викладені в касаційній скарзі доводи про наявність підстав для скасування оскаржуваних судових рішень потребують перевірки.

Керуючись ч. 5 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом внаслідок злочину призначити до судового розгляду.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Закропивний

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик