Провадження № 2/127/1112/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.01.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі: головуючого судді Короля О.П.,

секретаря Куйдан Ю.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи без самостійних вимог ОСОБА_4 про застосування наслідків нікчемного правочину та відшкодування вартості поліпшень майна,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 за участю третіх осіб без самостійних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4 про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Позов мотивований тим, що 15.04.2009 року між позивачем та третьою особою ОСОБА_3 в простій письмові формі був укладений договір купівлі-продажу належної йому квартири.

Цей договір був визнаний дійсним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.06.2009р., яке в подальшому було скасовано Апеляційним судом Вінницької області.

Не зважаючи на це, ОСОБА_3 уклала з відповідачем ОСОБА_2 договір дарування квартири, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1197, який в подальшому був визнаний недійсним заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 13.03.2014 р. у справі № 127/1251/14-ц.

Враховуючи те, що на даний час правочин, на підставі якого було припинено його право власності, є нікчемним, ОСОБА_1 просив витребувати з незаконного володіння відповідача належну йому квартиру.

Також після відкриття провадження у справі до суду надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_1 за участю третьої особи ОСОБА_4 про застосування наслідків недійсного правочину та відшкодування вартості поліпшень майна.

Свої позовні вимоги ОСОБА_3 мотивувала тим, що між нею та позивачем за первісним позовом був укладений вище зазначений договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого вона передала ОСОБА_1 за придбану спірну квартиру 17 000 доларів США.

Крім того, за час, коли вона була власником квартири на підставі рішення Ленінського районного суду м. Вінниці, яке в подальшому було скасовано, нею були проведені невідємні поліпшення квартири на загальну суму 197 376,00 грн.

В звязку з тим, що на даний час договір, на підставі якого нею були передані ОСОБА_1 кошти, є нікчемним, просила стягнути з нього 378 760 грн., що за курсом Національного банку України станом на 20.10.2015р. складає 17 000 доларів США та 197 376 грн. у відшкодування вартості невідємних поліпшень.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 визнала в повному обсязі, не заперечувала проти їх задоволення за умови повернення ним коштів її матері ОСОБА_3

Представник третьої особи з самостійними вимогами ОСОБА_3 зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Первісний позов визнав та не заперечував проти його задоволення.

Третя особа ОСОБА_4 та його представник не заперечували проти задоволення позову ОСОБА_1 Позов третьої особи ОСОБА_3 вважає безпідставним та не обґрунтованим, просить відмовити в його задоволенні.

Заслухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 та позов ОСОБА_3 підлягають задоволенню з таких підстав.

15.04.2009 року між позивачем ОСОБА_1 та третьою особою з самостійними вимогами ОСОБА_3 був укладений в простій письмовій формі договір купівлі-продажу квартири за номером 20а, що складає 47/100 часток квартири №20, розташованої в місті Вінниці на вулиці ОСОБА_5 в будинку за номером 7.

22.05.2009 року ОСОБА_1 передав ОСОБА_3 відповідно до акту приймання-передачі вище зазначену квартиру.

12.06.2009р. ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 17 000 доларів США як розрахунок за продану ним квартиру, про що ним власноручно було складено розписку.

У червні 2009 року ОСОБА_3 звернулась з позовом до ОСОБА_1 про визнання цього договору купівлі-продажу дійсним та визнання за нею права власності на квартиру.

Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.06.2009р. та додатковим рішенням від 10.07.2009р. у справі №2-3780/09 позовні вимоги ОСОБА_3 були задоволені. Визнано дійсним договір купівлі-продажу та визнано за нею право власності на квартиру за номером 20а, що знаходиться по вулиці Червоних Партизан , 7 в м. Вінниці.

30.07.2009р. ці рішення суду були зареєстровані в КП «ВООБТІ» у реєстровій книзі №405, за реєстровим №516/36538.

Будучи законним власником квартири ОСОБА_3 в період з липня 2009 року по грудень 2013 року були проведені невідємні поліпшення житла, вартість яких відповідно до звіту про незалежну оцінку, наданого ТОВ «ТриАлекс» складає 197 376,00 грн.

09.12.2013р. Апеляційним судом Вінницької області рішення Ленінського районного суду м. Вінниці були скасовані та ухвалене нове рішення, яким ОСОБА_3 було відмовлено в задоволені позову до ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу дійсним та визнання за нею права власності на спірну квартиру.

Не зважаючи на наявність зазначеного рішення Апеляційного суду Вінницької області, 09.12.2013р. між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений договір дарування квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за №1197.

13.03.2014 р. заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі №127/1251/14-ц було задоволено позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та визнано недійсним вище зазначений договір дарування. Під час ухвалення заочного рішення судом було встановлено, що на момент укладення договору дарування ОСОБА_3 було відомо про те, що вона не має право здійснювати відчуження спірної квартири.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1, суд виходить з того, що згідно зі ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю.

Враховуючи те, що рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.06.2009р., яким було визнано дійсним договір купівлі-продажу спірної квартири, скасовано рішенням Апеляційного суду Вінницької області від 09.12.2013р., єдиним законним власником квартири за номером 20а, що складає 47/100 часток квартири №20, розташованої в місті Вінниці на вулиці ОСОБА_5 в будинку за номером 7 є позивач ОСОБА_1

Згідно зі ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» визначено, що відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК України добросовісність набувача презюмується.

Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області у справі № 127/1251/14-ц, яке набрало законної сили, було встановлено, що відповідач ОСОБА_2 була обізнана про те, що ОСОБА_3 не мала права укладати договір дарування квартири, що в свою чергу свідчить про недобросовісність відповідача як набувача.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд виходить з того, що згідно зі ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.

Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.

Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін.

Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою.

Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 зобовязаний повернути ОСОБА_3 кошти, отримані ним як плату за квартиру.

Суд не погоджується з запереченнями представника третьої особи ОСОБА_4 про те, що оскільки розрахунок між сторонами договору був проведений в іноземній валюті це є підставою для відмови у позові ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК України зобов'язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні.

Згідно з ч. 2 цієї ж статті сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Отже, враховуючи положення законодавства вимоги ОСОБА_3 про стягнення на її користь коштів саме в національній валюті за курсом іноземної валюти на момент предявлення позову є законними та обґрунтованими.

Також суд не погоджується з твердженнями представника третьої особи ОСОБА_4 про те, що ОСОБА_3 не має право на відшкодування вартості невідємних поліпшень квартири, оскільки вона не є добросовісним набувачем в розумінні вимог ст. 390 ЦК України, адже відповідно до ч. 4 ст. 390 ЦК України добросовісний набувач (володілець) має право залишити собі здійснені ним поліпшення майна, якщо вони можуть бути відокремлені від майна без завдання йому шкоди. Якщо поліпшення не можуть бути відокремлені від майна, добросовісний набувач (володілець) має право на відшкодування здійснених витрат у сумі, на яку збільшилася його вартість.

ОСОБА_3, здійснюючи невідємні поліпшення квартири загальною вартістю 197 376 грн. в період, коли вона набула у встановленому законом порядку право власності на спірну квартиру, діяла як її законний власник. А враховуючи те, що вказані поліпшення не можуть бути відокремленні від майна без завдання йому істотної шкоди їх вартість підлягає відшкодуванню.

Щодо застосування строку позовної давності, на якому наполягала представник третьої особи ОСОБА_4, за позовною заявою ОСОБА_3 про застосування наслідків недійсного правочину та відшкодування вартості поліпшень майна, то відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у справі, але ОСОБА_4 не є стороною у справі, а третьою особою без самостійних вимог. До того ж строк позовної давності не був пропущений, оскільки право на пред»явлення позову в ОСОБА_3 виникло з прийняттям рішення від 09.12.2013 р. Апеляційним судом Вінницької області, яким було скасовано рішення Ленінського районного суду м. Вінниці від 02.06.2009 р. та додаткове рішення суду від 14.07.2009 р. та відмовлено в позові ОСОБА_3

Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України.

На підставі вище викладеного, керуючись ст. ст. 12, 16, 216, 267, 387, 390, 524 ЦК України, ст. ст. 4, 10, 60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру за №20а, що знаходиться по вул. Червоних Партизан, 7 в м. Вінниці та складає 47/100 часток квартири №20, що розташована по вул. Червоних Партизан, 7 в м. Вінниці.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у відшкодування витрат зі сплати судового збору 3654 грн.

Позов ОСОБА_3 задовольнити.

Застосувати наслідки нікчемного правочину та стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 378760 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 197376 грн. у відшкодування вартості невід»ємних поліпшень квартири №20а, що складає 47/100 часток квартири №20, розташованої по вул. Червоних Партизан, 7 в м. Вінниці та у відшкодування витрат зі сплати судового збору 1000 грн.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в дохід держави в розмірі 2654 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення.

Суддя