Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/164/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Іванова Л. А.
Доповідач Фомічов С. Є.
УХВАЛА

Іменем України

12.01.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Фомічова С.Є.

суддів - Голованя А.М.

Гайсюка О.В.

при секретарі - Дімановій Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Кіровоградська міська рада про поділ спільного майна подружжя, за апеляційною скаргою ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2015 року і

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя, а саме просила розділити - будинок з надвірними будівлями АДРЕСА_1, визнавши за нею право власності на 2/3 частини будинку АДРЕСА_1 залишивши у власності ОСОБА_4 1/3 частину зазначеного будинку.

В обґрунтування своїх вимог зазначила, що з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 квітня 1966 року, при цьому 07 липня 1967 року між нею та виконкомом міської ради народних депутатів відділом комунального господарства було укладено договір про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю 3-ох кімнат. 14 листопада 1969 року було отримано дозвіл на виконання будівельних робіт. 01 жовтня 1070 року прийомною комісією було складено акт за № 223. Відповідно до технічного паспорта станом на 1989 рік, складеного ОКП «КООБТІ» будинок по АДРЕСА_1 що у м. Кіровограді складається з 4-ох житлових кімнат, загальною площею 80, 7 кв. м, та знаходиться на земельній ділянці площею 617 кв.м.

Приймаючи до уваги, що з 09 березня 1995 року їй встановлена 2-га група інвалідності безстроково, вона самостійно не може здійснювати догляд за собою, потребує матеріальної допомоги, має витрачати багато часу на придбання ліків та їх доставку, на підставі чого при поділі в судовому порядку спільного майна подружжя слід відступити від начала рівності часток подружжя, збільшивши її частку у спільному майні подружжя до 2/3 частини, а відповідачу має бути визначена 1/3 частина спільного майна подружжя.

Рішенням Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволені частково.

Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1

Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину будинку АДРЕСА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, яке на його думку, ухвалено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Посилаючись на положення ст.ст.24,28 КпШС України, зазначає, зокрема, що суд не прийняв до уваги, що вона є інвалідом другої групи безстроково та потребує стороннього догляду та додаткової площі. В судовому засіданні апеляційного суду зазначав, що позивач на час розгляду справи в суді апеляційної інстанції є інвалідом першої групи, а тому просив ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Заслухавши доповідача, пояснення ОСОБА_5, представника ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, заперечення проти її доводів ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено та не заперечувалося сторонами по справі, що позивач ОСОБА_3 з 22 квітня 1966 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_4, який було укладено в міському бюро ЗАГС м. Кіровограда, що підтверджується свідоцтвом про одруження, серії НОМЕР_1, актовий запис за №532ю.

Під час шлюбу сторонами було спільно нажито майно: нерухоме майно - житловий будинок АДРЕСА_1, про що свідчить договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 27 грудня 1967 року № 2-9825, посвідчений 27 грудня 1967 року державним нотаріусом першої Кіровоградської державної нотаріальної контори, зареєстрований в реєстрі за № 2-9625, акт готовності № 223 від 26 жовтня 1970 року.

Відповідно до архівної довідки № 117568-714-17/20 від 13 жовтня 2015 року ОКП «КООБТІ» будинок АДРЕСА_1 за архівними даними реєстрових книг обласного комунального підприємства «Кіровоградське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» належить ОСОБА_3 на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 27 грудня 1967 року № 2-9825 (Перша Кіровоградська державна нотаріальна контора), акт готовності від 26 жовтня 1970 року.

Зазначені обставини сторонами не заперечувалися, на підставі чого є такими, що не підлягають доказуванню відповідно до положень ч.1 ст.61 ЦПК України.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч.1 ст.61 СК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч.1 ст.70 СК України).

Аналогічне положення закону було закріплено й у ст.ст. 22, 28 КпШС України (в редакції 1963 року), який був чинний на час придбання сторонами спірного майна (квартири та транспортного засобу).

Будинок АДРЕСА_1 був набутий сторонами у шлюбі, а відтак є об'єктом спільної сумісної власності сторін як подружжя, що не заперечувалося сторонами по справі, а тому їх частки є рівними. Будь-якої домовленості між сторонами щодо їх часток у праві власності на зазначене спірне майно не було.

Згідно з ч.ч.2, 3 ст.70 СК України при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї.

За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Відповідно до п.п.22, 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11 поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч.3 ст.368 ЦК України відповідно до ч. ч. 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо.

Відповідно до ст.71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України (ч.4 ст.71 СК України). Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду (ч.5 ст.71 СК України).

ОСОБА_3, пред'являючи до суду позов про поділ майна подружжя, на обґрунтування позовних вимог зазначила, що з відповідачем ОСОБА_4 згоди про поділ спільного майна подружжя (будинку) не досягнуто, при цьому, зазначене майно за відсутності домовленості щодо його поділу з відповідачем, позивач просила розділити в судовому порядку, відступивши від засад рівності часток, збільшивши при цьому її частку у спільному майні подружжя до 2/3 частини, посилаючись при цьому, як на обставини, що мають істотне значення, на те, що вона є інвалідом ІІ-ої групи загального захворювання безстроково, самостійно не може здійснювати догляд за собою, потребує матеріальної допомоги, має витрачати багато часу на придбання ліків та їх доставку.

Таким чином, будь-яких переконливих і безспірних доказів на підтвердження обставин, з якими як з юридичним фактом пов'язувались матеріально-правові вимоги, позивачем не надано, не містять їх і матеріали справи, а обставини, на які позивач посилалась, не є достатніми для висновку про наявність цивільно-правових підстав для відступлення від засади рівності часток при вирішенні спору про поділ майна подружжя.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Суд першої інстанції належним чином встановив обставини справи, дав правильну оцінку наданим доказам, в тому числі і письмовим, показанням свідків, і відповідно до ст.60, 61, 69, 70, 71 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», дійшов обґрунтованого висновку про визнання рівними часток подружжя у майні, що належить їм на праві спільної сумісної власності, та відсутність належних доказів, які б підтверджували наявність істотних обставин або підстав для відступлення від засади рівності часток сторін. Його висновки сумніву не викликають.

Відповідно до ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

За таких обставин колегія суддів дійшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, відповідно до ч. 1 ст. 308 ЦПК України, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстав для його скасування не має. Апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишається без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5, представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Кіровограда від 20 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: