Справа №482/2165/15-ц 22.02.2016 22.02.2016 22.02.2016
Провадження №22-ц/784/561/16
Справа № 487/2165/15-ц
Провадження №22-ц/784/561/16 Суддя у 1 інстанції Баранкевич В.О.
Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Ухвала

Іменем України

22 лютого 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області у складі:

головуючого - Самчишиної Н.В.,

суддів: Галущенка О.І., Серебрякової Т.В.,

із секретарем судового засідання Лівшенком О.С.,

за участю: представника боржника ОСОБА_2 - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3

на ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2015 року у справі за поданням головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України,

встановила:

У грудні 2015 року головний державний виконавець відділу державної виконавчої служби Новоодеського районного управління юстиції (далі - відділу ДВС) звернувся до суду з поданням про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника ОСОБА_2, без вилучення паспортного документу, посилаючись на те, що боржником не виконуються судове рішення в добровільному порядку.

Ухвалою Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2015 року подання задоволено. ОСОБА_2 тимчасово обмежено у праві виїзду за межі України.

В апеляційній скарзі представник боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3, посилаючись на незаконність такої ухвали, просив її скасувати та постановити нову про відмову у задоволенні подання державного виконавця.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника боржника, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи подання державного виконавця відділу ДВС, суд першої інстанції виходив з того, що боржник умисно ухиляється від виконання обовязків, покладених на нього судовим рішенням.

Між тим, повністю з таким висновком суду погодитися не можна.

Як вбачається із матеріалів справи, боржник, яким є ОСОБА_2, згідно виконавчого провадження № 49398858, відкритого постановою державного виконавця від 19 листопада 2015 року відносно виконавчого листа Луцького міськрайонного суду Волинської області від 23 січня 2015 року, мала несплачену перед ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за судовим рішенням на загальну суму 1 680 457 грн. 59 коп.

-2-

При цьому, Банк 17 листопада 2015 року звернувшись до ДВС із заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом зазначив про те, що за неперевіреною інформацією ОСОБА_2 проживає без реєстрації за адресою: Новоодеський район, с. Новопертрівське, 183 (а.с.5). Зі змісту виконавчого листа слідує, що боржник проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.3)

Вказану постанову про відкриття виконавчого провадження направлено за адресою Новоодеський район, с. Новопертрівське, 183. Згідно рекомендованого повідомлення, 26 листопада 2015 року постанову про відкриття виконавчого провадження отримано уповноваженою особою, а не особисто боржником, а 02 грудня 2015 року державний виконавець вже звернувся до суду з даним поданням.

27 листопада 2015 року державним виконавцем винесена постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.6).

Згідно акту державного виконавця від 27 листопада 2015 року під час виїзду за місцем проживання боржника майно, належне боржниці на праві власності, на яке можливо звернути стягнення, відсутнє (а.с.8).

Інформації про доходи та інше майно боржника не встановлено (а.с.7,9).

Згідно ст. 377-1 ЦПК України судом вирішується питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду особи за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів за поданням державного виконавця.

Відповідно до положень ст. 122 ЦПК України на підставі заяви, поданої і оформленої в порядку, встановленому цим Кодексом суддя відкриває провадження у цивільній справі (а у випадках, передбачених законом, відмовляє у відкритті провадження), про що постановляє відповідну ухвалу. Зазначена норма закону є обов'язковою і при розгляді справ про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України.

Звернення до суду із заявою і відкриття провадження у справі суддею тягне за собою виникнення цивільного процесу з конкретним складом його учасників. Кожний учасник процесу посідає своє, визначене йому законом процесуальне становище і може користуватися наданими йому правами і нести процесуальні обов'язки.

З матеріалів справи вбачається, що судом було розглянуто подання державного виконавця про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника без постановлення ухвали щодо відкриття провадження у справі та призначення подання до розгляду у судовому засіданні.

Таке процесуальне порушення є суттєвим порушенням норм цивільно-процесуального законодавства, що тягне за собою скасування судового рішення.

Крім того, відповідно до положень ч. 2 ст. 10 ЦПК України наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, в тому числі й дані про особу боржника, підлягають доведенню. Зокрема, задоволення такого подання можливе лише за умови доведення факту ухилення боржника від виконання зобов'язання.

Між тим, розглядаючи подання державного виконавця про обмеження права боржника виїзду за межі України, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що надіслану копію постанови про відкриття виконавчого провадження від 19 листопада 2015 року, в якій вказано про необхідність боржнику самостійно виконати рішення у строк до 26 листопада 2015 року, було отримано не боржником, а уповноваженою особою саме 26 листопада 2015 року (а.с.10).

-3-

Крім того, при зверненні стягувача до державної виконавчої служби, банк висловив припущення, що боржниця, за неперевіреною інформацією, може проживати без реєстрації на території Новоодеського району. Проте, матеріали справи не містять даних щодо перевірки місця проживання боржника.

Згідно ксерокопії паспорту боржника ОСОБА_2, наданого апеляційному суду, місцем її реєстрації з 25 березня 2005 року є Волинська область, Луцький район, с. Підгійціє, вул. Хрещата, 30 (а.с.30).

Оскільки за змістом ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України вирішення питання про тимчасове обмеження конституційного права за поданням державного виконавця розглядається судом негайно, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб, за участю державного виконавця, то саме на останнього покладається тягар доказування, саме він зобов'язаний довести суду з наданням відповідних матеріалів виконавчого провадження необхідність обмеження конституційного права боржника у виконавчому провадженні.

У зв'язку із необхідністю оперативного розгляду подання суб'єкт його внесення може бути повідомлений про час і місце розгляду у порядку, передбаченому ч. 6 ст. 74 ЦПК України.

Неявка державного виконавця не перешкоджає розгляду подання. Проте, у випадку необхідності з'ясування судом обґрунтованості внесеного подання та дані про особу боржника, явку державного виконавця до суду може бути визнано обов'язковою.

Між тим, як вбачається з матеріалів справи суд першої інстанції взагалі не здійснював будь-яких заходів, передбачених ч. 6 ст. 74 ЦПК України для виклику в судове засідання державного виконавця.

Отже, суд першої інстанції, задовольняючи подання державного виконавця та постановляючи ухвалу про обмеження права виїзду боржниці за межі України, не перевірив дані про особу боржниці, про наявність боргових зобов'язань зазначеної особи, реєстрацію її місця проживання або перебування.

За такого, доводи скарги щодо порушення судом норм процесуального законодавства заслуговують на увагу.

З урахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що зазначена ухвала постановлена з порушенням вимог закону, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України є підставою для скасування ухвали та передачі справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника боржника ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Новоодеського районного суду Миколаївської області від 07 грудня 2015 року скасувати, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий Н.В. Самчишина

Судді: О.І. Галущенко

ОСОБА_4