"04" січня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді Виниченко Л.М.,
за участі секретаря Локоткова І.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири,-
Позивач звернулася до суду з позовом про припинення права відповідача на 18/200 частини квартири АДРЕСА_1, визнання за нею права власності на дану частину квартири та стягнення з неї на користь ОСОБА_2 грошової компенсації згідно експертного висновку за 18/200 частин квартири АДРЕСА_1 у розмірі 91 600 грн. 50 коп.
Вимоги мотивує тим, що їй та відповідачу належать по 18/200 частини квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтв про право на спадщину за законом від 24.04.2008 року.
18/100 частин квартири АДРЕСА_1 складається з однієї жилої кімнати загальною площею 24,1 кв.м. та житловою площею 14,9 кв.м.
Позивач зазначає, що усі витрати по утриманню 18/100 частин квартири АДРЕСА_1 несе вона сама, що підтверджується квитанціями про оплату комунальних послуг, особовий рахунок відкритий на неї.
Також позивач вказує, що відповідачу на праві власності належить інше житло, а тому припинення права ОСОБА_2 на 18/200 частин квартири АДРЕСА_1 не завдасть істотної шкоди інтересам відповідача та членам її сім'ї.
Відповідно до висновку про оцінку майна № 010-30102015, вартість 18/200 частин квартири АДРЕСА_1 становить 91 600,50 грн.
Спільне з відповідачем володіння і користування майном є неможливим, тому що між ними немає взаєморозуміння та склалися стійкі неприязні стосунки, спільне житло є неподільною річчю, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі.
В судовому засіданні представники позивача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 позов та викладені у ньому обставини підтримали.
Відповідач в судове засідання не з'явилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила, у зв'язку з чим суд з урахуванням думки представників позивача вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача та відповідно до ст. 224 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Вислухавши пояснення представників позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Позивач є власником 18/200 частини квартири АДРЕСА_1, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2008 року, виданого державним нотаріусом Десятої Київської державної нотаріальної контори Васильченко Л.О., зареєстрованим у реєстрі за № 5-716 (а.с. 11).
У вказаному свідоцтві про право на спадщину за законом зазначено про те, що на 18/200 частин квартири 24.04.2008 року видано свідоцтво про право на спадщину ОСОБА_2; спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з 18/100 частин квартири АДРЕСА_1, та становить одну жилу кімнату загальною площею 24,10 кв.м., у тому числі житловою площею 14,90 кв.м.; вся зазначена квартира складається з семи жилих кімнат.
Частиною 1 ст. 365 ЦК України визначено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.
Позивач та її представники просять припинити право власності відповідача на належні їй, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом на 18/200 частини квартири АДРЕСА_1, посилаючись на те, що спільне з відповідачем володіння і користування майном є неможливим, оскільки між сторонами немає взаєморозуміння та склалися стійкі неприязні стосунки, спірне майно є неподільним, частка відповідача є незначною і не може бути виділена в натурі та припинення права власності відповідача на її частку квартири не завдасть істотної шкоди інтересам останньої.
Однак, дані доводи, як підставу для задоволенню позову, суд прийняти до уваги не може, виходячи з наступного.
Як зазначено вище, спірним майном являється одна жила кімната загальною площею 24,10 кв.м., житловою площею 14,90 кв.м. у комунальній квартирі загальною площею 133 кв.м., у тому числі житловою площею 81 кв.м.; тобто сторонам у справі належить на праві спільної часткової власності одна кімната, а саме по ? частині кожному з них, що становить по 18/200 частин квартири.
Виходячи з вищевикладеного, частка відповідача у спільному майні співвласників не є незначною, оскільки становить порівну з позивачем.
Крім того, позивачем не доведено факту наявності на праві власності іншого житла у ОСОБА_2, умов її проживання та того, що остання не потребує спірного житлового приміщення і не має наміру проживати в Україні.
Представник позивача ОСОБА_3 суду пояснила, що позивач та відповідач мають спільного батька після смерті якого оформили спадщину на спірну кімнату, сторони у справі між собою не спілкуються, мешкають в Автономній Республіці Крим, відповідач мала намір проживати у квартирі по АДРЕСА_2, проте у подальшому передумала, у спірній кімнаті ніхто не живе, позивач туди навідується, остання має на праві власності квартиру у м. Керчі.
Відповідно до ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.
Згідно ч. 3 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.
Відповідно ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Згідно ст. 41 Конституції України та частини 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності (ч. 1 ст. 386 ЦК України).
ОСОБА_1 та її представники ще посилаються на порушення прав позивача, як співвласника, через те, що остання одноособово несе витрати по утриманню спірного житлового приміщення, однак дані доводи, враховуючи положення чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, також не є підставою для задоволення позову.
Згідно ч. ч. 1, 3, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Суду надана копія листа позивача від 21.09.2015 року на адресу відповідача з пропозицією виплати частки вартості спірної кімнати, при цьому представники позивача пояснили, що відповідь на даний лист відповідачем надана не була. Разом з тим, доказів про отримання ОСОБА_2 вказаного листа позивача матеріали справи не містять.
Враховуючи зазначене, внесення представником позивача на депозитний рахунок Дніпровського районного суду м. Києва коштів в сумі 91 600,50 грн., згідно квитанції від 23.122015 р., відповідно положень ч. 2 ст. 365 ЦК України, також не може бути підставою для задоволення позову.
За викладених обставин позов задоволенню не підлягає, оскільки не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.
Керуючись ст. ст. 41, 47 Конституції України, ст. ст. 316-319, 321, 358, 365, 386 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57 - 64, 88, 158, 208, 209, 212 - 215, 218, 224-226 ЦПК України суд,-
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення права на частку у спільному майні та визнання права власності на частку квартири відмовити.
Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте Дніпровським районним судом м. Києва за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя