Справа №2-1349/2009
ряд.стат.звіту №43
18 січня 2016 року м.Мукачево
Мукачівський міськрайонний суд Закарпатської області
в особі : головуючого-судді Монич В.О.
при секретарі Глеба Е.І.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Мукачево цивільну справу за позовом закритого акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк до ОСОБА_1 про звернення стягнення та виселення.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач в судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про час та місце розгляду справи.
Беручи до уваги заяву представника позивача, суд, знаходить можливим розглянути справу у відсутності відповідача, згідно вимог ст.169 ч.4 ЦПК України, на підставі наявних у справі даних та доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України.
Вивчивши матеріали справи та перевіривши їх наявними у справі доказами, суд приходить слідуючого висновку.
Судом встановлено, 04 червня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк Приват Банк (правонаступник публічне акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк) та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір №MKAWG100000035, згідно якого банком надано ОСОБА_1 кредит в розмірі 59 000,00 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 03.06.2027 року (а.с.6-8).
З метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором №MKAWG100000035 від 04.06.2007 року між банком та відповідачем було укладено договір іпотеки від 04 червня 2007 року, згідно якого відповідач надав в іпотеку нерухоме майно, а саме : житловий будинок, який розташований за адресою : Закарпатська область, Мукачівський район, с.Березинка, вул.Нова, 76 який належить ОСОБА_1 на праві власності на підставі договору купівлі-продажу (а.с.9-10).
Відповідач своїх договірних зобовязань не виконав, а саме заборгував банку кошти станом на 16.02.2009 року в розмірі 41 599,86 доларів США, що за курсом 7,70 відповідно до службового розпорядження НБУ №417/58 від 13 лютого 2009 року становить 320 318,92 гривень, з яких : заборгованість за кредитом 38 555,55 доларів США; заборгованість по процентам за користування кредитом 2 392,24 доларів США; заборгованість по комісії за користування кредитом 390,46 доларів США, пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 261,61 доларів США (а.с.5,12).
Відповідно до ст.525 ЦК України одностроння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.
3гідно з ч.1 ст.33 3акону України «Про іпотеку» у разі невиконання боржником основного зобовязання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобовязанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідно до договору іпотеки іпотекодержатель (позивач) з метою задоволення своїх вимог має право звернути стягнення на предмет іпотеки у випадку, якщо в момент настання термінів виконання якого-небудь із зобовязань, передбачених кредитним договором, вони не будуть виконані.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека це вид забезпечення виконання зобовязання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобовязання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.
Згідно з ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку», одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд, за заявою іпотекодержателя, вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.
Відповідно до Закону України про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті встановлено, що протягом дії цього Закону : 1) не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України "Про заставу" та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України "Про іпотеку", якщо таке майно виступає як забезпечення зобовязань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що : таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є обєктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (обєкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку.
Відповідно до ст.4 Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», протягом дії цього Закону інші закони України з питань майнового забезпечення кредитів діють з урахуванням його норм.
Враховуючи те, що нерухоме майно, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги позивача про звернення стягнення, складається із будинку, що не перевищує 250 кв. метрів і відповідачем цей будинок використовується як місце постійного проживання, у відповідача у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, що стверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо субєкта, отриманий кредит в іноземній валюті і є споживчим, і на відповідача розповсюджується встановлений Законом №1304-VІІ- мораторій (а.с.86-89).
Разом з тим, Закон України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого, як забезпечення кредитів в іноземній валюті прийнятий на певний строк з метою захисту житлових прав позичальника та майнового поручителя та не передбачає втрату кредитором право на звернення стягнення на предмет іпотеки (заставу) у випадку невиконання боржником зобовязань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власник).
Отже, рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті не підлягає виконанню.
Щодо позовних вимог про виселення , суд приходить до наступного висновку.
Частиною першою статті 40 Закону України Про іпотеку передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.
Статтею 109 ЖК України встановлено порядок та підстави виселення із займаного житлового приміщення. Так, частиною 1 даної статті передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.
Частиною 2 статті 40 Закону України Про іпотеку та частиною 3 статті 109 Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобовязані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення.
Відповідно до частини 2 статті 109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина 2 статті 109 ЖК України встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого житлового приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого житлового приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року №6-39цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обовязковою для судів.
За змістом статтей 39,40 Закону України Про іпотеку та статті 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку (житлового приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Враховуючи те, що в іпотеку переданий будинок №76 по вул.Новій в с.Березинка, Мукачівського району, який належить відповідачу що стверджується договором купівлі-продажу від 04.06.2007 року який не була придбаний за рахунок отриманих кредитних коштів (а.с.108), суд дійшов обгрунтованого висновку про відсутність передбачених законом підстав для виселення відповідача із вище зазаначеного будинку без надання йому іншого постійного жиитла.
Суду не надано жодних доказів того, що відповідачу надано постійне жиле приміщення. Таким чином, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, а саме в частині позовних вимог про звернення стягнення позов слід задовольнити, а в частині позовних вимог про виселення слід відмовити.
Керуючись ст.ст.10, 60, 88, 169 ч.4, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, ст.ст. 526, 527, 530, 589, 610, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 12, 33, 39, 40 Закону України «Про іпотеку», Законом України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», ст.109 ЖК України, суд, заочно -
Позов закритого акціонерного товариства комерційний банк Приват Банк - задовольнити частково.
Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону України Про мораторій та стягнення майна громадян, наданого як забезпечення кредиту в іноземній валюті не пділягає виконанню.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, мешканця ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк ПриватБанк, 49094, м.Дніпропетровськ, вул.Набережна Перемоги, 50, , МФО 305299, понесені витрати повязані з оплатою судових витрат у розмірі 1730 (одну тисячу сімсот тридцять) грн. 00 коп..

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий В.О.Монич