Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/116/16 Головуючий у суді І-ї інст ОСОБА_1
Доповідач Суржик М. М.
УХВАЛА

Іменем України

06.01.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі :

головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Авраменко Т.М., Кіселика С.А.,

при секретарі Чорній В.В..,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк *Правекс-Банк* на рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2015 року,

В С Т А Н О В И Л А :

В лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк ''Правекс-банк'' (далі Банк) звернулося до суду із позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Банк зазначив, що 07.03.2006 року між Акціонерним комерційним банком ''Правекс-банк'' та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 438-012/06Р (далі кредитний договір) строком на 6 років, тобто, до 07.03.2012 року. У відповідності до п.п.1.1, 1.2 кредитного договору позивач надав відповідачу кредит в сумі 20000 доларів США зі сплатою 12 % річних. 28.09.2009 року та 15.10.2010 року до вказаного договору сторонами вносились зміни шляхом підписання додаткових угод.

Відповідач в порушення умов кредитного договору не виконувала свої зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором.

Станом на 26.02.2015 року загальний розмір боргу за Кредитним договором становить 9399,29 доларів США, який складається з :

- простроченого кредиту - 4447,00 доларів США

- пені за прострочення плати по кредиту - 4107,46 доларів США

- відсотків - 439,00 доларів США

- пеня за несвоєчасне погашення процентів 405,83 доларів США, які і просили стягнути з відповідача..

Рішенням суду позов задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь Банку 577 доларів США заборгованості по кредиту, що в еквіваленті до національної валюти гривні становить 12469.55 грн. 60 доларів США процентів за користування кредитом, що в еквіваленті до національної валюти гривні становить 1296.66 грн..

Не погоджуючись з рішенням суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні рішення судом порушені норми матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають фактичним обставинам справи. Просили рішення суду скасувати, позов задовольнити повністю.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Колегія суддів вважає, що судом 1-ої інстанції на підставі досліджених доказів правильно встановлено, що 07 березня 2006 року між сторонами укладено кредитний договір № 438-012/06Р, відповідно до якого банк надає позичальнику кредит в іноземній валюті на загальну суму 20 000 доларів США терміном з 07.03.2006 року до 07.03.2012 року зі сплатою 12 % річних.

Відповідно до п. 4.4 договору, позичальник зобов'язаний погашати заборгованість за кредитом щомісяця до 10 числа включно шляхом внесення грошових коштів рівними частинами в сумі 278 дол. США.

Відсотки за користування кредитом згідно п. 1.2 договору підлягають сплаті позичальником щомісяця (за час фактичного користування коштами протягом календарного місяця) у термін до 10 числа місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків, а також на момент припинення дії договору (пункт 4.5).

Таким чином, за умовами кредитного договору погашення кредиту повинно здійснюватись рівними частинами до 10 числа кожного місяця (включно), а процентів до 10 числа (включно) кожного календарного місяця, наступного за місяцем нарахування відсотків.

15.10.2010 року між сторонами укладено договір про внесення змін та доповнень до кредитного договору, відповідно до якого погашення заборгованості повинно здійснюватись шляхом внесення коштів до 10 числа щомісяця згідно графіку погашення кредиту, який також узгоджено між сторонами.

Останній платіж на погашення заборгованості відповідач здійснила 18.07.2011 року.

Станом на 26.02.2015 року загальний розмір боргу за кредитним договором становить 9399,29 доларів США, який складається з :

- кредиту, в тому числі, прострочений - 4447,00 доларів США

- пені за прострочення плати по кредиту - 4107,46 доларів США

- відсотків - 439,00 доларів США

- пеня за несвоєчасне погашення процентів - 405,83 доларів США.

Задовольняючи позов частково суд 1-ої інстанції зважив на заяву відповідача про застосування позовної давності та зазначив, що, оскільки у кредитному договорі передбачено, що його виконання здійснюється частинами, тобто, щомісячними платежами, то початок перебігу позовної давності для стягнення кредиту, і процентів за користування кредитом є день, коли боржник повинен був сплатити черговий платіж, однак не сплатив його, і відповідно позовна давність у три роки застосовується до кожного щомісячного простроченого платежу, який був визначений заявою позичальника.

Таким чином, право вимоги на повернення кредитної заборгованості у позивача пов'язано із часом недотримання відповідачем строку погашення кожного чергового траншу, а, відтак, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Враховуючи встановлений договором період повернення кредиту 10 числа кожного місяця, то із вимогою про стягнення кредиту та процентів за користування кредитом позивач міг звернутися до суду протягом трьох років, починаючи з 11 числа кожного місяця, коли виникала заборгованість за кредитом та відсотками за користування кредитом.

Зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, штрафів).

Отже, позивач втратив право вимоги на стягнення заборгованості за період з листопада 2010 року по лютий 2012 року включно, пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором зі спливом строку позовної давності, оскільки звернувся до суду із зазначеною позовною заявою 27.02.2015 року.

Перевіряючи та аналізуючи доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до статті 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

Як убачається з матеріалів справи, сторони встановили як строк дії договору до повного погашення позичальником заборгованості за кредитом та процентами за користування ним, кінцевий строк повернення кредиту до 07 березня 2012 року, так і строк виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів щомісяця до 10 числа кожного місяця для основної заборгованості і для процентів за користування кредитом.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).

Про правові наслідки порушення зобовязання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги в частині застосування судом норм закону щодо позовної давності колегія суддів виходить із такого.

Як зазначалося вище, сторони встановили як строк дії договору до моменту виконання сторонами в повному обсязі взятих на себе зобовязань, так і строки виконання зобовязань зі щомісячним погашенням платежів, останній з яких у визначеній сумі підлягав виконанню у строк до 07 березня 2012 року.

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом установлено, що згідно з умовами кредитного договору та доповненнями до нього позичальник зобовязаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором, і щомісяця сплачувати проценти за користування кредитом, а також сплатити пеню за порушення строків повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізують обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а отже і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, ураховуючи, що, за умовами договору, погашення кредиту повинно здійснюватись позичальником частинами, до 10 числа кожного місяця, а процентів в останній робочий день поточного місяця (без урахування останнього робочого та послідуючих неробочих днів місяця), а також в кінцевий термін повернення заборгованості, визначений кредитним договором, то початок перебігу позовної давності для стягнення цих платежів необхідно обчислювати з моменту (місяця, дня) невиконання позичальником кожного із цих зобовязань.

Як встановлено судом, відповідач перестав виконувати щомісячні зобовязання з погашення кредиту та процентів за користування кредитом, у звязку із чим з 18.07.2011 року у нього утворилась заборгованість за кредитним договором. Кінцевий термін повернення основної заборгованості 07 березня 2012 року. Банк звернувся до суду з позовом до відповідача 27 лютого 2015 року.

Аналізуючи умови договору сторін і зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів і процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу, тобто, з 18 липня 2011 року.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України № 6-20цс14 від 19 березня 2014 року у справі за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором, яка, відповідно до положень статті 360-7 ЦПК України, є обов'язковою для всіх судів України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин, колегія суддів дійшла переконання, що рішення суду є законним та обгрунтованим, постановленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, доводи апеляції не спростовують правильних висновків суду, а тому рішення скасуванню не підлягає.

Керуючись ст.ст.303,307, 308,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк *Правекс-Банк* відхилити.

Рішення Голованівського районного суду Кіровоградської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді