Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ

ЖуравельВ.І.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житло,

в с т а н о в и в:

У серпні 2015 року ОСОБА_3 звернулася до суду із указаним вище позовом, посилаючись на те, що після смерті її брата ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 вона отримала у власність в порядку спадкування домоволодіння АДРЕСА_1.

В подальшому вона дізналася, що за життя в 2012 році її брат зареєстрував в цьому будинку ОСОБА_2, який з того часу проживає у ньому.

Враховуючи те, що відповідач є сторонньою особою, договори користування будинком з ним укладалися та те, що він відмовляється добровільно виселятися із домоволодіння і знятися з реєстрації, позивачка просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житлом по АДРЕСА_1 та зобов'язати його знятися з реєстраційного обліку у встановленому законом порядку.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 8 грудня 2015 року, позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Визнано ОСОБА_2 таким, що втратив право користування будинком АДРЕСА_1

У решті позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати оскаржувані рішення та направити справу на новий розгляд до суду першої інстації, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження по вищевказаній справі слід відмовити, виходячи з наступного.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності рішень судів попередніх інстанцій.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, місцевий суд, із висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, вірно застосувавши положення ст. ст. 328, 398, 405 ЦК України, оцінивши докази відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, із дотриманням норм процесуального права, обґрунтовано виходив із того, що проживання відповідача у спірному житловому будинку порушує права позивача як його власника.

Суди правильно зазначили, що право власності ОСОБА_4, який за життя зареєстрував у домоволодінні ОСОБА_2, припинилося у зв'язку з його смертю, внаслідок чого як похідне, припинилося й право користування останнього будинком.

За таких обставин, встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суди попередніх інстанцій правильно застосували норми процесуального права та ухвалили правильні по суті рішення, підстав для скасування яких не вбачається.

Доводи скарги зводяться до оцінки доказів, проте в силу ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права власності на житло.

Копію ухвали разом з доданими до касаційної скарги матеріалами направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.І. Журавель