УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Замостянський відділ державної виконавчої служби Вінницького міського управління юстиції, про стягнення неустойки (пені) у зв'язку з несплатою аліментів,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, у якому просила стягнути з ОСОБА_5 неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 39 170 грн.

На обґрунтування позовних вимог посилалась на те, що на підставі рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 11 грудня 2012 року з ОСОБА_5 на її користь підлягають стягненню аліменти на доньку ОСОБА_3 у розмірі 1000 грн щомісячно, починаючи з 31 серпня 2012 року до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на ухилення відповідача від сплати аліментів, у зв'язку з чим виникла заборгованість, позивачка просила стягнути з нього пеню у вказаному нею розмірі.

Заочним рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2014 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 неустойку

(пеню) за прострочення сплати аліментів за період з 01 лютого 2013 року по 16 січня 2014 року у розмірі 22 090 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні іншої частини позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_5 - ОСОБА_6 задоволено частково, змінено заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 25 червня 2014 року, зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_5 неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 18 січня 2013 року по 16 січня 2014 року з 22 090 грн до 3 600 грн 56 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

Виходячи з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов'язку, та у зв'язку з тим, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць).

Суд апеляційної інстанції, змінюючи рішення суду першої інстанції та стягуючи з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 3 600 грн 56 коп., на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дослідивши матеріали виконавчого провадження, правильно встановив характер правовідносин сторін та обрахував розмір неустойки (пені), що підлягає стягненню з відповідача за прострочення сплати аліментів у визначений судом період, виходячи з вимог ст. 196 СК України, та відповідно до правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року в справі № 6-94цс15, яка є обов'язковою для всіх судів України.

Посилання заявника у касаційній скарзі на визнання відповідачем позовних вимог щодо стягнення з нього неустойки (пені) у розмірі 13 287 грн 49 коп. виходячи з прохальної частини апеляційної скарги є безпідставними, оскільки відповідно до приписів ч. 3 ст. 303 ЦПК України апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Доводи ОСОБА_4 щодо недолучення до матеріалів справи висновку експертного дослідження № 1960/15-21 від 29 жовтня 2015 року є також безпідставними, оскільки усне клопотання було розглянуто та мотивовано відхилено апеляційним судом відповідно до положень ч. 2 ст. 303 ЦПК України, адже такий доказ не був предметом дослідження в суді першої інстанції (на час ухвалення рішення вказаного висновку не існувало), а наявність поважних причин, які зумовили неподання нового доказу, ні позивачкою, ні її представником наведено не було.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 03 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А.Нагорняк