Справа № 203/1513/15-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року Кіровський районний суд м. Дніпропетровська

у складі: головуючого судді - Карпенка С.Ф.

при секретарі Булеці А.В.

за участю: представників стягувача- Авер'янова С.М., ОСОБА_1

представника боржника- Свінухова О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дніпропетровську справу за поданням головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про обмеження права виїзду за межі України боржника ОСОБА_3,

В С Т А Н О В И В:

17 вересня 2015 року головний державний виконавець Кіровського ВПВР УДВС ГТУЮ у Дніпропетровській області Соловей О.О. звернулась до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська з поданням про тимчасове обмеження права виїзду боржника ОСОБА_3 за межі України до повного виконання останнім покладених на нього зобовязань за рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська по цивільній справі № 203/1513/15-ц від 12 серпня 2015 року (т.2 а.с. 2-6).

05 жовтня 2015 року Кіровським районним судом м. Дніпропетровська винесено ухвалу про задоволення вказаного подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2

13 листопада 2015 року боржником ОСОБА_3 подано апеляційну скаргу, яку ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 грудня 2015 року задоволено. Оскаржувану ухвалу Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 жовтня 2015 року скасовано та передано на новий розгляд до Кіровського районного суду м. Дніпропетровська.

Після отримання справи до суду першої інстанції, її було призначено до розгляду на 18 січня 2016 року на 14 год. 30 хв.

В судове засідання державний виконавець Соловей О.О., яка викликалась належним чином, не зявилась, письмових заяв тощо від неї до суду не надійшло.

Представники позивача в судовому засіданні підтвердили згоду з вищевказаним поданням державного виконавця.

Представник боржника в судовому засіданні заперечував проти вказаного подання, посилаючись на те, що боржник ОСОБА_3В не отримував постанови державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, він не ухилявся і не ухиляється від виконання рішення суду, і саме у звязку з цим апеляційна інстанція винесла ухвалу про скасування постанови суду першої інстанції від 05 жовтня 2015 року.

Вислухавши пояснення представників стягувача та боржника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку з таких підстав.

В ході судового засідання встановлено, що на виконанні відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Дніпропетровській області перебуває виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 203/1513/15-ц від 12 серпня 2015 року, виданого Кіровським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» 333955, 29 доларів США, що в еквіваленті становить 5269814 грн. 48 коп., що підтверджується копією виконавчого листа та копією постанови про відкриття виконавчого провадження, наявним в матеріалах справи. (т.2 а.с. 8-10 24-25).

Судом встановлено, що боржнику ОСОБА_3 державним виконавцем були направлені постанови про відкриття виконавчого провадження і про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчудження, відповідно до супровідних листів за вихідними № 02.1-4/14532 від 18.08.2015р. та № 02.1-4/14533 від 18.08.2015 року (т.2 а.с.7, 11). Однак, зясовано, що вказана кореспонденція була направлена йому за колишнім місцем проживання. Відповідач з 03 вересня 2015 року вже зареєстрований за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суду не надано доказів отримання боржником документів державного виконавця про відкриття виконавчого провадження.

Суд апеляційної інстанції, під час розгляду апеляційної скарги вказав, що дійшовши до висновку, що боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням суду про стягнення заборгованості за кредитним договором на користь стягувача ПАТ КБ «Укрсоцбанк», суд першої інстанції встановив, що боржник на виклики державного виконавця не зявляється, за адресою, вказаною у виконавчих документах, не проживає, в добровільному порядку борг та судові витрати не сплачує, а разом з тим, додані до подання державного виконавця документи доказів стосовно вказаних обставин не містять, з доданих до подання матеріалів виконавчого провадження не вбачається, що на час звернення ВДВС з поданням до суду ОСОБА_3 як боржник у виконавчому провадження отримав копію постанови та був повідомлений про відкриття виконавчого провадження. Саме з вказаних причин і була скасовано ухвала суду першої інстанції.

Під час розгляду справи апеляційним судом в ньому брали участь державний виконавець, який подавав подання до суду, представники стягувача, тобто про встановлені судом апеляційної інстанції обставини їм було відомо.

Однак, суду після цього жодних доказів, які б підтверджували аргументи державного виконавця та спростовували позицію боржника- не надано.

Всі аргументи державного виконавця та представників стягувача, вже були предметом розгляду судом апеляційної інстанції, їм вже давалась відповідна оцінка, суд не може спростовувати висновки, викладені в ухвалі суду апеляційної інстанції. Суд має діяти в межах наданих суду доказів, а нових доказів, які б свідчили про ухилення ОСОБА_3 від виконання рішення, немає.

Правовідносини щодо обмеження у праві виїзду за межі України врегульовані нормами Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод (надалі - Конвенція), Міжнародним пактом про громадянські та політичні права, Цивільним кодексом України, положеннями Закону України «Про виконавче провадження», Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

Так, згідно ст.33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, який гарантує деякі права і свободи, не передбачені в Конвенції та у Першому протоколі до неї, кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоровя чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну. Згадані вище права не можуть бути обєктом ніяких обмежень, крім тих, які передбачено законом, які є необхідними для охорони державної безпеки, громадського порядку, здоровя чи моральності населення або прав і свобод інших і є сумісними з іншими правами, визначеними і цьому Пакті.

Законодавством України зазначені правовідносини регулюються ст. 313 ЦК України, відповідно до якої фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 10 ЦПК наявність умислу та обставини, які є предметом посилання субєкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню даного факту.

Відповідно до ст.6 ч.1 п.5, ст.6 ч.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» громадянинові України може бути тимчасово відмовлено у видачі паспорта у випадках, якщо він ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього судовим рішенням, рішенням іншого органу (посадової особи), до виконання зобов'язань. Громадянинові України, який має паспорт, може бути тимчасово відмовлено у виїзді за кордон у випадках, передбачених п.1-9 ч.1 ст.6 цього Закону. Паспорт може бути тимчасово затримано чи вилучено у даному випадку.

Про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням суду обовязків в ході виконавчого провадження може свідчити невиконання ним своїх обовязків, передбачених ст.12 ч.6 Закону України «Про виконавче провадження», а саме обовязків: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Положеннями ст.11 ч.3 п.18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язань за рішенням.

Таке ж право державного виконавця передбачено і нормою ст.377-1 ЦПК України, яка входить до Розділу VI ЦПК України, що регулює процесуальні питання, повязані з виконанням судових рішень у цивільних справах.

Враховуючи вищевикладене та приймаючи до уваги, що в судовому засіданні не знайшли підтвердження факти навмисного ухилення боржника від виконання рішення суду, а особа, яка має невиконані зобовязання, не може вважатися винною в ухиленні, поки не буде доведено протилежне, суд однозначно приходить до висновку про неможливість задоволення вимог державного виконавця.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.10,11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 377-1 ЦПК України ст.33 Конституції України, ст.ст. 24,33,64 Конституції України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950 р., Міжнародним пактом про громадянські та політичні права від 16.12.1966р., ст.ст.10,11, 57-60, 64, 208, 209, 212-215, 218, 377-1 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», Законом України «Про державну прикордонну службу», Законом України «Про порядок виїзду і вїзду в Україну громадян України», суд,-

У Х В А Л И В:

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області ОСОБА_2 про обмеження права виїзду за межі України до виконання боргових зобовязань боржника ОСОБА_3 відмовити, у звязку з необґрунтованістю.

Ухвалу суду може бути оскаржено у Апеляційний суд Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подання апеляційної скарги протягом 5 днів з дня її проголошення, у разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: Карпенко С.Ф.