Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №336/4877/14
Провадження №22ц/778/417/16 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого судді: Гончар М.С.,

суддів: Каракуші К.В.

ОСОБА_2

при секретарі: Путій Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року за поданням державного виконавця Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції про обмеження виїзду за кордон осіб, які мають невиконані зобовязання, покладені на них судовим рішенням, щодо ОСОБА_4, стягувачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року державний виконавець Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон ОСОБА_4

Подання обґрунтовано тим, що на виконанні Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції знаходиться виконавче провадження №№ 1630/13, 1629/13 з примусового виконання виконавчого документа: виконавчий лист № 336/4877/14-ц виданий 07.08.2014 р. Шевченківським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на утримання ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 1/4 частини від видів заробітку щомісячно, починаючи з 23.06.2014 року і до повноліття; виконавчий лист № 333/4147/14-ц виданий 22.08.2014 р. Комунарським районним судом м. Запоріжжя про стягнення аліментів з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 на утримання Єлизавети, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/6 частини від видів заробітку щомісячно, починаючи з 23.05.2014 року і до 31.05.2017 р. 21.11.2014 року державним виконавцем Шевченківського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання вищезазначеного виконавчого документа.

Заборгованість станом на 30.10.2015р. за виконавчими документами становить 11510,42 грн.

Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року відмовлено у задоволенні подання.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, стягувач ОСОБА_3 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та постановити нову про задоволення подання.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення ОСОБА_3, державного виконавця Біченко Л.П., обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно п. 1 ч. 2 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення ухвали без змін, та на підставі п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Закон України від 21 січня 1994 року "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулює порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначає випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлює порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено, як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Судом першої інстанції встановлено, що 07.08.2014 року Шевченківським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист у справі №336/4877/14 про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.06.2014 року до повноліття дитини, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 36) та 22.08.2014 року Комунарським районним судом м. Запоріжжя видано виконавчий лист у справі №333/4147/14-ц про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_5 аліментів на утримання доньки Єлизавети, ІНФОРМАЦІЯ_4 , в розмірі 1/6 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 23.05.2014 року і до закінчення навчання до 31.05.2017 року, але не більше ніж до досягнення дитиною 23 років.

21 листопада 2014 року головним державним виконавцем відділу ДВС Шевченківського ЗМУЮ ОСОБА_7 відкрито виконавче провадження (а. с. 34). Заборгованість по сплаті аліментів станом на 30.10.2015р. складає 11 510,42 грн.

Відповідно до Узагальнення судової практики щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України Верховним Судом України від 01.02.2013 року за змістом п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV державний виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

З погляду значення словосполучення "ухилення від виконання зобов'язань, покладених судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи)", вжите у п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону № 3857-XII та у п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону № 606-XIV, означає з об'єктивної сторони такі діяння (дії чи бездіяльність) особи боржника, які полягають у навмисному чи іншому свідомому невиконанні нею зазначених обов'язків. Особа, яка має невиконані зобов'язання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне.

Відповідно до положення ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови "доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання".

Оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 377-1 зазначеного вище Кодексу, згадане подання розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування. Тим паче, що особа, стосовно обмеження права якої внесено подання, фактично позбавлена можливості довести суду, що нею було вжито усіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Законом передбачено юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду не за наявність факту невиконання зобов'язань, а за ухилення від їх виконання. У зв'язку з цим саме державний виконавець повинен довести суду чи дійсно особа свідомо не виконувала належні до виконання зобов'язання в повному обсязі або частково.

Саме невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

Державний виконавець, звертаючись з клопотанням про тимчасове обмеження права боржника на виїзд за межі України, направив до суду подання, копію постанови про відкриття провадження та копії виконавчих документів без надання будь-яких доказів про ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Жодних доказів, окрім наявності заборгованості, про будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини (непереборної сили, події тощо) відсутні. В справі немає доказів, що маючи якесь майно чи грошові кошти боржник його приховує, чи перешкоджає у його вилученні чи реалізації.

У зв'язку з викладеним, оцінивши надані ініціатором подання докази, колегія суддів дійшла висновку про те, що висновки суду першої інстанції є вірними а доводи викладені в апеляційній скарзі про обгрунтованність подання, про наявність неврегульованих аліментних зобовязань, про те, що боржник ймовірно знаходиться на заробітках за кордоном, висновків суду першої інстанції не спростовують.

Колегія суддів розяснює, що державний виконавець не позбавлений права звернутись до суду із відповідним поданням та долучити докази ухилення боржника від виконання зобов'язань.

Керуючись ст.ст. 307, 312, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Ухвалу Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 02 листопада 2015 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: