Провадження № 2/522/26/15
РІШЕННЯ

Іменем УКРАЇНИ

11 січня 2016 року

Приморський районний суд міста Одеси в складі:

головуючого судді Погрібного С.О.

за секретаря судового засідання Солодкої А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Одесі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності у звязку із заборгованістю за кредитним договором, за участі третьої особи ОСОБА_2,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із зазначеними позовними вимогами, просив в рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 328 870,38 швейцарських франків за договором про надання споживчого кредиту № 1 від 30.11.2006 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 (Тацина), звернути стягнення на предмет іпотеки квартиру, загальною площею 119,2 кв.м., житловою площею: 77,3 кв. м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю вказаного предмета іпотеки у власність та визнання на нього права власності; зобовязати Державну реєстраційну службу України здійснити державну реєстрацію права власності на зазначену квартиру; виселити з квартири іпотекодавця ОСОБА_1 (Тацина) та усіх інших мешканців, які проживають та зареєстровані за вказаною адресою, а також стягнути судовий збір. На обґрунтування позову посилався на наступне. Між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 30.11.2006 року укладено кредитний договір № 000, згідно з умовами якого банк надав позичальнику в кредит грошові кошти в розмірі 256 760,0 швейцарських франків з оплатою 7,99 % річних на строк до 30.11.2027 рік.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту відповідач за договором іпотеки від 30.11.2006 року передав у іпотеку нерухоме майно квартиру № 7, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Ніжинська, буд. 5, загальною площею 119,2 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м. В порушення умов кредитного договору, позичальник свої зобов'язання належним чином не виконав, внаслідок чого у відповідача перед позивачем виникла заборгованість у розмірі 328 870,38 швейцарських франків.

08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за вказаним кредитом, внаслідок чого до позивача перейшло право вимоги, що виникло з кредитного договору та договору іпотеки у обсязі та на умовах, які існували у первісного кредитора. Враховуючи зазначене, позивач звернувся до суду із вказаними позовними вимогами з метою захисту своїх прав та інтересів.

Відповідачка та її представник в судові засідання зявлялися, позов відповідачка не визнала в повному обсязі, вважаючи безпідставними заявлені до неї вимоги, проти отримання грошових коштів в кредит не заперечувала.

Відповідачі в останні судові засідання не зявлялися неодноразово, про дату, час та місце судового засідання повідомлялися в установленому законом порядку, про причини неявки суд не повідомили.

Представник позивача надав до суду заяву, якою позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив розглянути позов за його відсутності, не заперечував проти розгляду справи у заочному порядку.

За правилами частини 1 статті 169 ЦПК України суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі: 1) неявки в судове засідання однієї із сторін або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, про яких нема відомостей, що їм вручені судові повістки; 2) першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними.

Враховуючи сповіщення відповідачів про останні судові засідання, а також беручи до уваги неповідомлення ними про поважні причини їх неявки в судове засідання, підстав для відкладення розгляду цієї справи судом не встановлено.

Визначаючи порядок розгляду справи, суд має враховувати, що такий розгляд відбувався за участі та присутності відповідача, її представника в судових засіданнях; ця сторона повною мірою скористалася своїми процесуальними правами в цивільному процесі, зокрема, з надання та дослідження доказів. Таким чином розгляд такого спору відбувався не поза участі відповідача ОСОБА_1, що дає підстави для постановлення в такому разі судом рішення в очному порядку.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити із частковим задоволенням позову. Судом встановлені такі фактичні обставини на підставі представлених письмових доказів.

На підставі рішення Загальних зборів акціонерів від 27.10.2009 року АКІБ «УКРСИББАНК» змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УКРСИББАНК».

08 грудня 2011 року між ПАТ «УКРСИББАНК» та Публічним акціонерним товариством «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитами. На підставі вказаного договору до позивача перейшло право вимоги, яке виникло з кредитного договору та договорів іпотеки у обсязі та на умовах, що існували у первісного кредитора. Таким чином, на думку суду, банк довів належним чином факт переходу права вимоги за вказаним договором кредиту до ПАТ «Дельта Банк», з огляду на що останній набув право звернення до суду із вказаним позовом.

30.11.2006 року між АКІБ «УКРСИББАНК», який у подальшому змінив назву па ПАТ «УКРСИББАНК», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 000, згідно з умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 256 760,0 швейцарських франків з кінцевим терміном повернення 30 листопада 2027 року та з оплатою 7,99 % річних за користування кредитом.

За умовами кредитного договору позичальник зобовязався своєчасно сплачувати на користь банку проценти за користування кредитом за весь строк фактичного користування кредитом, здійснювати погашення заборгованості за кредитом згідно графіку погашення заборгованості шляхом внесення коштів щомісяця на рахунок, вказаний у договорі, сплачувати щомісяця проценти за користування кредитом на рахунок нарахованих відсотків.

Згідно з п.5.5 кредитного договору банк має право вимагати дострокового повернення кредиту в разі не сплати позичальником чергового платежу в установлений договором день сплати більше ніж на один місяць.

Втім, позичальник умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся, в тому числі, й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно з умовами кредитного договору, про що свідчить копія вимоги, наявна в матеріалах справи, чим набув права вимоги до відповідача про дострокове погашення (сплату) кредиту.

При цьому, з метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним договором про надання споживчого кредиту іпотекодавець ОСОБА_1 за договором іпотеки від 30.11.2006 року передала у іпотеку нерухоме майно квартиру № 7, що знаходиться за адресою: м. Одеса, вул.Ніжинська, буд. 5, загальною площею 119,2 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м., та належить іпотекодавцю на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 30.11.2006 року, за реєстровим № 1755885.

Внаслідок порушення виконання зобовязань за кредитним договором №000 від 30.11.2006 року станом на 26.06.2013 року у боржника перед банком утворилась істотна за розміром заборгованість на суму 328 870,38 швейцарських франків, що на день розрахунку складало 2 814 218,5 гривень, з яких:

-сума заборгованості за кредитом 233 122,35 швейцарських франків;

-сума заборгованості за відсотками 95 748,03 швейцарських франків.

Відповідно до ст. 524 ЦК України валютою зобовязання є національна валюта України. Згідно з правилом частини 2 статті 533 ЦК України, якщо у зобовязанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. За частиною 3 статті 533 ЦК використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Таким чином, оскільки грошове зобовязання виконано відповідачем не було, вона порушила вимоги ст. 1054 ЦК України, за якою позичальник зобовязаний повернути банку суму кредиту в строки й у порядку, встановленому договором. При цьому, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Відповідно до змісту ст. 526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору й вимог Цивільного кодексу. За ст. 610 ЦК України порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Згідно п. п. 1 та 3 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; сплата неустойки. Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом ст. 12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обовязків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобовязання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Отже, враховуючи, що позичальник не виконав своє зобовязання з повернення кредиту, суд дійшов висновку про обґрунтованість звернення позивача із заявою про звернення стягнення на предмет іпотеки.

За правилом ч. 3 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до п.4.1. іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється іпотекодержателем у разі порушення іпотекодавцем будь-якого зобовязання за цим договором, або будь-якого зобовязання, що забезпечено іпотекою за цим договором.

Згідно з п.4.2 іпотечного договору, звернення стягнення здійснюється на підставі: рішення суду; виконавчого напису нотаріуса; застереження про задоволення вимог іпотекодержателя.

За п.1.1 іпотечного договору сторони погодили, що вартість предмета іпотеки становить еквівалент 1 347 789,0 гривень.

Таким чином, звернувшись до суду із відповідною вимогою, позивачем обрано на свій розсуд спосіб та порядок звернення стягнення на предмет іпотеки в судовому порядку, що не суперечить вимогам статей 37, 38 Закону України «Про іпотеку», у звязку із чим суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на вказане нерухоме майно.

Отже, враховуючи, що боржником за основним зобовязанням порушено договірні зобовязання перед позивачем, а вартість предмета застави не перевищує загальну суму заборгованості відповідача перед позивачем, суд вважає за можливе звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання за позивачем права власності на спірне нерухоме майно.

Згідно з п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» з урахуванням положень частини третьої статті 33, статті 36, частини першої статті 37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. У зв'язку з наведеним суди мають виходити з того, що з урахуванням цих норм права не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки в такий спосіб і набуття іпотекодержателем права власності на нього за рішенням суду, оскільки цими нормами передбачено задоволення вимог іпотекодержателя шляхом набуття права власності на предмет іпотеки, яке ототожнюється зі способом звернення стягнення, якщо його передбачено договором. Тому в разі встановлення такого способу звернення стягнення на предмет іпотеки в договорі іпотекодержатель на підставі частини другої статті 16 ЦК має право вимагати застосування його судом.

Згідно з ч.3 ст.37 Закону України "Про іпотеку" іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов'язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

За правилом ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ст. 40 Закону України Про іпотеку та ст. 109 ЖК УРСР звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 Житлового кодексу УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Частиною 3 ст. 109 Житлового кодексу УРСР передбачено, що звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом.

Таким чином, звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення вказаних осіб, які мешкають у ньому, що тягне за собою припинення права користування відповідачами вказаним майном.

В частині оцінки клопотань відповідачки про залучення третіх осіб.

Згідно з наданими документами відповідачка уклала кредитний договір до укладення шлюбу з ОСОБА_2, з огляду на що суд не вбачає наявності правових підстав для залучення цієї особи до участі в цій справі, при цьому зазначена особа самостійно із заявою про вступ у справу в якості третьої особи не зверталася.

В частині клопотання про залучення до участі у справі органу опіки та піклування, суд має виходити з того, що обєктивних та беззаперечних доказів проживання неповнолітньої особи дитини відповідачки в спірній квартирі суду надано не було, ця обставина визнається судом недоведеною.

Відповідачка ОСОБА_1 в спірній квартирі не зареєстрована, в чому судом констатується порушення вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», за правилами статті 6 якого громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання.

В частині визначення місця проживання неповнолітньої особи відповідачки, суд має керуватися положення частини 4 статті 29 ЦК України, за якою місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Враховуючи, що обставини проживання неповнолітньої особи відповідачем не доведені відповідними доказами, які мали б відповідати критеріям допустимості та обєктивності, такі заперечення відповідача суд визнає безпідставними. З огляду на наведене суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про виселення зі спірної квартири інших, окрім відповідачки, осіб, які проживають разом із нею, що обґрунтоване не було також й позивачем.

В частині оцінки вимог до Державної реєстраційної служби України.

Втім, в частині позовних вимог щодо зобовязання Державної реєстраційної служби України провести державну реєстрацію права власності на квартиру № 7, що знаходиться за адресою: м.Одеса, вул. Ніжинська, буд. 5, суд вважає за необхідне відмовити, оскільки під час судового розгляду не було встановлено спору між вказаними особами; позивачем не доведено, що відповідач порушив будь-яким чином законні права та інтереси банку, а, отже, суд не може захистити непорушене право.

Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобовязання в натурі, а також іншим способом, встановленим договором або законом.

За правилом ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею судові витрати. Оскільки позовні вимоги задоволені, суд вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача судовий збір у сумі 3 670,0 гривень.

Керуючись ст. ст. 3, 6, 16, 526, 611, 1054 Цивільного кодексу України, ст. ст. 33, 37, 38 Закону України «Про іпотеку, ст.ст. 10, 11, 88, 209, 212, 214-215 Цивільного процесуального кодексу України, СУД

В И Р І Ш И В :

Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, Державної реєстраційної служби України про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність та усунення перешкод у здійсненні права власності у звязку із заборгованістю за кредитним договором, за участі третьої особи ОСОБА_2 задовольнити частково.

В рахунок виконання основного зобовязання щодо оплати заборгованості у розмірі 328 870,38 швейцарських франків за договором про надання споживчого кредиту № 1 від 30.11.2006 року, укладеним між АКІБ «УКРСИББАНК» та ОСОБА_1 (Тацина), звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 119,2 кв.м., житловою площею 77,3 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, шляхом передачі іпотекодержателю Публічному акціонерному товариству «Дельта Банк» предмета іпотеки у власність та визнання за ним права власності на предмет іпотеки, встановивши ціну на предмет іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної субєктом оціночної діяльності/незалежним експертом на дату реєстрації права власності за ПАТ «Дельта Банк».

Виселити з квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище Тацина).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» судові витрати у сумі 3670,0 гривень за сплачений судовий збір.

У задоволенні позовних вимог до Державної реєстраційної служби України відмовити.

У задоволенні інших позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

СУДДЯ: С.О. Погрібний

11.01.2016