АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого судді: Махлай Л.Д.,

суддів: Корчевного Г.В., Мазурик О.Ф.

при секретарі: Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Київенерго», поданою через представника Щербину Дмитра Віталійовича, на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Київенерго», треті особи: ОСОБА_3, Приватне акціонерне товариство «Українська акціонерна страхова компанія «Аска» про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та моральної шкоди,

в с т а н о в и л а :

у червні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Київенерго», в якому, з урахуванням уточнень, просив стягнути з останнього на свою користь різницю між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням в розмірі 80 804, 83 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди 15 000 грн.. Посилаючись на те, що страхова компанія сплатила йому 50 000 грн. страхового відшкодування в межах максимального страхового ліміту. Крім того, зазначив, що він зазнав моральних страждань, які полягали в порушенні звичайного способу життя його та його членів сім`ї, розладу стосунків у родині.

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 04.08.2015 року, занесеною до журналу судового засідання, до участі у справі як третю особу залучено ПрАТ «УАСК «Аска».

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 13.10.2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Київенерго» на користь ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 80 804, 83 грн. та в рахунок відшкодування моральної шкоди - 500 грн.. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання щодо стягнення судових витрат.

Справа № 760/11298/15-ц Апеляційне провадження № 22-ц-796/1768/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Шевченко Л.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Махлай Л.Д.
Не погоджуючись з даним рішенням суду ПАТ «Київенерго» через представника подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Посилається на неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, суд не взяв до уваги, що позивач двічі провів дослідження свого автомобіля без участі відповідача та з періодичністю в два дні. Крім того, суд не повинен був брати до уваги квитанцію про сплату за ремонт автомобіля від 19.03.2015 року та рахунок-фактуру від 13.02.2015 року, оскільки в цих документах не зазначено переліку запчастин та вид робіт, а тому не з`ясовано чи пов`язані ці пошкодження з ДТП, яка сталася 19.12.2014 року. Також суд не взяв до уваги, що перелік пошкоджень у другому протоколі огляду можливо є від іншого ДТП. Крім того, не обговорено питання щодо повернення деталей, які підлягають заміні.

У судовому засіданні представник відповідача Павличенко В.В. підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_7 просила апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Третя особа в судове засідання не з`явилася, про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, причини неявки не повідомила, у зв`язку з чим колегія суддів вважає за можливе розгляд справи у її відсутності, за правилами ч. 2 ст. 305 ЦПК України.

Вислухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 19.11.2014 року на перехресті площі Севастопольської та проспекту Червонозоряного у м. Києві сталася ДТП за участю автомобіля «Зил 131» д.н. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «ФольцвагенТаурег» д.н. НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_8, внаслідок якої автомобілі зазнали механічних пошкоджень.

ОСОБА_3 на час ДТП перебував у трудових відносинах з ПАТ «Київенерго».

Постановою Солом`янського районного суду м. Києва від 22.01.2015 року ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні даної ДТП та притягнуто до адміністративної відповідальності у вигляді штрафу.

Відповідно до звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди завданої власнику КТЗ № 13/02/15-1 від 16.02.2015 року, вартість ремонту автомобіля «Фольцваген Таурег» д.н. НОМЕР_2, який належить на праві власності ОСОБА_2 складає 131 835, 53 грн., з яких 117 004, 02 грн. - вартість відновлюваного ремонту, 14 831, 51 грн. - втрата товарної вартості.

Відповідно до рахунку-фактури № К-00000079 від 13.02.2015 року ФОП ОСОБА_9, вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Фольцваген Таурег» д.н. НОМЕР_2 складає 115 973, 32 грн.

Згідно квитанції до прибуткового касового ордеру № 1185 від 19.03.2015 року, позивач оплатив вартість відновлюваного ремонту автомобіля «Фольцваген Таурег» д.н. НОМЕР_2 у розмірі 115 973, 32 грн.

На час вчинення ДТП цивільно - правова відповідальність власника транспортного засобу «Зил 131» д.н. НОМЕР_1 була застрахована у ПрАТ «УАСК «АСКА».

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що сума збитків перевищує ліміт страхового відшкодування, а відтак обов`язок виплати різницю між розміром шкоди та страховою виплатою лежить на відповідачеві. Зменшуючи розмір відшкодування моральної шкоди до 5 000 грн., суд першої інстанції виходив з принципу розумності та справедливості

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, оскільки вони відповідають встановленим у справі обставинам та нормам матеріального і процесуального права.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Так, згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно з ч. 1 ст. 1167 цього Кодексу моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч. 2 цієї статті.

Відповідно до ч. 1 ст. 1172 цього ж Кодексу юридична чи фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових обов`язків.

Відповідно до ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Суд першої інстанції, керуючись вимогами зазначених норм дійшов правильних висновків про те, що розмір матеріального збитку перевищує ліміт страхового відшкодування, передбачений договором про обов`язкове страхування цивільно - правової відповідальності (ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну становить 50 000 грн.), а відтак відповідач має відшкодувати різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.

Та обставина, що шкода завдана працівником відповідача під час виконання трудових обов`язків у апеляційній скарзі не оскаржується.

Визначаючи розмір відшкодування матеріальної шкоди суд першої інстанції виходив з доказів, які надані позивачем, а саме звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди від 16.02.2015 року, згідно з яким вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольцваген Таурег» д.н. НОМЕР_2 складає 117 004, 02 грн. та 14 831, 51 грн. - втрата товарної вартості; рахунку-фактури від 13.02.2015 року та акту здачі - прийняття робіт від 19.03.2015 року, згідно з якими на відновлювальний ремонт цього автомобіля витрачено 115 973, 32 грн. Будь - яких доказів на спростування доказів, наданих позивачем відповідач не надав.

Вказуючи на те, що огляд автомобіля позивача здійснювався двічі 2 та 4 лютого 2015 року, а відтак, можливо, при другому огляді у перелік пошкоджень автомобіля включено такі, які виникли після ДТП, яка сталася 19.12.2014 року, відповідач будь - яких доказів не надав.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, всі доводи апеляційної скарги ґрунтуються лише на припущеннях про те, що можливо не всі пошкодження, на відновлення яких позивачем сплачено кошти виникли від ДТП, заподіяної з вини працівника відповідача та можливо не всі виконані роботи були необхідні для відновлення автомобіля позивача.

Відповідачу було роз`яснено право заявити клопотання про призначення у справі судової автотехнічної та автотоварознавчої експертиз, у тому числі для визначення залишкової вартості пошкоджених деталей, які були замінені на нові, проте від проведення такої експертизи та її оплати представник відповідача відмовилася. Представник позивача також відмовилася заявити клопотання про проведення експертизи.

Виходячи з пошкоджень автомобіля, які зафіксовані у довідці, виданій на місці ДТП та аналізу протоколів огляду автомобіля позивача, який проводився перед складанням звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди суд першої інстанції дійшов правильних висновків про те, що пошкоджень інших частин автомобіля, крім тих, що зазначені у довідці ДАІ не виявлено.

При обговоренні питання щодо повернення замінених деталей було з`ясовано, що такі деталі було утилізовано. Суд за власною ініціативою не може призначати експертизу з питання визначення залишкової вартості деталей, які підлягали заміні, відтак доводи апеляційної скарги про те, що суд не вирішив питання по повернення замінених деталей не можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим і не може бути скасоване з підстав, викладених у апеляційній скарзі.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Київенерго» відхилити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий

Судді