Провадження номер 2/741/33/16
Єдиний унікальний номер 741/1432/15
РІШЕННЯ

іменем України

15 листопада 2016 року м. Носівка

Носівський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Дикого В.М.,

з участю секретаря с/з ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Носівського районного суду Чернігівської області цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

УСТАНОВИВ:

Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі ПАТ КБ «Приватбанк») подало до Носівського районного суду Чернігівської області позовну заяву про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором у розмірі 10214,73 долар США, що за курсом 22,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.08.2015 р. складає 225541,24 грн. Свої вимоги представник позивача обґрунтовував тим, що згідно з кредитним договором, укладеним 25.10.2006 р., ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») зобовязалося надати ОСОБА_2 кредит у розмірі 8260,00 доларів США на термін до 25.10.2013 р., а ОСОБА_2 зобовязався повернути кредит та сплатити відсотки за користування кредитними коштами в строки та в порядку, встановлених кредитним договором. Позивач зобовязання за договором виконав в повному обсязі, а саме: надав ОСОБА_2 кредит у розмірі, передбаченому умовами договору. Однак відповідач не надавав своєчасно банкові грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, відсотками, комісією, а також іншими витратами відповідно до умов договору. Порушивши умови договору, відповідач зобовязання за договором не виконав, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 19.08.2015 р. складає 18213,32 дол. США, а саме: 3646,97 дол. США заборгованість за кредитом, 3509,33 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом, 568,46 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом, 10488,56 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Від цієї суми віднята сума у розмірі 7998,59 дол. США, яка була стягнута з ОСОБА_2 на користь позивача рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2013 р. Різницю становить сума в 10214,73 дол. США, яку й просить стягнути позивач. Також позивач просить стягнути з відповідача судові витрати.

В уточненій позовній заяві від 18.12.2015 р. ПАТ КБ «ПриватБанк» вказало, що у звязку з порушеннями зобовязань за кредитним договором відповідач за період з 24.01.2015 р. по 19.08.2015 р. має заборгованість 1414,50 дол. США та 194374,44 грн. пені. Сума вирахувана з урахуванням рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 15.03.2013 р. ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_2 заборгованість у розмірі 10217,69 дол. США, що за курсом 22,08 відповідно до службового розпорядження НБУ від 19.08.2015 складає 225606,59 грн., яка складається з: 1310,46 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом, 104,04 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 194374,44 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором, що за курсом НБУ від 19.08.2015 становить 8803,19 дол. США.

24.10.2016 ПАТ КБ «Приватбанк» подало до суду ще одну уточнену позовну заяву, у якій зазначено, що заборгованість до стягнення за кредитом за період з 24.01.2013 по 13.10.2016 р. складається з: 47,70 дол. США заборгованість за кредитом (тілом кредиту); 1300,05 дол. США заборгованість по процентах за користування кредитом; 104,04 дол. США заборгованість по комісії за користування кредитом; 13681,38 дол. США пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. ПАТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_2 15132,87 дол. США, що за курсом 25,80 відповідно до службового розпорядження НБУ від 13.10.2016 становить 390579,37 грн.

Представник позивача у судове засідання не зявився, але направив до суду заяву, у якій підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу у відсутність представника банку.

У судовому засіданні відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав.

16.11.2015 р. відповідач подав до суду заяву про застосування строків позовної давності до вимог ПАТ КБ «Приватбанк» та відмову в задоволенні позову.

У судовому засіданні представник відповідача адвокат ОСОБА_3 не визнав позовні вимоги.

Представник відповідача подав до суду заперечення проти позову, у якому просив відмовити ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні позову. Свої заперечення представник відповідача обґрунтовував тим, що оскільки за умовами укладеного кредитного договору погашення кредиту ОСОБА_2 повинно здійснюватися частинами, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Згідно з наданим розрахунком заборгованості з 1 липня 2009 року відповідач перестав сплачувати кошти по кредиту. Підтвердженням цієї обставини представник відповідача вказує також рішення Носівського районного суду від 13.04.2012 р., відповідно до якого ОСОБА_2 після ДТП із кредитним автомобілем, яке сталося 21.04.2009 р. та реалізації даного автомобіля страховою компанією перестав сплачувати кредит та проценти. Цим рішенням суду частково задоволені вимоги кредитора й стягнуто з відповідача 28686,18 грн. Тому представник відповідача вважає, що строк позовної давності пропущений. Представник відповідача посилається у своєму запереченні також на п. 4 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідно до якого споживач не зобовязаний сплачувати кредитодавцеві будь-які збори, відсотки, комісії або інші вартісні елементи кредиту, що не були зазначені в договорі. А тому представник відповідача вважає вимогу про стягнення 104,04 дол. США як заборгованості по комісії за користування кредитом безпідставною. Представник відповідача також указує на то, що до позовної заяви та до двох уточнених позовних заяв позивач надав різні розрахунки заборгованості за зовсім різні періоди. Крім того, в уточненій позовні заяві від 20.10.2016 наявна розбіжність між сумою, зазначеною в описовій та резолютивній частинах, та між сумою, отриманою в результаті додавання показників, по яких визначено заборгованість (15132,87 і 15133,17). Також представник відповідача зазначає, що в позовній заяві, направленій до Індустріального райсуду м. Дніпропетровська сума заборгованості станом на 23.01.2013 р. визначена в 7998,59 дол. США. У задоволенні цього позову було відмовлено після перегляду заочного рішення за заявою ОСОБА_2 А в розрахунках, наданих Носівському райсуду, указано, що станом на 24.01.2013 заборгованість ОСОБА_2 становить 6611,79 дол. США.

Вислухавши пояснення відповідача, представника відповідача, дослідивши представлені докази, вивчивши матеріали цивільної справи, суд робить нижченаведений висновок.

У судовому засіданні встановлено, що 25.10.2006 року між ЗАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк») та ОСОБА_2 укладено кредитний договір №CNNOAU00150021, відповідно до якого ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 8260,00 дол. США зі сплатою за користування ним відсотків у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 25.10.2013 р. Пунктом 1.1. договору визначено, що погашення заборгованості за цим договором (за винятком винагороди, що сплачується в момент надання кредиту) здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати позичальник повинен надавати банку кошти (щомісячний платіж) у сумі 158,11 доларів США для погашення заборгованості за кредитним договором, що складається із заборгованості по кредиту, відсотках, винагороди, комісії. Пунктом 1.3. договору передбачено, що забезпеченням виконання позичальником зобовязань за даним договором виступає застава автомобіля DAEWOO, а також всі інші види застави, іпотеки, поруки і т. ін., надані банку з метою забезпечення виконання зобовязань за даним договором (а. с. 11-12).

Позивачем в останній уточненій позовній заяві указано, що у зв'язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_2 умов вищевказаного кредитного договору його заборгованість перед банком станом на 13.10.2016 становить 15132 дол. США та складається з: 47,70 дол. США заборгованості за кредитом (тілом кредиту); 1300,05 дол. США заборгованості по процентах за користування кредитом; 104,04 дол. США заборгованості по комісії за користування кредитом; 13681,38 дол. США пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором (а. с. 123-125).

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послуги, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

За змістом ст. ст. 610, 612 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

У судовому засіданні встановлено, що рішенням Носівського районного суду Чернігівської області від 13.04.2012 по цивільній справі №2-395/11 за позовом ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості позовні вимоги банку задоволені частково, з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» стягнуто заборгованість за договором кредиту №№CNNOAU00150021 від 25.10.2006 року в розмірі 28686 грн. 18 коп. та судових витрат 407 грн. 00 коп. Вищевказане рішення суду набрало законної сили 26 липня 2012 року. У цьому рішенні суд зазначив, що при розгляді цивільної справи встановлено, що відповідачем ОСОБА_2 25.10.2006 р. було отримано від ПАТ КБ «ПриватБанк» кредит у сумі 8260 дол. США на придбання легкового автомобіля. 21.04.2009 року сталася дорожньо-транспортна пригода, автомобіль отримав значні механічні пошкодження і на підставі доручення відповідача був реалізований. Після реалізації автомобіля у відповідача залишилася заборгованість за тілом кредиту 3599,27 дол. США, що в перерахунку за курсом 7 грн. 97 коп. становить 28686 грн. 18 коп. Ця сума й була стягнута з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Приватбанк». Хоча заборгованість відповідача за кредитним договором станом на 30.05.2011 року, як зазначив позивач, становила 4800,95 дол. США, яка складається з наступного: заборгованості за кредитом 3599,27 дол. США: з заборгованості по процентам за користування кредитом 580,24 дол. США, заборгованості по комісії за користування кредитом 233,22 дол. США, пені за несвоєчасне виконання зобовязань за договором 118,22 дол. США, суд погодився з відповідачем, що в результаті ДТП, яке мало місце 21.04.2009 року, істотно змінилися обставини, якими сторони керувалися при укладенні договору, та з тим, що ПАТ КБ «Приватбанк» протягом двох років не направив відповідачу жодного листа про необхідність приведення договору у відповідність з обставинами, як того передбачає ст. 652 ч. 2 ЦК України і тільки через два з лишнім роки звернувся до суду з позовом. За таких обставин Носівський райсуд відмовив у стягненні з позивача заборгованості по процентах, заборгованості по комісії, стягненні пені.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини.

Тому вказані вище обставини, про які, варто зазначити, замовчує позивач у своєму позові, не підлягають доказуванню.

У ході судового розгляду встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» зверталося з позовом про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором також до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська. У позовній заяві від 24.01.2013 р., направленій до цього суду, позивач вказує, що станом на 23.01.2013 р. заборгованість позивача становить 7998,59 дол. США (а. с. 90-92). Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 25.03.2016 р. у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» було відмовлено (а. с. 108-111). Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16.08.2016 р. рішення суду залишено без зміни (а. с. 113-116). Розрахунки, які позивач надавав до свого позову, поданого до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська, відрізняються від розрахунків, прикладених до уточненої позовної заяви від 20.10.2016 р., що була подана до Носівського районного суду 24.10.2016 р. Так, в уточненому позові від 20.10.2016 р. позивач указує, що станом на 24.01.2013 р. заборгованість ОСОБА_2 становить 6611,79 грн.

Крім того, до позовної заяви та до двох уточнених позовних заяв відповідач додає різні розрахунки суми заборгованості за різні періоди. В уточненій позовній заяві від 20.10.2016 р. указує, що в суму заборгованості входить як тіло кредиту, так і заборгованість по процентах, по комісії і пені. При цьому не згадує і не враховує рішення Носівського районного суду від 13.04.2012 р., яким стягнуто з ОСОБА_2 всю суму заборгованості по тілу кредиту та встановлено відсутність на час розгляду справи заборгованості з відсотків, комісії та пені (про це зазначено вище).

Суд також погоджується з запереченнями представника відповідача про те, що в останній уточненій позовній заяві, сума боргу, зазначена в описовій та прохальній частинах, дійсно не співпадає із сумою, отриманою в результаті додавання показників, по яких визначена заборгованість. Так, позивач просить стягнути з відповідача 15132,87 дол. США. Але, додавши показники, які є складовими заборгованості, отримуємо цифру 15133,17.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказування не можу ґрунтуватися на припущеннях, проте в порушення цих вимог закону позивач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження дійсної та правильної суми заборгованості, не усунув розбіжності між сумою заборгованості, зазначеною в резолютивній частині та сумою заборгованості, яка утворюється при додаванні складових заборгованості. За таких обставин суд самостійно не може визначити суму заборгованості.

Відповідач також просив про застосування строків позовної давності, що підтверджується його заявою від 16.11.2015 р. (а. с. 34).

У запереченні проти позову представник відповідача також вказував на пропуск строку позовної давності позивачем та намагання двічі притягнути ОСОБА_2 до фінансової відповідальності, оскільки позивачем замовчувався факт ухвалення рішення Носівського районного суду про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за договором кредиту.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України). За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати свої право в примусовому порядку через суд.

У судовому засіданні зясовано, що умовами кредитного договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами. Сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів.

Таким чином погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями. А, отже, початок позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту невиконання позичальником кожного із цих зобовязань. Несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному з платежів.

Така ж правова позиція викладена в постанові ВСУ від 06.11.2013 р. №6-11цс13, яка згідно зі ст. 360 ЦК України є обовязковою для усіх судів України. У ній ВСУ указав, що у випадку, коли умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Із матеріалів справи убачається, що кредитний договір був укладений 25.10.2006 р., строк дії договору до 25.10.2013 р. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська встановлено, що погашення заборгованості по кредитному договору востаннє проводилося 22.06.2009 р. (а. с. 110).

Позивач в уточненому позові від 20.10.2016 р. просить стягнути з ОСОБА_2 заборгованість за період з 24.01.2013 по 13.10.2016 р., у складові заборгованості позивач включає, як тіло кредиту, так і заборгованість по процентах, по комісії та пеню.

Згідно зі ст. 285 ЦК України позовна давність про стягнення штрафу, пені становить 1 рік.

Тому, ураховуючи вищенаведене, суд робить висновок, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Ураховуючи обставини справи та беручи до уваги вищезазначені правові норми, суд робить висновок, що позовні вимоги публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПРИВАТБАНК» не підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позивачу відмовлено в задоволенні позову, то судові витрати не відшкодовуються.

На підставі викладеного, керуючись ст. 88, ст. ст. 212-215 ЦПК України, суд

РІШИВ:

Відмовити в задоволенні позовних вимог публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором у сумі 390579 (триста девяноста тисяч пятисот семи десяти девяти) грн. 37 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя В.М. Дикий