Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1 у складі;

Головуючого судді; ВОДОП 'ОСОБА_2 ,

при секретарі ; ОСОБА_3,

розглянувши за участю представника позивача ОСОБА_4 , ОСОБА_5, представника відповідача ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» - ОСОБА_8, у відкритому судовому засіданні у залі суду міста ОСОБА_1 позовну заяву за позовом,-

ОСОБА_4 до ОСОБА_6 Акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_7» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_4 звернувся до Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та стягнення моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_4 у своїй уточненій позовній заяві суду зазначив, що він працював у ОСОБА_6 акціонерному товаристві «ЄВРАЗ ОСОБА_7» у період 22 грудня 1992 року по 16 червня 2009 року на різних професіях і посадах.

Рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 від 09 вересня 2015 року у цивільній справі за його позовом до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на його користь було стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 3099 гривень 05 копійок.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Він звільнений з ОСОБА_6 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_7» і йому з вини відповідача в справі не були виплачені всі суми, що повинні були виплачені в день звільнення, а саме суми недоплати заробітної плати за час відпусток.

Визначена судом сума стягнення виплачена ОСОБА_6 акціонерним товариством «ЄВРАЗ ОСОБА_7» йому, і день виплати цієї суми є днем фактичного розрахунку щодо виплати заробітної плати за час його роботи. Час затримки з дня звільнення і до дня фактичного розрахунку складає 1383 робочих днів, середній заробіток на момент звільнення 185 гривень 48 копійок.

Він вважає, що з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на його користь повинна бути стягнена сума, передбачена ст. 117 КЗпП України 256518 гривень 84 копійки, з розрахунку 1383 робочих дні затримки помножені на середній заробіток 185 гривень 48 копійок.

Бездіяльність ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» щодо несвоєчасних нарахуванні і виплаті йому заробітної плати за час відпусток порушила його законні права на своєчасне отримання заробітної плати, через що він відчував і відчуває душевні страждання, такий стан не дає йому можливості спокійно спати по ночам, займатись своїми справами не відволікаючись на думки з приводу порушення його прав, у зв'язку з порушенням його прав на своєчасне отримання заробітної плати за час відпусток йому заподіяна значна моральна шкода, розмір якої він оцінює в 5000 гривень 00 копійок.

Тому він просить стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «ЄВРАЗ ОСОБА_7» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у 256518 гривень 84 копійки, та моральну шкоду у сумі 5000 гривень 00 копійок.

Представник позивача в справі у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі посилаючись на зазначені вище факти.

Представник відповідача в справі у судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду зазначив що, позивач в справі отримав кошти у розмірі 4364 гривні 86 копійок згідно рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

Згідно ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 цього Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Статтею 117 КЗпП України встановлено обов'язок власника або уповноваженого ним органу виплатити працівникові у разі затримки по день фактичного розрахунку.

У п.20 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» роз'яснено, що у разі якщо працівникові не були виплачені належні йому платежі при звільнені, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а не при проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача в справі або такого висновку дійде суд, що розглядає справу.

При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Таким чином він вважає що суд при вирішенні питання про стягнення середнього заробітку має врахувати положення викладені в п.20 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_7 України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» щодо спірної суми, на яку позивач в справі мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи, в також ту обставину, що заборгованість підприємства утворилася за весь час роботи позивача в справі та відсутність умислу підприємства в невиплаті спірної суми позивачеві в справі.

Також, керуючись абзацом 5, п. 6 постанови Пленуму ВСУ від 24.12.99 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», у разі задоволення позовних вимог позивача в справі, щодо стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, він просив суд, навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, також визначити зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначити в резолютивній частині рішення.

Також він вважає, що вимога про стягнення моральної шкоди не може бути задоволена, виходячи з наступного. Згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі, гідності, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що - моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тому на його думку під моральною шкодою, відповідно до чинного законодавства, слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Згідно абз. 1 пункту 4 Постанови Пленуму ВСУ № 4, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, зокрема, в чому полягає ця шкода, з яких міркувань позивач в справі виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується, позивач в справі в обґрунтуванні факту завдання йому моральної шкоди вказує: «Бездіяльність відповідача в справі щодо несвоєчасних нарахуванні і виплаті позивачу в справі заробітної плати за час відпусток порушила його законні права на своєчасне отримання заробітної плати, через що позивач в справі відчував і відчуває душевні страждання. Такий стан не дає позивачу в справі можливості спокійно спати по ночам, займатись своїми справами не відволікаючись на думки з приводу порушення його прав.» При цьому, позивач в справі не наводить жодних належних та допустимих доказів щодо дійсності завдання йому моральної шкоди.

Відповідно до абз. 2 пункту 5 Постанови Пленуму ВСУ № 4, обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювана, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні. Таким чином, позивач в справі зобов'язаний вказати чим підтверджується факт заподіяння позивачеві в справі моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач в справі оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для встановлення факту спричинення йому моральної шкоди.

Тому на підставі викладеного він просив суд в задоволені позовних вимог позивача в справі, щодо стягнення на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та моральної шкоди відмовити повністю.

ОСОБА_7 в судовому засіданні встановлено що, позивач в справі працював на підприємстві відповідача в справі у період з 22 грудня 1992 року по 16 червня 2009 року на різних професіях і посадах.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року, залишено без змін рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 від 18 червня 2014 року за позовом ОСОБА_4, яким стягнуто з ПАТ «Євраз ОСОБА_7» на користь ОСОБА_4 недоплачену заробітну плату за час відпусток у сумі 4364 гривні 86 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб та стягнуто з ПАТ «Євраз ОСОБА_7» судовий збір у розмірі 243 гривні 60 копійок.

15 грудня 2014 року позивач в справі отримав кошти у розмірі 4364 гривні 86 копійок згідно вищезазначеного рішення суду, у якості недоплаченої заробітної плати за час відпусток.

11 березня 2015 року ухвалою вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ було скасовано рішення Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 від 18 червня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року, та справу передано до суду першої інстанції на новий розгляд.

Рішенням Жовтневого районного суду міста ОСОБА_1 від 09 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» про стягнення недоплаченої заробітної плати за час відпусток з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на користь позивача в справі було стягнуто недоплачену заробітну плату за час відпусток в сумі 3099 гривень 05 копійок.

Відповідно до статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

Позивач в справі звільнився з підприємства відповідача в справі і йому з вини відповідача в справі не були виплачені всі суми, що повинні були йому виплачені в день звільнення, а саме суми недоплати заробітної плати за час відпусток.

Оскільки визначена судом сума стягнення виплачена ОСОБА_6 акціонерним товариством «ЄВРАЗ ОСОБА_7» позивачу в справі лише 15 грудня 2014 року, тому день виплати цієї суми і є днем фактичного розрахунку відповідача в справі щодо виплати заробітної плати позивачу в справі за час його роботи. Час затримки виплати з дня звільнення і до дня фактичного розрахунку складає 1383 робочих днів, середній заробіток позивача в справі на момент звільнення складає 185 гривень 48 копійок.

Виходячи з викладеного суд вважає що з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на користь позивача в справі повинна бути стягнена сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при його звільнені, передбачена ст. 117 КЗпП України виходячи, з розрахунку 1383 робочих днів затримки помножені на середній заробіток 185 гривень 48 копійок, але визначаючи суму відшкодування суд вважає її значно завищеною, виходячи з того, що сума середнього заробітку за час затримки розрахунку має бути співмірною із сумою заборгованості по заробітній платі, вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині стягнена суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені ОСОБА_4 частково у сумі 3100 гривень 00 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Також суд дійшов висновку що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині відшкодування моральної шкоди знайшли своє підтвердження під час розгляду справи, але сума, яку він вимагає до відшкодування є на думку суду завищеною, у повному обсязі не обґрунтованою та не доведеною. Тому суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди частково, стягнувши з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на користь позивача в справі у відшкодування моральної шкоди, - 1000 гривень 00 копійок.

Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягає стягнення з відповідача в справі на користь держави сума судового збору в сумі 1378 гривень 00 копійок.

На підставі викладеного, керуючись ст. 3, 4, 10-11, 60, 88, 212-215, ЦПК України, 116, 117, 237-1 КЗпП України, суд, -

В И Р І Ш И В ;

Позов задовольнити частково, та стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 3100 гривень 00 копійок без урахування утримання податку з доходів фізичних осіб.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на користь ОСОБА_4 у відшкодування моральної шкоди 1000 гривень 00 копійок.

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_6 акціонерного товариства «Євраз ОСОБА_7» на користь держави судовий збір в сумі 1378 гривень 00 копійок.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга усіма учасниками процесу на протязі 10 днів, з дня виготовлення судом повного тексту цього рішення, в палату з цивільних справ Апеляційного суду Дніпропетровської області, через Жовтневий районний суд міста ОСОБА_1.

Суддя: С. М. Водоп"янов