АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22ц/774/21/К/16 Головуючий в суді першої
Справа № 214/3226/14-ц інстанції - Ковтун Н.Г.
Категорія № 34 (1) Доповідач - Ляховська І.Є.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Ляховської І.Є.,

суддів - Барильської А.П., Михайлів Л.В.,

із секретарем - Масловою К.В.,

за участю -позивача ОСОБА_2, відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, представника відповідачів ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 на рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2015 року по справі за ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду із даним позовом до відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, посилаючись на те, що 01 лютого 2014 року з вини відповідачів, які проживають у квартирі АДРЕСА_3, власником якої є ОСОБА_3, затоплено належну позивачу на праві приватної власності квартиру № 1, розташовану поверхом нижче у зазначеному житловому будинку. Згідно з актом комісії КП «ЖЄО №35» від 03 лютого 2014 року причиною затоплення став порив системи центрального опалення в квартирі відповідачів, яку вони замінили самовільно. Внаслідок залиття у квартирі позивача пошкоджені стіни та стеля кімнати, вартість відновлювального ремонту яких, згідно із висновком суб'єкта оціночної діяльності становить 7852 грн. Відповідачі добровільно відшкодовувати завдану шкоду не бажають, у зв'язку з чим ОСОБА_2, неодноразово уточнивши свої вимоги, просила суд стягнути з відповідачів на її користь у рахунок відшкодування вартості проведення ремонтних робіт 9422 грн, що складається із суми витрат на ремонт у розмірі 7852 грн. з урахуванням ПДВ у розмірі 20%, а також суму збитків з інфляційними нарахуваннями до лютого 2015 року, що складає 12747грн.32коп., моральну шкоду у сумі 1500 грн. та судові витрати по справі.

Рішенням Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 частково задоволено та на її користь з ОСОБА_3 стягнуто матеріальну шкоду у розмірі 7852 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 грн., а також 243,60 грн. судового збору. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_3 та її представник ОСОБА_5 ставлять питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зокрема, на їх думку, суд дійшов помилкового висновку, що залиття належної ОСОБА_2 квартири відбулося з вини відповідачів, оскільки цей факт не підтверджено допустимими доказами. Вважають, що судом безпідставно взято до уваги акт від 03 лютого 2014 року, який складено комісією КП «ЖЄО №35» не належним чином, а саме: його складено на дві доби пізніше вказаного дня залиття. Крім того, вказаний акт не містить ані підписів відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, ані відомостей щодо їхньої відмови від підпису у присутності свідків. Також, вважає, що судом проігноровано ту обставину, що позивач відмовилась від проведення експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, та взято до уваги в якості доказу звіт про оцінку майнової шкоди, складений суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6, який не має ліцензії на проведення судових експертиз.

У наданих суду письмових запереченнях позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін як законне та обґрунтоване.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 10 квітня 1998 року ОСОБА_2 є власником квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 32), а відповідач ОСОБА_3 є власником квартири № 3, розташованої поверхом вище (а.с. 28).

Згідно з актом, складеним 03 лютого 2014 року комісією КП «ЖЄО №35» за участю майстрів та сантехника дільниці № 3, в присутності власника проведено технічне обстеження квартири АДРЕСА_1, розташованої на першому поверсі двоповерхового дому, за результатами якого встановлено, що на стелі продовж перестінку між кімнатою та коридором, а також на стінах кімнати наявні вологі плями рудого кольору приблизно 30 см, здуття обоїв. При огляді комісією розводки горища системи центрального опалення дому, поривів и дефектів не встановлено. На дільницю № 3 КП «ЖЄО №35» заяв від мешканців квартири № 3 щодо пориву системи центрального опалення не надходило. Зі слів мешканця квартири № 1, затоплення мало місце 01 лютого 2014 року приблизно о 12 год. внаслідок пориву системи центрального опалення в кв. 3, розташованої поверхом вище (а.с.5).

Як убачається із листа КПТМ «Криворіжтепломережа» від 23 лютого 2015 року, 09 лютого 2015 року ОСОБА_2 зверталась до КПТМ «Криворіжтепломережа» щодо встановлення переобладнання стояків центрального опалення мешканцями квартири АДРЕСА_3. Надати доступ до зазначеної квартири її мешканці категорично відмовились При обстеженні горища встановлено, що стояки центрального опалення змінено зі звуження їх внутрішнього діаметру (а.с.132).

Відповідно до звіту сертифікованого оцінщика від 17 лютого 2014 року про оцінку майнових збитків, завданих внаслідок залиття квартири АДРЕСА_1 в м. Кривий Ріг, вартість відновлювального ремонту становить 7852 грн без урахування ПДВ (а.с.7-25, 110, 111).

На фотографіях, долучених до справи, відображено наслідки затоплення водою квартири АДРЕСА_1 в м. Кривий Ріг, яка належить ОСОБА_2 ( а.с. 95-96).

Згідно із повідомленням медичної установи ОСОБА_2 перебувала на лікуванні з 27 лютого 2014 року по 03 березня 2014 року з приводу хронічного бронхіту, на теперішній час перебуває на обліку лікаря (а.с.133).

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 та стягуючи на її користь з відповідача ОСОБА_3 матеріальну шкоду в сумі 7852 грн. та моральну шкоду у розмірі 500 грн., суд першої інстанції керувався ст. 1166 ЦК України та виходив з доведеності вини відповідача, як власника житла, в затопленні квартири АДРЕСА_1 в м. Кривий Ріг, належної позивачу.

Колегія суддів не знаходить підстав для скасування рішення суду першої інстанції в цій частині з наступних підстав.

Згідно із ч. 3 ст. 386 ЦК України власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Відповідно до загальних положень про відшкодування шкоди, передбачених ст. 1166 ЦК України, шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно зі ст.. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, установлених ст.. 61 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог статей 11, 27, 60 ЦПК, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу. Доказуванню підлягають обставини, що мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виник спір.

При цьому, у деліктних (не договірних) правовідносинах тягар доказування покладено не на позивача, а на відповідача.

У постанові від 03 грудня 2014 року №6-183цс14 Верховний Суд України дійшов правового висновку, що в цивільному процесі законом не покладається на позивача обов'язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди, він лише повинен доказати факт заподіяння такої шкоди відповідачем та її розмір.

Загальними підставами, наявність яких є необхідною для всіх випадків відшкодування шкоди, є: а) наявність шкоди;б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв'язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; г) вина заподіювача шкоди. Перераховані підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачено законом.

Таким чином, відповідач для звільнення його від відповідальності має довести, що шкода заподіяна не з його вини.

Матеріалами справи встановлено, що факт залиття квартири позивача з вини відповідача відбувся в результатів пориву системи центрального опалення, внаслідок чого належна позивачу квартира № 1, розташована на першому поверсі житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Харківська, буд. 7, зазнала пошкоджень, що підтверджено актом від 03 лютого 2014 року.

Позивачем на підтвердження заявлених позовних вимог надано письмові докази, які підтверджують факт заподіяння їй шкоди відповідачем та її розмір - акт про залиття квартири від 03 лютого 2014 року, лист КПТМ «Криворіжтепломережа» від 23 лютого 2015 року на її звернення 09 лютого 2015 року щодо встановлення переобладнання стояків центрального опалення, фотографії із зображеннями наслідків залиття, звіт сертифікованого оцінювача від 17 лютого 2014 року щодо вартості відновлювального ремонту.

Натомість, заперечуючи проти позову та оскаржуючи рішення, відповідач ОСОБА_3 не спростувала висновків суду першої інстанції в установленому процесуальним законом порядку та не довела, що затоплення квартири позивача сталося не з її вини.

Крім того, згідно з поясненнями, наданими відповідачами колегії суддів апеляційного суду, у день, коли сталося затоплення належної позивачу квартири, ОСОБА_4 була присутня у квартирі своєї дочки ОСОБА_3 Квартира розташована на останньому поверсі будинку, залиття сталося через порив труби центрального опалення у великій кімнаті з невідомих відповідачам причин, проте акт про залиття належної ОСОБА_3 квартири не складався, претензії та позовні вимоги до КП «ЖЄО №35» або інших осіб не заявлялися.

Така поведінка відповідача ОСОБА_3, як власника квартири, на думку колегії суддів, свідчить про визнання нею того факту, що вина КП «ЖЄО №35» або інших осіб у затопленні її квартири відсутня.

А тому, виходячи з презумпції вини заподіювача шкоди, яка ним не спростована, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про покладення на відповідача обов'язку з відшкодування матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 висновків суду не спростовують.

Так, посилання на неправильне встановлення дати затоплення не спростовує факту самого затоплення належної позивачу квартири.

Також не може бути взятим до уваги посилання апелянтів на те, що акт, складений КП «ЖЕО №35», не є належним доказом, оскільки не містить підписів відповідачів ОСОБА_3 та ОСОБА_4, а також відомостей щодо їхньої відмови від підпису у присутності свідків.

Згідно з поясненнями позивача ОСОБА_2, наданими колегії суддів та не спростованими відповідачами, відповідач ОСОБА_3 не проживає у належний їй квартирі, а мешкає за іншою адресою. Її мати ОСОБА_4 навідує квартиру своєї дочки. Проте після залиття квартири вона зникла і уникала зустрічей. При оцінці пошкодженого майна суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6 відповідачам було надіслано повідомлення, проте вони на запрошення для огляду квартири не з'явились.

Не заслуговують на увагу й доводи апеляційної скарги про ігнорування судом тієї обставини, що позивач відмовилась від проведення експертизи для визначення розміру матеріальної шкоди, та взяття до уваги в якості доказу звіту про оцінку майнової шкоди, складеного суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6, який не має ліцензії на проведення судових експертиз.

Згідно ст.. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи (причини пропуску строку позовної давності тощо) і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Для встановлення у судовому засіданні фактів, зазначених у частині першій цієї статті, досліджуються показання свідків, письмові та речові докази, висновки експертів.

У розумінні ст.. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Дослідження письмових доказів здійснюється судом відповідно до порядку, встановленому положеннями ст.. 185 ЦПК України, згідно з якою письмові докази або протоколи їх огляду оголошуються в судовому засіданні та надаються для ознайомлення особам, які беруть участь у справі, а в необхідних випадках - також експертам, спеціалістам і свідкам. Особи, які беруть участь у справі, можуть давати свої пояснення з приводу цих доказів або протоколу їх огляду. Особами, які беруть участь у справі, з приводу зазначених доказів можуть ставитися питання свідкам, а також експертам, спеціалістам. У разі подання заяви про те, що доданий до справи або поданий до суду особою, яка бере участь у справі, для ознайомлення документ викликає сумнів з приводу його достовірності або є фальшивим, особа, яка подала цей документ, може просити суд виключити його з числа доказів і розглядати справу на підставі інших доказів.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 2. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. 3. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. 4. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Звіт про оцінку майнової шкоди, складений суб'єктом оціночної діяльності ФОП ОСОБА_6, відповідає вимогам, зазначеним у ст.. 57 ЦПК України і не спростований відповідачем, тому суд першої інстанції обґрунтовано взяв його до уваги як належний і допустимий доказ.

Згідно ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Колегія суддів вважає, що рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстави для його скасування відсутні, у зв'язку з чим апеляційна скарга підлягає відхиленню.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Оскільки рішення суду в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 не оскаржується, колегія суддів не вдається в обговорення цієї частини судового рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 та її представника ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу від 24 червня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий І.Є. Ляховська

Судді: А.П. Барильська

Л.В. Михайлів