Справа № 495/6066/15-ц
13 січня 2016 року м. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:
головуючого судді: Мишко В.В.
при секретарі судового засідання: Охримчук А.В.
за участю представників сторін:
від позивача: не з'явився
від відповідачів: не з'явилися
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/6066/15-ц
про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину
26.08.2015 року ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач) звернувся до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою (з урахуванням поданих 18.12.2015 року уточнень) до ОСОБА_2 (далі по тексту - відповідач-1) та ОСОБА_3 (далі по тексту - відповідач-2) про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину (а.с.1-4, 44-46).
Так, позивач просить суд:
- стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 5 000 грн. у якості відшкодування завданої моральної шкоди;
- стягнути на його користь солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 сплачені кошти за надання по даній справі юридичної допомоги в розмірі 250 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 16.07.2010 року приблизно о 14.00 годині ОСОБА_3 на ґрунті того, що ОСОБА_1 словесно образив його батька ОСОБА_2 навмисно наніс позивачу удар ногою в область тулуба, коли той сидів на відрі, від чого останній впав на підлогу, а відповідач-2 з метою заподіяння шкоди здоров'ю наніс не менше 10 ударів руками і ногами в область тулуба позивача. Крім того, коли ОСОБА_1 лежав на підлозі, до нього підійшов ОСОБА_2, який умисно, з метою заподіяння шкоди здоров'ю позивача, наніс йому ще декілька ударів ногою в область голови і тулуба.
Згідно висновку судовго медичного експерта № 39/384-10 від 02.02.2011 року, у ОСОБА_1 встановлені наступні пошкодження: синці, садина обличчя, синець грудей, рана статевого члена, закриті переломи ребер. Зазначені ушкодження заподіяні тупими предметами, індивідуальні конструкційні особливості якого в пошкодженнях не позначилися. Пошкодження у ОСОБА_1 у вигляді синців, саден не тягнуть розлад здоров'я більше 6 днів і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Ушкодження у вигляді рани статевого члена тягне розлад здоров'я більше 6 днів, але менше 3-х тижнів (21 дня) і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. Ушкодження у вигляді закритих переломів ребер не мають ознак тяжкого тілесного ушкодження у зв'язку з відсутністю небезпеки для життя, спричинили тривалий розлад здоров'я більше 3-х тижнів (21 дня) і за цим критерієм у відповідності з п.2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії середньої тяжкості.
За даним фактом СВ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області було порушено кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.122 Кримінального кодексу України, ОСОБА_1 визнано потерпілим.
Відповідно до ухвали Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 27.02.2015 року по справі № 495/1602/13-к, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 визнано винними у скоєні злочину. Цивільний позов ОСОБА_1 про стягнення моральної шкоди у сумі 5 000 грн. залишено без розгляду для пред ?явлення його у цивільному судочинстві.
Таким чином, за твердженням позивача, протиправними діями відповідачів йому завдано моральної шкоди, яка полягає та виражена у душевних стражданнях, погіршенні здоров ?я, отримання психологічної травми.
Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.08.2015 року відкрито провадження по справі № 495/6066/15-ц за позовом ОСОБА_1до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину. Справу призначено до розгляду (а.с.13).
У судове засідання позивач - ОСОБА_1, не з'явився, але подав до суду заяву, згідно якої просив розглянути справу за його відсутності та зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує в повному обсязі та не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.69).
Відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відзив або заперечення на позов ОСОБА_1до суду не надали та в судові засідання не з'явилися без поважних причин, про причини неявки суд не повідомили, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду.
Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було надіслано запит до Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС щодо доступу до персональних даних ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (а.с.16-17).
Згідно відповіді № 23/7199, що надійшла від Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2(а.с.18-19).
Згідно відповіді № 23/7191, що надійшла від Білгород-Дністровського РВ ГУ ДМС, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3(а.с.20-21).
Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином.
Так, ухвала суду та повістки про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви ОСОБА_1 з додатками та уточненнями до неї були надіслані на адреси ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (АДРЕСА_2; АДРЕСА_1; АДРЕСА_3), які наявні в матеріалах справи та за якими вони зареєстровані. Між тим, усі документи з зазначених адрес були повернуті до суду без вручення адресатам у зв'язку з закінченням терміну зберігання (а.с.22, 27-28, 29, 37-39, 49-58, 59-68).
Згідно із ч.2 ст.77 Цивільного процесуального кодексу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки в судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин.
Відповідно до ч.4 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно із ч.1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів.
Враховуючи викладені обставини, норми чинного законодавства та ті факти, що відповідачі в жодне судове засідання не з'явилися, будь-яких клопотань не заявляли, хоча були належним чином повідомлені про час та місце судового розгляду, позивач в судове засідання не з'явився, але просив розглянути справу без його присутності та проти винесення заочного рішення не заперечував, строк розгляду справи, відповідно до ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, закінчився і ніхто із сторін не заявив клопотання про його подовження, суд вважає за можливе і необхідне, у відповідності до ч.4 ст.169, ч. 1 ст.224 Цивільного процесуального кодексу України, розглянути справу без участі сторін або їх представників, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи.
У відповідності до ч.2 ст.197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ст.15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової шкоди) (ч.1, п.п. 8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України).
Згідно із ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Так, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину.
Як вбачається з матеріалів справи, пояснень ОСОБА_1 та встановлено в судовому засіданні, 27.02.2015 року Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області було винесено ухвалу по справі № 495/1602/13-к (а.с.6-7), якою:
- закрито кримінальне провадження за обвинуваченням ОСОБА_2 та ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст.122 КК України на підставі п.7 ч.1 ст.284 КПК України, у зв'язку з відмовою потерпілого ОСОБА_1 від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвинувачення;
- запобіжний захід ОСОБА_2 та ОСОБА_3 підписку про невиїзд залишено продовженим до набрання ухвали законної сили;
- цивільний позов потерпілого ОСОБА_1 в сумі 5 000 грн. залишено без розгляду для пред'явлення його у цивільному судочинстві;
- знято арешт з 60/100 житлового будинку АДРЕСА_4, що був накладений на підставі постанови слідчого СО Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області Іванова Д.О. від 28.02.2011 року.
Зі змісту зазначеної вище ухвали вбачається наступне.
ОСОБА_2 та ОСОБА_3 обвинувачуються у тому, що 16.07.2010 року, приблизно о 12:00 годині в дворі будинку АДРЕСА_2 між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 стався словесний конфлікт, з приводу проведення будівельних робіт, після чого ОСОБА_2 виїхав з вищевказаної адреси.
16.07.2010 року, приблизно о 14.00 годині ОСОБА_1 знаходився у приміщенні будинку АДРЕСА_2, де проводив будівельні роботи. В цей час, у вказане місце з метою з'ясування стосунків з ОСОБА_1 приїхали 6-7 осіб, серед яких були ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та невстановлені особи (матеріали щодо яких виділені в окреме провадження).
У вищевказаному приміщенні ОСОБА_3 на ґрунті того, що ОСОБА_1 словесно образив його батька ОСОБА_2 навмисно наніс ОСОБА_1 удар ногою в область тулуба, коли той сидів на відрі, від чого останній впав на підлогу, а ОСОБА_3 з метою заподіяння шкоди здоров'ю наніс не менше 10 ударів руками і ногами в область тулуба ОСОБА_1, точну кількість яких не встановлено.
Крім того, коли ОСОБА_1 лежав на підлозі, до нього підійшов ОСОБА_2, який умисно, з метою заподіяння шкоди здоров'ю ОСОБА_1, наніс йому ще декілька ударів ногою в область голови і тулуба, точну кількість яких не встановлено.
Згідно висновку судовго медичного експерта № 39/384-10 від 02.02.2011 року, у ОСОБА_1 встановлені наступні пошкодження: синці, садина обличчя, синець грудей, рана статевого члена, закриті переломи ребер. Зазначені ушкодження заподіяні тупими предметами, індивідуальні конструкційні особливості якого в пошкодженнях не позначилися. Пошкодження у ОСОБА_1 у вигляді синців, саден не тягнуть розлад здоров'я більше 6 днів і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень. Ушкодження у вигляді рани статевого члена тягне розлад здоров'я більше 6 днів, але менше 3-х тижнів (21 дня) і за цим критерієм відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров'я. Ушкодження у вигляді закритих переломів ребер не мають ознак тяжкого тілесного ушкодження у зв'язку з відсутністю небезпеки для життя, спричинили тривалий розлад здоров'я більше 3-х тижнів (21 дня) і за цим критерієм у відповідності з п.2.2.2 та 4.6 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень» відносяться до категорії середньої тяжкості.
Дії ОСОБА_2 та ОСОБА_3 правильно кваліфіковані органом досудового розслідування за ч.1 ст.122 КК України, як умисне середньої тяжкості тілесне ушкодження.
За твердженням ОСОБА_1, він відмовився від обвинувачення у кримінальному провадженні у формі приватного обвтинувачення відносно ОСОБА_2 та ОСОБА_3 за ч.1 ст.122 КК України, оскільки останні зобов ?язалися в добровільному порядку сплатити йому 5 000 грн., чого не зробили до сих пір.
Статтею 23 Цивільного кодексу України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Так, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача.
Згідно із п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Внаслідок винних дій відповідачів позивачу, людині похилого віку, пенсіонеру, інваліду 2-ої групи були спричинені тілесні ушкодження середньої тяжкості, що спричинили тривалий розлад здоров'я. Отже, ОСОБА_1 зазнав незручності та інші негативні наслідки, а тому такі дії відповідачів дійсно призвели до моральних страждань, негативних емоцій і переживань позивача.
Між тим, суд вважає, що розмір моральної шкоди підлягає зменшенню з 5 000 грн. до 2 500 грн. у зв'язку з тим, що, по-перше, він надто великий, а, по-друге, в порушення положень Цивільного кодексу України та постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» позивачем не визначено з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди саме у розмірі 5 000 грн. та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Згідно із ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, обов'язок доказування покладається на сторін. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Матеріально-правовий зміст обов'язку подавати докази полягає в тому, що, в випадку його невиконання суб'єктом доказування і неможливості отримання доказів суд має право визнати факт, на який посилалась зацікавлена сторона, неіснуючим, чи навпаки, як це має місце при використанні презумпції, існуючим, якщо інше не доказано другою стороною. Підставу позову повинен довести саме позивач.
В свою чергу, згідно із ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України).
Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, суд дійшов до висновку про часткову правомірність, обґрунтованість та законність позовних вимог ОСОБА_1, у зв'язку з чим його позовна заява до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину підлягає частковому задоволенню.
Відповідно до ст.ст. 79, 88 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню солідарно з відповідачів на користь держави.
Крім того, стягненню солідарно з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно задоволених вимог.
Керуючись ст.ст. 15, 16, 23, 1167-1168 Цивільного кодексу України, ст.ст. 3, 10, 11, 57-60, 88, 157, 169, 197, 208, 209, 212-215, 218, 224-228 Цивільного процесуального кодексу України, суд -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок злочину - задовольнити частково.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_3) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2) на користь ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_5 (АДРЕСА_5):
- моральну шкоду в розмірі 2 500 (дві тисячі п'ятсот) гривень;
- витрати на правову допомогу в розмірі 125 (сто двадцять п'ять) гривень.
В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.
Стягнути солідарно з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 (АДРЕСА_3) та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 (АДРЕСА_2) на користь держави судовий збір за розгляд позовної заяви в розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) гривень 20 (двадцять) копійок.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов'язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Одеської області через Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В.В. Мишко