Провадження № 4-с/161/9/16
У Х В А Л А

20 січня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючої судді Плахтій І.Б.,

з участю секретаря судових засідань ОСОБА_1,

скаржника ОСОБА_2,

розглянувши у судовому засіданні в залі суду в місті Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся в суд із скаргою на бездіяльність державного виконавця. Скаргу мотивує тим, що на виконанні у Першому ВДВС Луцького МУЮ з 28.03.2011 року перебувало виконавче провадження щодо стягнення з нього в користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» боргу в розмірі 5072,29 грн., в якому було накладено арешт на його майно. 25.06.2012 року постановою державного виконавця виконавчий лист було повернуто стягувачу по причині відсутності майна боржника, на яке можна звернути стягнення. З того часу, стягував повторно виконавчий лист до виконання не предявляв. 18.11.2015 року він звернувся до начальника Першого ВДВС Луцького МУЮ з заявою про зняття арешту. 24.11.2015 року йому було відмовлено в знятті арешту з посиланням на закон, яким не передбачено зняття арешту з майна в звязку з поверненням виконавчого документа. Оскільки, строки звернення виконавчого листа до виконання пройшли, вважає неправомірною бездіяльність ДВС щодо не винесення постанови про закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна. А тому, просив визнати таку бездіяльність неправомірною, зобовязати начальника Першого ВДВС Луцького МУЮ вжити заходів щодо закінчення виконавчого провадження та зняття арешту з майна боржника.

В судовому засіданні скаржник вимоги скарги підтримав з викладених у ній підстав. Просив скаргу задовольнити. Додатково суду пояснив, що хотів повернути борг добровільно, але не може зясувати рахунки стягувача для перерахування коштів. В телефонних розмовах його відсилають до сайтів.

Представник субєкта оскарження в судове засідання не зявився.

Заінтересована особа ПАТ «ВіЕйБі Банк» клопотала про розгляд справи у відсутності її представника. Разом з тим, подали письмові заперечення проти вимог скарги.

Заслухавши доводи скаржника, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що скарга до задоволення не підлягає.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Першого ВДВС Луцького МУЮ від 28.03.2011 року було відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 2-9994/10 від 18.03.2011 року про стягнення з ОСОБА_3 в користь ПАТ «ВіЕйБі Банк» 5072,29 кредитної заборгованості (а.с.3).

Постановою від 25.06.2012 року виконавчий документ було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.4).

Разом з тим, в самій постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві від 25.06.2012 року другим пунктом резолютивної частини зазначено: «Припинити чинність арешту майна боржника та скасувати інші заходи примусового виконання рішення.

Постанова про повернення виконавчого документа не оскаржувалась.

Фактично з часу набрання вказаною постановою законної сили виконавче провадження завершене і не провадиться.

18.11.2015 року ОСОБА_3 звернувся до начальника Першого ВДВС Луцького МУЮ з заявою про винесення постанови про закінчення виконавчого провадження. Заяву мотивував тим, що стягувач повторно не предявляв виконавчий лист до виконання, а тому закінчився строк, передбачений законом для відповідного виду стягнення, як передбачено ст.49 Закону України «Про виконавче провадження».

У відповіді начальника Першого ВДВС Луцького МУЮ (а.с.8-9) на заяву ОСОБА_3 зазначено, що вказівка на п.2 та посилання на ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» в постанові про повернення виконавчого документа стягувачеві це -- грамматична помилка. А в закритті виконавчого провадження відмовлено з підстав невідповідності вимог заяви закону.

Відповідно до ч.1 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» повернення виконавчого документа стягувачу згідно зі статтею 47 цього Закону і закінчення виконавчого провадження згідно зі статтею 49 цього закону є окремими, незалежними випадками завершення виконавчого провадження. Повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для закінчення виконавчого провадження.

Провадження за повернутим стягувачу виконавчим листом не може бути закінчене згідно зі ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» і до нього не можуть бути застосовані наслідки, передбачені ст.50 цього закону.

А тому, відмова начальника Першого ВДВС Луцького міського управління юстиції у винесенні постанови про закінчення виконавчого провадження і застосування наслідків у виді скасування арешту на майно боржника відповідає вимогам закону і є правомірною.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність вимог скарги.

Керуючись ст.ст. 209-210, 386-387 ЦПК України, на підставі ст.ст.49, 51 Закону України «Про виконавче провадження», суд

У Х В А Л И В :

В задоволенні скарги ОСОБА_3 на бездіяльність державного виконавця відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги в пятиденний строк з моменту проголошення.

Суддя Луцького міськрайонного суду І.Б. Плахтій