Справа № 186/1776/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 січня 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном.

В обґрунтування позову зазначає, що ухвалою Першотравенського міського суду від 02 вересня 2010 року по справі № 2-533/10 було визнано мирову угоду укладену між нею та ОСОБА_3 за умовами якої квартира АДРЕСА_1, яка належала раніше ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 24 грудня 2005 року, виділена їй на праві приватної власності.

З червня 2012 року вона почала співмешкати з ОСОБА_2 та зареєструвала його у своїй квартирі.

В травні 2014 року вона подарувала вищезазначену квартиру своєму батькові, але вона з ОСОБА_2 в даній квартирі проживала і надалі.

З листопада 2014 року вони перестали проживати разом з ОСОБА_2, та відповідач переїхав до своєї власної квартири, яка розташована за адресою АДРЕСА_2.

23 березня 2015 року батько подарував їй спірну квартиру.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 березня 2015 року на даний час вона є одноособовою власницею спірної квартири АДРЕСА_1.

В цій квартирі зареєстровані: вона, донька ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, син ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_2

На теперішній час відповідач у вказаній вище квартирі не проживає, особисті речі відстуні.

Просить суд усунути перешкоди у здійсненні нею, як власником, права користування та розпорядження належним їй нерухомим майном - квартирою АДРЕСА_1, шляхом позбавлення ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, права користування зазначеним житловим приміщенням.

У судове засідання позивач ОСОБА_1 не з'явилась, у позовній заяві просить суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з'явився, направив до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Копією договору дарування квартири від 23 березня 2015 року посвідченого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу Баден А.Є. підтверджується, що ОСОБА_7 подарував ОСОБА_8 двокімнатну квартиру АДРЕСА_1.

Копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 23 березня 2015 року №35308886, підтверджується, що ОСОБА_8 є власницею двокімнатної квартири АДРЕСА_1.

Згідно копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Першотравенського міського управління юстиції у Дніпропетровській області 24 жовтня 2015 року, ОСОБА_9 24 жовтня 2015 року уклав шлюб з ОСОБА_8. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу ОСОБА_9.

Актом №576 від 14 грудня 2015 року виданого ПП «Комунальщик-4» підтверджується, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований, але не проживає за адресою: АДРЕСА_1 з листопада 2014 року по теперішній час.

Відповідно до виписки з фінансово-особового рахунку, у спірній квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані: з 09 квітня 2015 року ОСОБА_1, як власник, з 12 листопада 2013 року ОСОБА_4, як донька власника, з 09 квітня 2015 року ОСОБА_5, як син власника, з 14 червня 2012 року ОСОБА_2, як співмешканець.

Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 Цивільного кодексу України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Статтею 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння чи користування. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 Цивільного кодексу України.

Так, відповідно до ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення; суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 386 Цивільного кодексу України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню, та відповідно до ч. 1 ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

На підставі вищевикладеного, враховуючи визнання позову відповідачем та його відсутність за спірною адресою більше року, суд вважає за необхідне позбавити відповідача ОСОБА_2 права користування квартирою АДРЕСА_3 та на підставі ст.ст.80, 88 ЦПК України, стягнути з нього на користь позивача судовий збір у розмірі 487,20 гривень.

Керуючись ст.ст.10, 212, 214-215 ЦПК України, ст.ст.16, 316, 317, 319, 321, 383, 386, 391, 405 ЦК України, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», - суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні власником права користування та розпорядження майном задовольнити.

Позбавити ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, права користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_3

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: С.С. Кривошея.