Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

ЖуравельВ.І.,

розглянувши касаційну скаргу представника ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 2 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 2 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним,

в с т а н о в и в:

ОСОБА_3 звернувся до суду із указаним вище позовом, у якому просив визнати недійсним заповіт, складений його батьком ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4, посвідчений 13 травня 2013 року виконкомом Клеванської селищної ради Рівненського району Рівненської області.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що даний заповіт є нікчемним, оскільки не відповідає вимогам щодо форми та посвідчений особою, яка не мала на це права.

Зазначав, що підпис заповідача змінено.

Крім того, батько протягом 2013 року проходив курс лікування наркотичними засобами, тому його волевиявлення не було вільним і не відповідало його волі.

Враховуючи викладені обставини, просив позов задовольнити.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 2 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 2 листопада 2015 року, ОСОБА_3 відмовлено у задоволенні позову.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, із висновком якого погодився й апеляційний суд, вірно застосувавши положення ст. ст. 203, 1247, 1248, 1251, 1252 ЦК України, врахувавши роз'яснення постанови пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику у справах про визнання правочинів недійсними», оцінивши докази відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що оспорюваний заповіт складений у письмовій формі, у встановленому порядку посвідчений уповноваженою особою органу місцевого самоврядування та зареєстрований у реєстрі.

Крім того, суди правильно зазначили, що відсутні підстави, передбачені ст. 1257 ЦК України, для визнання заповіту недійсним і що позов є недоведеним.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми процесуального права та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити представнику ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання заповіту недійсним.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель