АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Справа № 22-ц/796/2323/2015 Головуючий у 1-й інстанції - Коренюк А.М.
Доповідач - Рубан С.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Желепа О.В., Кабанченко О.А.

при секретарі Перетятько А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми за договором позики та фінансових санкцій за невиконання умов договору, -

В С Т А Н О В И Л А :

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики та фінансових санкцій за невиконання умов договору - задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 45 000 доларів 00 центів США, що еквівалентно 607 036 грн. 50 коп. - суму боргу за договором позики; 13 410 доларів 00 центів США, що еквівалентно 180 89 грн. 87 коп. - пені; 1102 доларів 19 центів США, що еквівалентно 14 868 грн. 21 коп. - три проценти річних від простроченої суми; 3 654 грн. 00 коп. - судового збору, а всього -806 455 (вісімсот шість тисяч чотириста п'ятдесят п'ять) грн. 58 коп.

Не погоджуючись з заочним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить заочне рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

В судовому засіданні представник позивача заперечив проти апеляційної скарги.

Інші учасники процесу в судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належно, тому в порядку ч. 2 ст. 305 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились в судове засідання, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

У квітні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення суми боргу за договором позики з урахуванням фінансових санкцій за невиконання умов договору.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 25 вересня 2013 року між ним та ОСОБА_1 було укладено договір позики грошових коштів, відповідно до умов якого він передав ОСОБА_1 кошти в сумі 45 000 доларів США в якості безвідсоткової позики. Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується умовами вказаного договору, в якому відповідач вказав про отримання та обов'язок повернення коштів в загальній сумі 45 000 доларів США у строк до 29 листопада 2013 року. Проте, в обумовлений строк позичальник кошти у повному обсязі не повернув, чим взяті на себе зобов'язання не виконав. Відповідно до п.4.2 Договору у разі неповернення позичальником суми позики у строки, які визначені цим Договором, позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з наступного.

Судом встановлено, що 25 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладений договір позики, відповідно до умов якого ОСОБА_3 передав ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 45 000 доларів США в якості безвідсоткової позики.

Фактична передача та отримання цієї суми підтверджується умовами вказаного договору та розпискою, в яких відповідач вказав про отримання та обов'язок повернення коштів в загальній сумі 45 000 доларів США у строк до 29 листопада 2013 року.

Відповідно до п.4.2 Договору у разі неповернення позичальником суми позики у строки, які визначені цим Договором, позичальник сплачує на користь позикодавця пеню у розмірі 0,1% від суми заборгованості за кожен день прострочення (а.с. 6).

Таким чином, між сторонами був укладений договір позики грошей на визначений термін, за умовами якого позивач передав відповідачу зазначену грошову суму у позику, а відповідач зобов'язався повернути отримані кошти готівкою у строк до 29 листопада 2013 року у визначений спосіб, що підтверджується умовами вказаного договору та розпискою (а.с.6, 7).

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Договір є укладеним, відповідно до ст. 638 ЦК України, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. На підтвердження чого посвідчують своїми підписами, що відповідає даним правовідносинам.

За договором позики, відповідно до статті 1046 ЦК України одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статею 1046 ЦК України передбачені істотні умови договору позики: він є публічним, іменним, двостороннім, реальним, платним.

Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менша як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, у випадку, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми, що не суперечить даним правовідносинам.

Позивач згідно даних зобов'язальних правовідносин належним чином виконав умови договору позики - передав відповідачу зазначену суму, а відповідач зобов'язання не виконав, отримані у борг кошти у визначений термін не повернув.

Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ч. 2 ст.1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі №6-63цс13 зазначено, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

Відповідно до ст. 360-7 ЦПК України висновок Верховного Суду України щодо застосування норми права, викладений у його постанові, прийнятій за результатами розгляду справи з підстав, передбачених пунктами 1 і 2 частини першої статті 355 цього Кодексу, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З підстав наведеного, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо доведеності факту отримання відповідачем в борг від позивача коштів у сумі 45 000 доларів США в якості безвідсоткової позики, що засвідчений договором позики грошей від 25 вересня 2013 року про зобов'язання відповідача повернути вказану суму в строк та на умовах, визначених його умовами (а.с.6, 7).

Позивач просить стягнути з відповідача на його користь 45 000 доларів 00 США, що еквівалентно 607 036 грн. 50 коп. - суму боргу за договором позики; 13 410,00 доларів США, що еквівалентно 180 896 грн. 87 коп. - пені за період з 29 листопада 2013 року по 22 вересня 2014 року; 1 102 доларів 19 центів США, що еквівалентно 14 868 грн. 21 коп. - три проценти річних від простроченої суми за період з 29 листопада 2013 року по 22 вересня 2014 року, які підлягають задоволенню із вищенаведених правових підстав.

Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Частиною 1 статті 1050 ЦК України встановлено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням індексу встановленого інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Проценти, визначені статтею 1048 ЦК України, є платою за користування чужими грошовими коштами, яка, за відсутності іншої домовленості сторін, сплачується боржником за весь період користування грошовими коштами, у тому числі після настання терміну їх повернення.

Таким чином, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що з відповідача на користь позивача підлягають стягненню: 45 000 доларів США, що еквівалентно 607 036 грн. 50 коп. - сума боргу за договором позики; 13 410 доларів США, що еквівалентно 180 896 грн. 87 коп. - пеня за період з 29 листопада 2013 року по 22 вересня 2014 року; 1 102 доларів 19 центів США, що еквівалентно 14 868 грн. 21 коп. - три проценти річних від простроченої суми за період з 29 листопада 2013 року по 22 вересня 2014 року.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що грошові кошти від позивача відповідач не отримував, розписка підписана не ним, а факт наявності договірних відносин між сторонами не підтверджений документально та показаннями свідків, колегія суддів не приймає до уваги, оскільки вказана розписка є чинною і не оспорена у встановленому законом порядку, належних доказів у підтвердження того, що розписка написана не відповідачем, суду не надано.

Крім того, колегія суддів зазначає, що матеріали апеляційної скарги містять клопотання відповідача про призначення судової почеркознавчої та технічної експертизи документів, а саме - договору позики та розписки, однак, за час провадження в апеляційному суді ні відповідач, ні його представник на судові засідання неодноразово не з'являлись, зацікавленості у ході перегляду справи не виявляли, жодних доказів в підтвердження доводів апеляційної скарги суду не надавали.

Згідно ст. ст. 58, 59 ЦПК України докази повинні бути належними та допустимими. При цьому, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування, а відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Частиною 1 статті 218 ЦК України встановлено, що заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Оскільки рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 29 жовтня 2014 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів.

Головуючий

Судді