провадження № 2/760/63/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
14 січня 2016 року м. Київ
Солом'янський районний суд м. Києва у складі судді Шевченко Л. В.,
за участю секретаря судового засідання Бугайчука О. Р.,
за участю представника позивача Мозолевської В. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, ухвалив таке рішення.
Позиції осіб, які беруть участь у справі:
28.08.2015 позивач звернувся до Апеляційного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_2 (відповідач-1), ОСОБА_3 (відповідач-2) та ОСОБА_4 (відповідач-3) про стягнення заборгованості.
Апеляційний суд м. Києва своєю ухвалою від 01.09.2015 визначив підсудність цієї справи Солом'янському районному суду м. Києва.
Позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що 10.09.2008 ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (відповідач-1) уклали кредитний договір № 624-025/ФК-08. За умовами цього договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 162 116 грн., з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 18,70 % річних та датою повернення кредиту 09.09.2015.
З метою забезпечення виконання кредитного договору 10.09.2008 ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_3 (відповідач-2) та ОСОБА_2 (відповідач-1) уклали договір поруки. За умовами цього договору відповідач-2 зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання позивачем-1 зобов'язань за кредитним договором № 624-025/ФК-08 від 10.09.2008.
10.09.2008 окремий договір поруки з аналогічними умовами був укладений і з ОСОБА_4 (відповідачем -3).
30.06.2010 ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» відступив ПАТ «Дельта Банк» за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків. Таким чином, ПАТ «Дельта Банк» набув статус нового кредитора.
Відповідачі порушили свої зобов'язання в частині повернення кредиту та сплати процентів, що призвело до виникнення заборгованості, розмір якої станом на 31.07.2015 складає 109 691,62 грн. з яких:
62 431,20 грн. - заборгованість за кредитом;
47 260,42 грн. - заборгованість за процентами.
Представник позивача у судовому засіданні підтримав позовну заяву та просив її задовольнити з викладених у ній підстав.
Відповідачі у судове засідання не з'явилися, хоча про дату, час і місце судового розгляду були повідомлені належним чином відповідно до частини дев'ятої статті 74 ЦПК через оголошення в газеті «Урядовий кур'єр» № 244 (5618) від 29.12.2015.
Відповідно до частини першої статті 224 ЦПК «у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи».
Враховуючи ці обставини та зважаючи на думку представника позивача, який не заперечував проти розгляду справи у відсутність відповідачів, суд визнав можливим провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши обставини справи, всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, суд
10.09.2008 ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_2 (відповідач-1) уклали кредитний договір № 624-025/ФК-08. За умовами цього договору банк надав відповідачу кредит у розмірі 162 116 грн., з процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 18,70 % річних та датою повернення кредиту 09.09.2015 (а.с. 10-18).
З метою забезпечення виконання кредитного договору 10.09.2008 ТОВ «Український промисловий банк», ОСОБА_3 (відповідач-2) та ОСОБА_2 (відповідач-1) уклали договір поруки. За умовами цього договору відповідач-2 зобов'язався перед позивачем солідарно відповідати за виконання позивачем-1 зобов'язань за кредитним договором № 624-025/ФК-08 від 10.09.2008 (а.с. 20).
10.09.2008 окремий договір поруки з аналогічними умовами був укладений і з ОСОБА_4 (відповідачем -3) (а.с. 19).
30.06.2010 ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» уклали договір про передачу активів та кредитних зобов'язань, відповідно до якого ТОВ «Український промисловий банк» відступив ПАТ «Дельта Банк» за кредитними та забезпечувальними договорами право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків (а.с. 25-29).
Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 31.07.2015 у відповідача-1 виникла заборгованість за кредитним договором, яка складає 109691, 62 грн. з яких:
62 431, 20 грн. - заборгованість за кредитом;
47 260, 42 грн. - заборгованість за процентами.
Встановивши усі обставини справи та здійснивши загальну оцінку доказів, суд дійшов висновку, що позовні вимоги належить задовольнити частково з таких підстав.
Частина перша статті 1054 ЦК передбачає, що «за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти».
Суд встановив факт укладення кредитного договору.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 512 ЦК кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК).
Таким чином, на підставі договору про передачу активів та кредитних зобов'язань від 30.06.2010 позивач набув статус нового кредитора.
Згідно з статтею 526 ЦК «зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться».
Відповідно до частини першої статті 527 ЦК «боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов'язання чи звичаїв ділового обороту».
Стаття 610 ЦК встановлює, що «порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання)».
Відповідно до частини першої статті 612 ЦК «боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом».
Суд зазначає, що відповідач-1 порушив свої зобов'язання за договором щодо повернення кредиту, сплати процентів, внаслідок чого виникала заборгованість. Розмір заборгованості підтверджується розрахунком від 31.07.2015, складеним та завіреним позивачем (а.с. 9).
Відповідно до частини першої статті 546 ЦК «виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком».
Частина перша статті 553 ЦК передбачає, що «за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку.
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником».
Відповідно до статті 554 ЦК «у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки».
Солідарний обов'язок боржників передбачений статтею 543 ЦК, згідно з якою «у разі солідарного обов'язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.
Кредитор, який одержав виконання обов'язку не в повному обсязі від одного із солідарних боржників, має право вимагати недоодержане від решти солідарних боржників.
Солідарні боржники залишаються зобов'язаними доти, доки їхній обов'язок не буде виконаний у повному обсязі».
Суд констатує, що правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, урегульовані статтею 554 ЦК. Зі змісту цієї норми вбачається можливим встановлення поруки щодо виконання одного й того самого зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає на підставі її спільного надання, у формі укладення одного договору (частина третя статті 554 ЦК). У такому разі поручителі відповідають перед кредитором солідарно.
Законом не заборонено укладення й кількох договорів поруки на виконання того самого зобов'язання, але в цьому випадку частина третя статті 554 ЦК застосована бути не може.
Оскільки у цій справі, зобов'язання забезпечувалося кількома поручителями, які надали поруку за різними самостійними договорами поруки, у такому випадку відповідач-2 та відповідач-3 не несуть солідарної відповідальності перед кредитором. Кредитор має право пред'явити вимогу до кожного з поручителів на підставі відповідного договору.
Поручитель, що виконав зобов'язання, не може висунути вимогу до іншого поручителя на предмет розподілу тягаря відповідальності перед кредитором. Крім того, до поручителя, який виконав зобов'язання за кредитним договором, переходять права кредитора лише в розмірі частини зобов'язання, виконаного ним.
Така правова позиція суду узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 11.03.2015 № 6-35цс15, який та відповідно до вимог статті 360-7 враховується судом при розгляді цієї справи.
Зважаючи на обставини справи, досліджені у судовому засіданні докази та системний аналіз положень чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Крім того, суд встановив, що позивач розмістив оголошення про виклик відповідача у судове засідання, призначене на 14.01.2016 о 11:40, у газеті «Урядовий кур'єр» № 244 (5618) від 29.12.2015. Вартість цього оголошення становить 420,00 грн. та була оплачена позивачем, що підтверджується меморіальним ордером № 67139859 від 23.12.2015.
Відповідно до частини першої статті 79 ЦПК судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи.
Згідно з пунктом 6 частини третьої статті 79 ЦПК до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача.
Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Розподіляючи судові витрати, суд зазначає, що з відповідачів в рівних частинах належить стягнути на користь позивача витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідачів у розмірі 420 грн.
Керуючись статтями 16, 512, 514, 526, 527, 543, 546, 553, 554, 559, 610, 612, 1054 ЦК, статтями 1, 4-11, 18, 57-66, 74, 79, 88, 157-196, 208, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 360-7 ЦПК, суд
Позов Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості - задовольнити частково.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем у загальному порядку.
Рішення може бути оскаржене позивачем до Апеляційного суду міста Києва через Солом'янський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л. В. Шевченко