Справа № 182/766/15-ц
Провадження № 2/0182/1329/2016
У Х В А Л А

Іменем України

27.01.2016 року м. Нікополь

Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області

у складі: головуючого - судді Шестакової З.С.

при секретарі - Пометій Є.Т.

за участю: представника позивача - ОСОБА_1

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Нікополі клопотання ОСОБА_3 про забезпечення позову, суд

встановив:

В провадженні суду знаходиться цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

Позивач ОСОБА_3 звернулась до суду з заявою про забезпечення її позовних вимог, в якій просила суд накласти арешт на нерухоме, рухоме майно та грошові кошти відповідача.

Під час судового засідання представник позивача підтримав заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову та суду показав, що невжиття заходів забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду, тому просив суд забезпечити позов в межах позовних вимог на суму 86 400,00 грн., розрахунок яких викладений в уточненнях до її позову від 21 січня 2016 року.

Відповідач ОСОБА_2 проти забезпечення позову заперечив, оскільки вважає, що він не може бути відповідачем по справі та позовні вимоги ОСОБА_3 до нього необґрунтовані.

Заслухавши думку сторін, розглянувши матеріали справи, суд дійшов наступного.

Згідно ст. 152 ч. 1 п. 1 ЦПК України передбачено забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або інших осіб.

В той же час, частиною 1 пункту 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 22 грудня 2006 року (з відповідними змінами) визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 у заяві про забезпечення позову та її представник ОСОБА_1 у судовому засіданні під час її розгляду не зазначили причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов та не обґрунтували необхідність його забезпечення. До того ж, позивач не надала доказів на підтвердження своїх вимог та розрахунку недоотриманого нею доходу від неповернення відповідачем майна, яке належить їй на праві власності.

З урахуванням викладених обставин та пересвідчившись, в тому, що позивачем не надано доказів що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, суд знаходить заяву ОСОБА_3 про забезпечення позову не обґрунтованою та не підлягаючою задоволенню.

Керуючись ст. ст. 151-153 ЦПК України, суд

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_3 в задоволенні заяви про забезпечення позову по цивільній справі за її позовом до ОСОБА_2 про відшкодування доходів від безпідставно набутого майна.

Апеляційна скарга на ухвалу може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом пяті днів з дня отримання її копії.

Суддя: ОСОБА_4