Номер провадження: 22-ц/785/1857/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Варикаша О. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого судді Варикаші О.Д.

суддів - Ступакова О.А.

- ОСОБА_2

при секретарі - Желєзнову В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Одесі цивільну справу за апеляційними скаргами ТОВ «Одеське морське пароплавство», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2015 року по справі за позовом ТОВ «Одеське морське пароплавство» до ОСОБА_4, ОСОБА_3, Білгород-Дністровського міськрайонного управління юстиції в Одеській області про скасування державної реєстрації права власності та знесення самовільно збудованого нерухомого майна,-

встановила:

Позивач звернувся з вказаним позовом до суду (а. с. 3-4), в якому просив: скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_3 права власності на 1/2 комплексу магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67А (реєстраційний номер 36173805); скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_4 права власності на 1/2 комплексу магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67А (реєстраційний номер 36173805); зобовязати ОСОБА_3 і ОСОБА_4 знести комплекс магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67А.

Свої позовні вимоги позивач, як зазначено в рішенні суду, обґрунтовував тим, що він є власником будівель та споруд бази відпочинку «Портовик», розташованих за адресою: бульвар «Золотий беріг», 63, Лиманський район смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області. На межі з земельною ділянкою бази відпочинку «Портовик» в 2011 році зявилися тимчасові споруди, що використовувалися як літні магазинчики для продажу побутових товарів, приналежні ОСОБА_4, ОСОБА_3 На підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2011 року, визнано за ОСОБА_4, ОСОБА_3 право власності по 1/2 частини самовільно збудованого комплексу магазинів літ. «А», до якого відносяться торгівельні приміщення з № 1 по № 48 за адресою: Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області. Позивач посилаючись на те, що вищевказане рішення суду скасоване, оскільки це будівництво є незаконним та порушує його право користування як власника бази відпочинку «Портовик», просив суд, зобовязати ОСОБА_4, ОСОБА_3 знести самовільно збудований комплекс магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67А, скасувати державну реєстрацію права власності.

Як зазначено в рішенні суду, представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити з підстав наведених в позові, оскільки проведеним самочинним будівництвом порушено його права власності та користування, крім того зазначив, що таке будівництво створює загрозу пожежній безпеці бази відпочинку «Портовик». Відповідачі у судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, причина неявки суду не відома (а. с. 40, 41).

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2015 року позовні вимоги ТОВ «Одеське морське пароплавство» задоволено частково. Зобовязано ОСОБА_3, ОСОБА_4 знести самочинно збудований комплекс магазинів літ «А» до якого відносятся торгівельні приміщення з № 1 по № 48 розташованих за адресою Лиманський район смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області. В решті позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду, ТОВ «Одеське морське пароплавство», ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2015 року, в яких просять: ТОВ «Одеське морське пароплавство» скасувати рішення суду від 09.12.2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про скасування державної реєстрації права власності на комплекс магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67А (реєстраційний номер 36173805), ухвалити нове рішення по справі, яким задовольнити позовну заяву в повному обсязі, посилаючись на те, що судом першої інстанції були повністю проігноровані доводи зазначені в поданій заяві, існування порушення законних прав та інтересів позивача, що встановлено рішенням апеляційного суду Одеської області, а відтак і наявність правових підстав для захисту прав і інтересів позивача; ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати рішення суду від 09.12.2015 року в частині задоволення позову ТОВ «Одеське морське пароплавство» щодо зобовязання ОСОБА_3 і ОСОБА_4 знести самочинно збудований комплекс магазинів літ. «А», до якого відносяться торгівельні приміщення з № 1 по № 48, розташованих за адресою: Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у зазначених позовних вимогах у повному обсязі, а в іншій частині рішення суду першої інстанції, а саме щодо відмові у позові про скасування державної реєстрації права власності на нерухоме майно, залишити без змін, посилаючись на те, що суд першої інстанції неповно зясував обставини, що мають значення для справи та правильного вирішення справи, зробив висновки, які не відповідають фактичним обставинам справи, належним доказам дав неправильну оцінку та грубо порушив і неправильно застосувавши норми матеріального та процесуального права, в звязку з чим оскаржуване рішення є необґрунтованим і незаконним.

Білгород-Дністровським міськрайонним управлінням юстиції в Одеській області рішення суду не оскаржується.

В судовому засіданні, представник ТОВ «Одеське морське пароплавство» підтримав апеляційну скаргу позивача та заперечував проти задоволення апеляційних скарг відповідачів. Представники ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтримали апеляційні скарги відповідачів та заперечували проти задоволення апеляційної скарги позивача. Представник Білгород-Дністровського міськрайонного управлінням юстиції в Одеській області в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи Білгород-Дністровське міськрайонне управління юстиції в Одеській області було повідомлено належним чином, причини неявки свого представника суду не повідомило, клопотання про відкладення розгляду справи від нього на адресу суду не надходило.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які зявилися в судове засідання, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційних скарг, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційних скарг, судова колегія приходить до висновку, що апеляційна скарга ТОВ «Одеське морське пароплавство» не підлягає задоволенню, а апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підлягають задоволенню, рішення суду скасуванню, в частині зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 знести самочинно збудований комплекс магазинів літ. «А» до якого відносяться торгівельні приміщення з № 1 по № 48 розташованих за адресою: Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, з ухваленням нового рішення, в цій частині, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є зокрема: неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими; невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 303 ЦПК України, апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обовязковою підставою для скасування рішення.

Задовольняючи частково позовні вимоги ТОВ «Одеське морське пароплавство», суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що ТОВ «Одеське морське пароплавство» є власником будівель та споруд бази відпочинку «Портовик», розташованих по бульвару «Золотий беріг», 63, Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 17 червня 2009 року (а. с. 13).

На підставі договору оренди від 25.12.2012 року в оренду ТОВ «Одеське пароплавство» передано земельну ділянку площею 1,8270 га., у тому числі з них: під капітальною одноповерховою забудовою 0,2693 га., під проїздами, проходами та площадками 0,2527 га., під зеленими насадженнями 1,3050 га., для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення, для експлуатації та обслуговування бази відпочинку «Портовик», розташованого за вказаною адресою (а. с.15-16).

В листопаді 2011 року ОСОБА_4, ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до виконавчого комітету Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області про визнання права власності на самочинне будівництво.

Заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2011 року визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину, за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину, самовільно збудованого комплексу магазинів літ «А», до якої відносяться торгівельні павільйони приміщення з № 1 по № 48 за адресою: Лиманський район смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області на земельній ділянці на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський, Одеської області. На підставі зазначеного рішення здійснена реєстрація права власності на 1/2 за ОСОБА_4 № 36173805 від 12.03.2012 року та 1/2 за ОСОБА_3 № 33427287 від 12.03.2012 року, на комплекс магазинів за адресою Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67а (а. с. 11, 12).

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01 грудня 2011 року скасоване, у задоволенні позову ОСОБА_4, ОСОБА_3 до виконавчого комітету Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський Одеської області про визнання права власності на самочинне будівництво відмовлено. Зазначеним рішенням суду встановлено, що на час самочинного будівництва та на час ухвалення судового рішення земельна ділянка, для будівництва комплексу магазинів позивачам у встановленому порядку не передавалася та дозволу на будівництво позивачі не отримували, до відповідних органів з приводу реєстрації декларації про початок робіт не зверталися. Крім того, вказаним рішенням встановлено, що самочинне будівництво комплексу магазинів позивачами було здійснено впритул до паркану, що відмежовує базу відпочинку «Портовик» від суміжних землекористувачів, без будь-якого відступу від цієї межі, що не відповідає державним будівельним нормам та порушує права третіх осіб, зокрема ТОВ «Одеське морське пароплавство». Рішення суду набрало законної сили (а. с. 7-10).

В матеріалах справи відсутні належні документи, які б свідчили, що самочинно збудовані торгівельні приміщення, збудовані відповідно до вимог чинного законодавства, із дотриманням встановлених державних стандартів, відповідає вимогам безпеки, екологічним, пожежним, санітарним, будівельним вимогам тощо.

Натомість листом ГУДСУ з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 03.08.2015 року № 01/4660/10 проінформовано, що 29.07.2015 року спільно з представниками УСБУ в Одеській області прийнято участь спеціаліста у огляді комплексу магазинів за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67а, під час якого встановлено: приміщення магазинів не забезпечені первинними засобами пожежогасіння (вогнегасниками) (порушення підпункту 3, 6 п. 3 розділу V Наказу МВС № 1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; відсутні протоколи замірів опору ізоляції і перевірки спрацювання приладів захисту електричних мереж та електроустановок від короткого замикання (порушення підпункту 1.20 пункту 1 розділу ІV Наказу МВС № 1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; приміщення магазинів не обладнанні системами автоматичного протипожежного захисту відповідно до ДБН В.2.5-56:2014 «Інженерне обладнання будинків і споруд. Системи протипожежного захисту» (порушення підпункту 1.2 пункту 1 розділу V Наказу МВС № 1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; допускається зберігання горючих матеріалів безпосередньо поруч з електролічильником або під ними (порушення підпункту 1.18 пункту 1 розділу ІV Наказу МВС № 1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; виконано вводи електропостачання в приміщення магазинів з порушенням вимог ПУЕ (порушення підпункту 1.1. пункту 1 розділу ІV Наказу МВС № 1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; не проведено вогнезахисну обробку деревяних конструкцій покрівлі магазинів (порушення підпункту 2, 5 пункту 2 розділу ІІІ Наказу МВС № 1417 «Про затвердження Правил пожежної безпеки в Україні»; не надано документи щодо прийняття в експлуатацію обєкту після завершення будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту або декларацію відповідності матеріально-технічної бази субєкта господарювання вимогам пожежної безпеки (ст. 57 Кодексу цивільного захисту України).

Також проінформовано, що 23.10.2014 року виникла пожежа в зазначеному комплексі магазинів.

Заходи державного нагляду (контролю) у сфері пожежної та техногенної безпеки не здійснювались згідно вимог ЗУ від 23.02.2012 року № 4448 VІ «Про особливості здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності щодо фізичних осіб-підприємців та юридичних осіб, які застосовують спрощену систему оподаткування, обліку та звітності».

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, встановлено, що самочинне будівництво комплексу магазинів позивачами було здійснено впритул до паркану, що відмежовує базу відпочинку «Портовик» від суміжних землекористувачів, без будь-якого відступу від цієї межі, що не відповідає державним будівельним нормам та порушує права третіх осіб, зокрема ТОВ «Одеське морське пароплавство», а відтак у розумінні ч. 3 ст. 61 ЦПК України ці обставини доказуванню не підлягають.

Преюдиційні факти це факти, встановлені рішенням чи вироком суду, що набрали законної сили.

Преюдиційність ґрунтується на правовій властивості законної сили судового рішення і визначається його субєктивними і обєктивними межами, за якими сторони та інші особи, які брали участь у розгляді справи, а також їх правонаступники не можуть знову оспорювати в іншому процесі встановлені судовим рішенням у такій справі правовідносини.

Преюдиційні обставини є обовязковими для суду, який розглядає справу навіть у тому випадку, коли він вважає, що вони встановлені невірно. Таким чином, законодавець намагається забезпечити єдність судової практики та запобігти появі протилежних за змістом судових рішень.

Таким чином, суд першої інстанції вважав, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року встановлено, що будівництво відповідачами здійснено без отримання на це дозвільних документів відповідно до чинного будівельного законодавства із порушенням державних будівельних норма, а тому у відповідності до вимог ст. 376 ЦК України вважається самочинним будівництвом, що порушує права третіх осіб, зокрема ТОВ «Одеське морське пароплавство», та у відповідності до статті 61 ЦПК України це є обставиною, яка не підлягає доказуванню.

Враховуючи, що у судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи позивача щодо незаконності здійсненого відповідачами будівництва та порушення прав позивача, який внаслідок дій відповідачів, позбавлений права безперешкодного користування належним йому майном, що було встановлено судом, суд першої інстанції дійшов висновку, щодо обґрунтованості позовних вимог в частинні знесення самочинного будівництва, оскільки введення самочинного будівництва з порушенням будівельних норм та правил може привести до непередбачуваних наслідків відносно життя, здоровя та майна. При цьому, суд першої інстанції виходив з того, що дії відповідачів порушують загальні засади цивільного законодавства, оскільки кожний пересічний громадянин вправі розраховувати, що будівництво буде здійснюватися у встановленому законом порядку без створення загрози для оточуючих, а у разі ігнорування законних вимог державних органів та не прийняття останніми мір по припиненню будівництва, права позивача мають бути захищені судом без зволікання та очікування.

Що стосується заявлених вимог, щодо скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3, ОСОБА_4, у звязку із скасуванням рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2011 року на підставі якого було зареєстроване за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частину, самовільно збудованого комплексу магазинів літ «А», до якої відносяться торгівельні павільйони приміщення з № 1 по № 48 за адресою: Лиманський район смт. Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області на земельній ділянці на території Затоківської селищної ради м. Білгород-Дністровський, Одеської області, суд першої інстанції дійшов до наступного.

У відповідності до пункту 12.15 Положення про районні, районні у міста міські (міст обласного значення), міськрайонні, міжрайонні управління юстиції зареєстровано в Міністерстві юстиції України 23 червня 2011 року за № 760/19498, передбачено, що реєстраційна служба відповідно до покладених на неї завдань, зокрема здійснює державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень відповідно до закону.

За змістом положень ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Пунктом 1.3 Порядку прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 12.12.2011 року № 3502/5 передбачено, що рішення щодо внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, яке оформлює за допомогою Державного реєстру прав у двох примірниках.

Відтак у разі скасування рішення суду на підставі, якого було здійснено державну реєстрацію прав, внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації прав приймає державний реєстратор прав на нерухоме майно, а отже суд не повинен виконувати функції покладені Законом України на Державного реєстратора.

Таким чином, скасування рішення суду, на підставі якого відбулася державна реєстрація прав на нерухоме майно, є самостійною підставою, для внесення записів про скасування державної реєстрації прав, а тому позовні вимоги в цій частині, суд першої інстанції вважав необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

За таких обставин, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 1, 83, 116, 125, 126, Земельного кодексу України, ст. ст. 20, 23, 24, 29 Закону України «Про планування й забудову територій», ст. ст. 376, 391 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 60, 61, 208, 209, 212-215, 218, ЦПК України, частково задовольнив позовні вимоги ТОВ «Одеське морське пароплавство».

Судова колегія, вважає, що суд першої інстанції на підставі досліджених доказів та встановлених обставин по справі, правомірно дійшов висновку, відмовивши в задоволенні позовних вимог ТОВ «Одеське морське пароплавство» щодо скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3, ОСОБА_4 (по 1/2), на комплекс магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67А (реєстраційний номер 36173805).

Оскільки, в судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності (по 1/2) на комплекс магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67А на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2011 року, зареєструвавши свої права на вказане нерухоме майно відповідно до витягу про державну реєстрацію прав (а. с. 11-12).

В подальшому заочне рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2011 року, на підставі якого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули права власності на спірне нерухоме майно та зареєстрували це право, було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року, в звязку з чим ТОВ «Одеське морське пароплавство» звернулося з позовними вимогами до суду про скасування державної реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на зазначене нерухоме майно.

Проте, в судовому засіданні відповідно до матеріалів справи встановлено та підтверджено представником позивача в суді апеляційної інстанції, що ТОВ «Одеське морське пароплавство» не зверталося в установленому законом порядку відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до державного реєстратора стосовно скасування державної реєстрації ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на спірне нерухоме майно та державним реєстратором не відмовлялося позивачеві в скасуванні зазначеної державної реєстрації, докази протилежного в матеріалах справи відсутні.

Разом з тим, порядок внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування визначено ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Тобто, внесення записів до Державного реєстру прав, змін до них та їх скасування відноситься до повноважень державних реєстраторів, а суд розглядає справи за наявності спору щодо порушення, невизнання або оспорювання прав, свобод чи інтересів.

За таких обставин, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позовних вимог ТОВ «Одеське морське пароплавство» щодо скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_3, ОСОБА_4 (по 1/2), на комплекс магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67А (реєстраційний номер 36173805), що не позбавляє права позивача для вирішення цього питання звернутися в установленому законом порядку до державного реєстратора.

Тому на підставі наведеного судова колегія погоджується з висновками суду першої інстанції, в цій частині та не погоджується з доводами апеляційної скарги ТОВ «Одеське морське пароплавство», враховуючи зазначене.

Доводи апеляційної скарги ТОВ «Одеське морське пароплавство» стосовно того, що скасування державної реєстрації права власності на самовільно споруджене нерухоме майно має на меті відновлення становища, яке існувало до порушення, і повною мірою відповідає способам захисту цивільних прав встановлених ст. 16 ЦК України, судова колегія не приймає до уваги, так як ці доводи не спростовують висновки суду першої інстанції в цій частині, з якими погодилася судова колегія. Оскільки, суд розглядає справи за наявності спору (в даному випадку між позивачем та особою, до повноважень якої відноситься питання скасування державної реєстрації на спірне нерухоме майно), однак докази наявності такого спору в матеріалах справи відсутні та суду апеляційної інстанції не надані.

Однак, судова колегія, не погоджується з висновками суду першої інстанції, в частині задоволення позовних вимог ТОВ «Одеське морське пароплавство» щодо зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 знести самочинно збудований комплекс магазинів літ «А» до якого відносятся торгівельні приміщення з № 1 по № 48 розташованих за адресою: Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області.

Так як, суд першої інстанції дійшов таких висновків неповно зясувавши обставин, що мають значення для справи та з порушенням норми матеріального і процесуального права.

Оскільки, як встановлено вище, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 набули право власності (по 1/2) на самовільно збудований комплекс магазинів, розташованих за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 67А на підставі заочного рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 01.12.2011 року, зареєструвавши свої права на вказане нерухоме майно відповідно до витягу про державну реєстрацію прав (а. с. 11-12), яке в подальшому було скасовано рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року (а. с. 7-10).

Позивач є власником будівель та споруд бази відпочинку «Портовик» за адресою: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, 63 відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (а. с. 13-14) та звернувся з вказаним позовом до суду про знесення вказаного самовільно збудованого ОСОБА_3 та ОСОБА_4 нерухомого майна, посилаючись на порушення зазначеним самовільним будівництвом прав та інтересів ТОВ «Одеське морське пароплавство», що встановлено рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року, на яке посилається в обґрунтування своїх позовних вимог позивач (а. с. 7-10) встановлено, що самочинне будівництво вищевказаного комплексу магазинів було здійснено впритул до паркану, що відмежовує базу відпочинку «Портовик» від суміжних землекористувачів без будь-якого відступу від цієї межі, що не відповідає державним будівельним нормам та порушує права третіх осіб, зокрема ТОВ Одеське пароплавство», з чого виходив і суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги позивача в частині зобовязання ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знести самочинно збудований комплекс магазинів літ «А», до якого відносятся торгівельні приміщення з № 1 по № 48, розташовані за адресою: Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області.

Питання самочинного будівництва та його наслідків регулює стаття 376 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦК України, обєкт нерухомості відноситься до самочинного будівництва за наявності однієї із наведених умов: земельна ділянка не відведена для цієї мети; відсутній належний дозвіл на будівництво; відсутній належним чином затверджений проект; під час будівництва допущені істотні порушення будівельних норм і правил.

Згідно з ч. 2 ст. 376 ЦК України, особа яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього.

За змістом ч. ч. 4, 7 ст. 376 ЦК України залежно від ознак самочинного будівництва особи, зазначені у цих пунктах, можуть вимагати від особи, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво: знесення самочинно збудованого обєкта або проведення перебудови власними силами або за її рахунок; приведення земельної ділянки в попередній стан або відшкодування витрат.

З урахуванням змісту зазначеної норми у поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 ЦК України позивачами за такими вимогами можуть бути відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування та інші особи, право власності яких порушено самочинним будівництвом.

Отже, за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою. Такий висновок узгоджується з нормами статей 3, 15, 16 ЦК України, статті 3 ЦПК України, згідно з якими кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У той самий час, ч. 2 ст. 386 ЦК України закріплений окремий превентивний (попереджувальний) спосіб захисту права власності, який на відміну від інших способів передбачає захист права власності у випадку, коли порушення права ще не відбулося, але є підстави вважати, що воно має статися. Зміст такого захисту полягає в тому, що у передбачених законом випадках з метою попередження порушення права власності застосовуються примусові заходи без покладення на нього юридичної відповідальності.

Таким чином, виходячи зі змісту ч. 2 ст. 386 ЦК України, позов про превентивний захист права власності може бути предявлений власником, який має підстави передбачити можливість порушення свого права власності іншою особою.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси.

Відтак суд повинен установити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси цих осіб, яким чином дії відповідача порушують права позивача, як власника сусіднього нерухомого майна, так як для правильного застосування статтей 376, 386, 391 ЦК України встановлення цього факту є обовязковим.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 19.11.2014 року по справі № 6-180цс14.

Тобто, для правильного застосування статтей 376, 386, 391 ЦК України та правильного вирішення справи необхідно встановити факт чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспоренні права, свободи чи інтереси позивача, а також яким чином дії відповідачів порушують права позивача, як власника сусіднього нерухомого майна.

Проте, відповідно до позовної заяви позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, в частині знесення спірного нерухомого майна лише вказав на порушення його прав самочинним спірним нерухомим майном, пославшись на встановлення цього факту рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року, однак яким чином дії відповідачів порушують його права, позивач не обґрунтував. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року, на яке посилається позивач, також не встановлено, яким чином дії відповідачів порушують права позивача, а лише встановлено, що самочинне будівництво вищевказаного комплексу магазинів було здійснено впритул до паркану, що відмежовує базу відпочинку «Портовик» від суміжних землекористувачів без будь-якого відступу від цієї межі, що не відповідає державним будівельним нормам та порушує права третіх осіб, зокрема ТОВ Одеське пароплавство».

Яким чином дії відповідачів порушують права позивача не встановлено і судом першої інстанції відповідно до оскаржуваного рішення, який лише проконстатував порушення прав позивача, пославшись на рішення апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року.

Посилання суду першої інстанції на лист ГУДСУ з надзвичайних ситуацій в Одеській області від 03.08.2015 року № 01/4660/10 щодо порушення правил пожежної безпеки в спірному нерухомому майні та виникнення там пожежі не підтверджує того, що діями відповідачів (самочинним будівництвом) порушуються права позивача, враховуючи також те, що відповідно до позовної заяви позивач не обґрунтовував порушення своїх прав пожежною безпекою, а в суді першої інстанції не обґрунтував в чому загроза пожежної безпеки також не мотивував цього і суд першої інстанції.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник позивача також не обґрунтував, яким чином дії відповідачів (самочинним будівництвом) порушують права позивача, як власника сусіднього нерухомого майна, констатувавши лише порушення прав позивача, пославшись на вищезазначене рішення апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року, та не представив будь-яких доказів, в чому саме має місце порушення прав позивача та, яким чином самочинним будівництвом відповідачі порушують права позивача (ст. ст. 10, 60 ЦПК України).

За таких обставин, відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин наслідків передбачених ст. 376 ЦК України, на що суд першої інстанції помилково не звернув уваги та неправильно застосував ст. ст. 376, 391 ЦК України.

Також в судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, що 29.04.2015 року, до ухвалення судом оскаржуваного рішення, між Затоківською селищною радою Білгород-Дністровської міської ради Одеської області та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було укладено договір оренди земельної ділянки (а. с. 89-91). За умовами якого, відповідачам передано в оренду строком на 49 років земельну ділянку, для будівництва та обслуговування обєктів рекреаційного призначення, яка розташована в Одеській області, м. Білгород-Дністровському, смт. Затока, бульвар Золотий беріг, № 67А (адреса спірного нерухомого майна). Як пояснили в судовому засіданні представники позивача та відповідачів на вказаній земельній ділянці знаходиться спірне нерухоме майно та вона передана для його обслуговування. За вказаним договором оренди, орендодавець Затоківська селищна рада Білгород-Дністровської міської ради Одеської області отримує орендну плату.

Крім того, в судовому засіданні встановлено, підтверджується матеріалами справи (а. с. 92-93) та підтверджено як представниками відповідачів так і представником позивача в судовому засіданні, що між земельною ділянкою, на якій перебуває спірне нерухоме майно, переданою в оренду відповідачам, та земельною ділянкою, на якій перебуває нерухоме майно позивача (база відпочинку «Портовик»), знаходиться земельна ділянка Затоківської селищної ради.

Рішенням апеляційного суду Одеської області від 15.10.2015 року, на яке посилається в обґрунтування своїх позовних вимог позивач (а. с. 7-10) встановлено, що самочинне будівництво вищевказаного комплексу магазинів було здійснено впритул до паркану, що відмежовує базу відпочинку «Портовик» від суміжних землекористувачів.

З таких обставин, враховуючи що між земельними ділянками, на яких перебуває спірне нерухоме майно та нерухоме майно позивача, знаходиться земельна ділянка Затоківської селищної ради, а самочинне будівництво вищевказаного комплексу магазинів було здійснено впритул до паркану, що відмежовує базу відпочинку «Портовик» від суміжних землекористувачів те, що відповідачам передано в оренду земельну ділянку для обслуговування спірного нерухомого майна та встановлено відповідну орендну плату, яка сплачується Затоківській селищній раді, як орендодавцеві, судова колегія вважає, що оскаржуваним рішенням, зачіпаються права Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, яку не було залучено до участі у справі, чим порушено її право на захист своїх інтересів. На що суд першої інстанції також помилково не звернув уваги та розглядаючи справу без залучення до участі у справі Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, враховуючи вище вказане,вирішив питання стосовно її прав та обовязків без її участі, чим порушив норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

На підставі наведеного судова колегія погоджується з доводами апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і вважає, що позовні вимоги позивача щодо зобовязання знесення самочинно збудованого нерухомого майна не можуть бути задоволенні з підстав, з яких просив позивач, враховуючи їх обґрунтування і незалучення до участі у справі Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міської ради Одеської області.

Таким чином, на підставі наведеного, судова колегія не погоджується з доводами апеляційної скарги ТОВ «Одеське морське пароплавство» та погоджується з доводами апеляційних скарг ОСОБА_3 та ОСОБА_4, і вважає, що рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2015 року необхідно скасувати, в частині зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 знести самочинно збудований комплекс магазинів літ. «А» до якого відносяться торгівельні приміщення з № 1 по № 48 розташованих за адресою: Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області, з ухваленням нового рішення в цій частині про відмову в задоволенні цих позовних вимог ТОВ «Одеське морське пароплавство». В іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

вирішила:

Апеляційну скаргу ТОВ «Одеське морське пароплавство» відхилити.

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 09.12.2015 року скасувати, в частині зобовязання ОСОБА_3, ОСОБА_4 знести самочинно збудований комплекс магазинів літ. «А» до якого відносяться торгівельні приміщення з № 1 по № 48 розташованих за адресою: Лиманський район, смт. Затока, м. Білгород-Дністровський, Одеської області.

Ухвалити нове рішення, в цій частині, яким відмовити в задоволенні цих позовних вимог ТОВ «Одеське морське пароплавство».

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області О.Д. Варикаша

ОСОБА_5

ОСОБА_2