Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/778/167/16 Головуючий у 1-й інстанції: Галянчук Н.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Пільщик Л.В.,

суддів: Краснокутської О.М.,

ОСОБА_1,

при секретарі: Евальд Д.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року по справі за позовом Фермерського господарства «СЕГА» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: відділ державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про звільнення майна з-під арешту,-

ВСТАНОВИЛА :

21 листопада 2014 році позивач ФГ «СЕГА» звернулось до суду з позовом, який в подальшому неодноразово уточнювався, до ОСОБА_3, ОСОБА_2 про звільнення майна з-під арешту. У позові посилається на те, що 11 березня 2014 року між ФГ «СЕГА» та ОСОБА_3 укладений договір про спільну діяльність, згідно якого сторони домовилися про спільну діяльність у сфері спільного використання належної відповідачці земельної ділянки площею 7,18 га на території Антонівської сільської ради Вільнянського району для досягнення господарських цілей. На виконання умов договору ФГ «СЕГА» обробляло земельну ділянку, виконувало ряд технічних функцій.

У вересні ФГ «СЕГА» стало відомо, що врожай соняшника на земельній ділянці ОСОБА_3 за її борги перед ОСОБА_2 було повністю скошено і вивезено у невідомому напрямку.

Також стало відомо, що у серпні 2014 року старшим державним виконавцем ВДВС Вільнянського РУЮ Запорізької області Владиченко В.О. винесено постанову про арешт майна боржника ОСОБА_3, про оголошення заборони на його відчуження, на виконання якої описано та накладено арешт на посів соняшника на земельній ділянці площею 7,18 га на території Антонівської сільської ради Вільнянського району. Збір врожаю соняшника було проведено за участю державного виконавця, стягувача ОСОБА_2, СФГ «ОСОБА_4В.» та інших осіб. Всього було зібрано 11 тонн 770 кг соняшника на суму 45 000 грн., ціна на зібраний врожай встановлена самостійно державним виконавцем.

У подальшому зібраний врожай, який переданий на зберігання ОСОБА_2, був реалізований останнім.

Позивач вважає, що при накладенні арешту на посів соняшника, при оголошенні заборони на його відчуження державним виконавцем порушені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а подальші дії щодо збору та реалізації урожаю соняшника призвели до порушення його прав, у звязку з чим змушений звернутися до суду з позовом про виключення з акту опису і звільнення з-під арешту 11 тонн 700 кг насіння соняшнику, зібраного із земельної ділянки площею 7,18 га, кадастровий номер :03:002:0025, розташованої на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Виключено з акту опису від 15 серпня 2014 року та звільнено з-під арешту, накладеного старшим державним виконавцем ВДВС Вільнянського РУЮ ОСОБА_5, 8 тонн 239 кг насіння соняшнику, зібраного із земельної ділянки площею 7,18 га, кадастровий номер :03:002:0025, розташованої на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області.

Зобовязано ОСОБА_2 повернути ФГ «СЕГА» 8 тонн 239 кг насіння соняшнику, зібраного із земельної ділянки площею 7,18 га, кадастровий номер :03:002:0025, розташованої на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, і переданого ОСОБА_2 на зберігання на підставі акту державного виконавця від 10 вересня 2014 року. Стягнуто з відповідачів судові витрати.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду першої інстанції фактичним обставинам справи, допущені порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У судове засідання апеляційного суду Запорізької області належним чином повідомлені про час і місце судового розгляду справи ОСОБА_2, представник ВДВС Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області не зявилися. ОСОБА_2 подав заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник виконавчої служби про причини неявки суд не сповістив. Колегія суддів, з урахуванням викладеного та на підставі статті 305 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу у відсутності вказаних осіб.

Заслухавши у судовому засіданні апеляційного суду Запорізької області доповідь судді, вислухавши пояснення голови ФГ «СЕГА», представника товариства за довіреністю ОСОБА_6, відповідача ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у відповідності до статті 303 ЦПК України в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 307, пунктів 3,4 частини 1 статті 309 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення по суті позовних вимог у разі невідповідності висновків суду обставинам справи та неправильного застосування судом норм матеріального або порушення норм процесуального права.

З урахуванням вимог статей 213,214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Рішення суду першої інстанції наведеним нормам процесуального права не відповідає.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Отже, зазначена норма визначає об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес.

Порушення права пов'язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, зумовлена поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб'єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України ( стаття 4 ЦПК України ).

За змістом статей 10,11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до статей 57-59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У статті 60 ЦПК України зазначено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З наявних у справі документів вбачається, що 13 серпня 2014 року до відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області надійшла заява ОСОБА_2 про прийняття до примусового виконання виконавчого листа № 0805/6870/2012 від 15 травня 2014 року, виданого Вільнянським районним судом Запорізької області, про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 боргу в розмірі 27 125 грн. 50 коп. ( а. с. 96-97 т. 1 ).

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження - це сукупність дій, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом.

Відповідно до статті 6 цього Закону, державний виконавець зобовязаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення,у спосіб та в порядку,встановленому виконавчим документом і цим Законом - ч. 2 ст. 11 Закону.

За статтею 19 Закону України "Про виконавче провадження", державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону. У частині 1 статті 31 цього Закону зазначено, що копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобовязаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону.

Постановою державного виконавця від 15 серпня 2014 року було відкрито виконавче провадження № 44417681 з виконання вищезазначеного виконавчого документа, боржнику надано строк до 21 серпня 2014 року для добровільного виконання. Копія постанови була надіслана боржнику ( а. с. 75-76,150 т. 1 ).

Висновок суду першої інстанції про те, що ОСОБА_3 копія постанови про відкриття виконавчого провадження не надсилалася, спростовується ксерокопією реєстру відправки листів по відділу ДВС Вільнянського районного управління юстиції за 15 серпня 2014 року ( а. с. 150 т. 1 ).

За статтею 32 Закону України "Про виконавче провадження", заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягненняна заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника іпередачастягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

15 серпня 2014 року, після відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем було направлено запит про надання інформації з відділу Держземагенства у Вільнянському районі щодо підтвердження наявності та місцезнаходження у боржника ОСОБА_7 земельного паю чи земельної ділянки, номер та дату документу, що посвідчує право власності або користування земельною ділянкою (кадастровий номер земельної ділянки), призначення земельної ділянки, інформаційну довідку поземельної книги щодо права власності на земельну ділянку та вимогу до Антонівської сільської ради про місце проживання боржника її місце працевлаштування, наявність у боржника земельного паю чи земельної ділянки і т.і.

Голова Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області сповістив відділ державної виконавчої служби про те, що ОСОБА_3 на території сільської ради має земельний пай площею 7,18 га, який обробляє самостійно, підприємницькою діяльність на території сільської ради не займається ( а. с. 84 ).

Старшим державним виконавцем відділу ДВС, у провадженні якого перебував виконавчий документ, було складено акт опису та арешту майна - посівів соняшнику, що розташовані на земельній ділянці ОСОБА_3, кадастровий номер :03:002:0025, площею 7,18 га, яка знаходиться на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області ( а. с. 9-10,77-80 т. 1 ).

Згідно частини 1 статті 59 Закону України "Про виконавче провадження", майно, на яке накладено арешт, за винятком майна, зазначеного в ч. 8 ст. 57 цього Закону, передається на зберігання боржникові або іншим особам, призначеним державним виконавцем, під розписку в акті опису, тобто норми даної статті не передбачать, що державний виконавець повинен передавати майно на зберігання саме стягувачу.

Метою застосування арешту є забезпечення збереження майна боржника, що підлягає наступній передачі стягувачеві або реалізації; забезпечення виконання рішення про конфіскацію майна боржника. Арешт також застосовується при виконанні ухвали суду про накладення арешту на майно, що належить відповідачу і знаходиться у нього чи в інших осіб.

У виконавчому провадженні арешт на майно боржника включає в себе комплекс процесуальних виконавчих дій щодо заборони вільного розпорядження та користування таким майном. Тобто, арешт майна полягає у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - в обмеженні права користування майном або його вилученні в боржника та передачі на зберігання іншим особам.

15 серпня 2014 року державним виконавцем складено акт опису та арешту майна ОСОБА_3 посівів соняшника на земельній ділянці кадастровий номер :03:002:0025, площею 7,18 га, яка розташована на території Антонівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, оформлено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ( а. с. 9-13,77-83,86 т. 1 ).

09 вересня 2014 року старший державний виконавець відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції своєю постановою залучив для проведення виконавчих дій субєкта господарювання СФГ ОСОБА_4, який має навики по збиранню врожаю ( а. с. 88 т. 1 ).

10 вересня 2014 року при вчинені виконавчих дій за участю сільського голови Антонівської сільської ради ОСОБА_8 з земельної ділянки ОСОБА_3 було зібрано 11 тонн 770 кілограм врожаю соняшника, який переданий на зберігання стягувачу ОСОБА_2 На підтвердження цих подій державним виконавцем складено відповідний акт. У листопаді 2014 року насіння соняшника було реалізоване ( а. с. 11-13, 90-91,166-169,182-188 т. 1 ).

ОСОБА_3 про збір врожаю з її земельної ділянки дізналася у вересні 2014 року, однак дії державного виконавця не оскаржила. 11 вересня 2014 року подала заву до прокурора Вільнянського району Запорізької області, у якій посилалася на те, що ОСОБА_2 незаконно скосив з її земельної ділянки врожай соняшника. Також зазначала, що соняшник є її приватною власністю. У поясненнях, які ОСОБА_3 давала у Вільнянському РВ ГУМВС України в Запорізькій області, вона також не посилалася про належність частки врожаю іншій особі ( а. с. 139-146 т. 1 ).

Відповідно до статті 41 Конституції України, частини 1 статті 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Частиною 1 статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

За частиною 1 статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно роз'яснень, викладених у пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 6 від 27 серпня 1976 року «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 2003 року № 14 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження" також зазначено, що вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил підвідомчості позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах.

Разом з тим, належних та допустимих доказів, які б свідчили, що частина насіння соняшнику, яке зібране з поля ОСОБА_9, є власністю позивача, при вирішенні спору надано не було.

Наявний у матеріалах справи договір про спільну діяльність від 11 березня 2014 року, підписаний між ФГ «СЕГА» та ОСОБА_3, не свідчить про обґрунтованість заявлених господарством вимог.

Доводи суду про те, що у виконання умов договору про спільну діяльність ФГ «СЕГА» обробляло земельну ділянку та виконало ряд інших технічних функцій, в тому числі організувало всю роботу та повністю фінансувало посів, вирощування врожаю, а також виконувало усі інші необхідні дії, направлені на забезпечення отримання сторонами договору врожаю та прибутку, не ґрунтуються на матеріалах справи.

Та обставина, що ФГ «СЕГА» закупило за рахунком-фактурою № СФ-0000148 закупило у ТОВ «Флора» насіння соняшника НК Бріо для посіву на загальну суму 8 550 грн.; за рахунком № 0503-000018 закупило у ТОВ «Агрохімсервіс» селітру аміачну та нітроамофоску на загальну суму 25 030 грн.; за чеком № 4022 від 12 червня й014 року закупило у ПАТ «Укрнафта» дизельне пальне на загальну суму 803 грн. не свідчить про використання придбаного саме для виконання умов договору про спільну діяльність, укладеного з ОСОБА_3 ( а. с. 15,16,18 т. 1 ).

До того ж насіння соняшнику та аміачна селітра придбавалися ще до укладання договору про спільну діяльність, відповідно 06 березня 2014 року та 05 березня 2014 року.

Інші належні та допустимі докази, які б свідчили, що частина врожаю соняшника, зібраного з земельної ділянки ОСОБА_3, належить на праві власності ФГ «СЕГА», в матеріалах справи відсутні.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним, обґрунтованим, його на підставі на підставі положень пунктів 3,4 частини 1 статті 309 ЦПК України необхідно скасувати, по справі слід ухвалити нове рішення про відмову ФГ «СЕГА» у задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 307,309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 05 жовтня 2015 року скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Позов Фермерського господарства «СЕГА» до ОСОБА_3, ОСОБА_2, третя особа: відділ державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції Запорізької області, про звільнення майна з-під арешту залишити без задоволення.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий:

Судді: