Справа № 313/1745/15-ц
Провадження №2/ 313/79/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.01.2015 р. смт. Веселе

Веселівський районний суд Запорізької області у складі: головуючого - судді Нагорного А.О., при секретарі судового засідання Кравцовій О.В., за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2, розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

ВCТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики від 12.06.2015 р., на суму 2 763,48 грн., а саме: 1 635,00 грн - позики, 78,48 грн. - трьох процентів річних, 1 020,00 грн.- індексу інфляції за користування позикою.

Також позивач просить суд стягнути з відповідачки судові витрати у справі, які складаються зі сплати судового збору у розмірі 487,20 грн.

Присутній у судовому засіданні ОСОБА_1 позовні вимоги зменшив на 628,48 грн. до 2 035,00 грн.

Присутня у судовому засіданні відповідачка позов визнала повністю.

Вивчивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини, на які посилається позивач як на підставу своїх вимог, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позову з наступних підстав.

Частиною 1 ст.16 ЦК України зазначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно п.1 ч.2 ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків є договори та інші правочини.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.

12.06.2015 р. відповідачка ОСОБА_2 отримала від позивача ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 1 635,00 грн. про що видала позивачеві власноручно написану письмову розписку.

Судом встановлено, що відповідачка взяла на себе зобов'язання повернути грошову позику до серпня 2015 р., проте, до настання кінцевого терміну як на час звернення ОСОБА_1 до суду, а також під час провадження справи у суді взяті на себе зобов'язання відповідачка не виконала.

З огляду на викладене між сторонами виникли правовідносини позики з усіма наслідками, відповідно до цивільного законодавства.

Статтею 1046 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 1050 ЦК України передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання не допускається.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що ставляться.

Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

ОСОБА_2 позовні вимоги визнала повністю. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Таким чином, судом встановлені порушення відповідачем обов'язків, що витікають з договірних відносин за позикою і тому заборгованість за договором позики підлягає стягненню з ОСОБА_2 у примусовому порядку.

Питання із судовими витратами у справі вирішити відповідно до вимог ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного та ст.ст.11, 16, 525, 530, 533, 1046, 1047, 1049 ЦК України, керуючись ст.ст.10, 11, 60, 88, 209, 212, 213-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 кошти за договором позики від 12.06.2015р., на суму 2 035,00 грн., а саме: 1 635,00 грн позики та 400,00 грн. індексу інфляції за користування позикою.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені позивачем судові витрати в сумі 487,20 грн. зі сплати судового збору.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області через Веселівський районний суд в установленому законом порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення судового рішення - протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя

Веселівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_3

15.01.2016