Справа № 161/3123/15-ц Провадження № 22-ц/773/96/16 Головуючий у 1 інстанції: Кихтюк Р.М.
Категорія: 27 Доповідач: Лівандовська-Кочура Т. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого-судді - Лівандовської-Кочури Т.В.

суддів -Антонюк К.І., Овсієнка А.А.

з участю:

секретаря Кирилюка О.О.

представників позивача: ОСОБА_1, ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

представників відповідача: ОСОБА_4, ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості, за апеляційною скаргою відповідача ОСОБА_3 на рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року,

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2015 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк (далі по тексту ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.

В обґрунтування заявленого позову, позивач покликався на те, що 11 липня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № VOZ0GA00001533, за умовами якого кредитор надав позивачу кредитні кошти в розмірі 63 000 доларів США строком до 11 липня 2017 року.

Відповідач ОСОБА_3 не виконує зобов'язання щодо своєчасного погашення заборгованості за кредитним договором, у зв'язку з чим, станом на 17 січня 2015 року в нього перед банком утворилась заборгованість в сумі 33 006, 12 дол. США., що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 23 378, 48 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5 983, 04 дол. США; пеня за несвоєчасність виконання зобов'язання за договором в розмірі 2 057, 88 дол. США; а також 15, 75 дол. США штраф (фіксована частина); 1570, 97 дол. США штраф (процентна складова), яку банк просив стягнути з відповідача.

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року позов задоволено частково.

Постановлено стягнути з ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOZ0GA00001533 від 11 липня 2007 року в розмірі 32 787, 05 дол. США, яка у відповідності до курсу валют НБУ станом на 17 січня 2015 року становить 520 330 грн. 48 коп. та судові витрати в розмірі 3654 грн.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду першої інстанції відповідач ОСОБА_3 та його представники: ОСОБА_5, ОСОБА_4 подали апеляційну скаргу, в якій через неповноту з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просили його скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обгрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає не в повній мірі.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно з кредитним договором від 11 липня 2007 року № VOZ0GA00001533, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3, останній отримав кредит у розмірі 63 000 доларів США на термін до 11 липня 2017 року.

У зв'язку з порушенням ОСОБА_3 умов кредитного договору, станом на 17 січня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 33 006, 12 дол. США, з яких: 23 378, 48 дол. США заборгованість за кредитом; 5 983, 04 дол. США відсотки; 2 057, 88 дол. США пеня; 15, 75 дол. США штраф (фіксована частина); 1 570, 97 дол. США штраф (процентна складова).

Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, жодних належних та допустимих доказів щодо того, що наданий позивачем розмір заборгованості має бути іншим, відповідач та його представники суду першої інстанції не надали.

За таких обставин, задовольняючи позов ПАТ КБ «ПриватБанк», суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність правових підстав для стягнення кредитної заборгованості з боржника.

Проте, не можна повністю погодитися з висновком суду першої інстанції щодо вирішення питання про стягнення пені та штрафу, оскільки вони зроблені при неповному з'ясуванні всіх обставин справи та із порушенням норм матеріального права.

Відповідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

За правилами ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобовязання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання (ч. 2 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку (штраф, пеню) виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Таким чином, пеня це санкція, яка нараховується від першого дня прострочення виконання зобов'язання й до того дня, доки зобов'язання не буде виконане.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого права або інтересу. Тобто протягом часу дії позовної давності особа може розраховувати на примусовий захист свого цивільного права чи інтересу судом.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Чинне цивільне законодавство передбачає два види позовної давності загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Спеціальна позовна давність встановлена законом для окремих видів вимог. Так, спеціальна позовна давність тривалістю в один рік передбачена, зокрема, для вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) (пункт 1 частини 2 статті 258 ЦК України).

Нормою частини третьої статті 267 ЦК України встановлено, що суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Виходячи із основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин та аналізуючи норми розділу V ЦК України «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, слід дійти висновку про поширення норми ч. 3 ст. 267 ЦК України як на загальну, так і спеціальну позовну давність.

Отже, без заяви сторони у спорі ні загальна, ні спеціальна позовна давність застосовуватися не може за жодних обставин, оскільки можливість застосування позовної давності пов'язана лише із наявністю про це заяви сторони.

Відтак, суд за власною ініціативою не має права застосувати позовну давність.

Зазначена правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року № 6-25цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Оскільки у матеріалах справи відсутня заява відповідача ОСОБА_3 або його представників про застосування позовної давності, а загальне посилання у запереченнях на норми ст. 258 ЦК України не є відповідною заявою, тому суд апеляційної інстанції передчасно зменшив розмір стягуваної пені, не давши оцінку цим запереченням та їх змісту.

Крім того, згідно зі статтею 99 Конституції Україн грошовою одиницею України є гривня.

Гривня є законним платіжним засобом на території України (ч. 1 ст. 192 ЦК України).

Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2 ст. 192 ЦК України).

Такими випадками є ст. 193, ч. 4 ст. 654 ЦК України, Закони України «Про зовнішньоекономічну діяльність» та «Про систему валютного регулювання і валютного контролю.

Із системного аналізу викладених вище положень законодавства вбачається, що не суперечить чинному законодавству України стягнення заборгованості за кредитним договором в іноземній валюті, якщо саме вона надавалась за договором і позивач просив стягнути заборгованість у валюті. Разом зі стягненням заборгованості в іноземній валюті суд має право стягнути й проценти за кредитним договором в іноземній валюті, оскільки такий процент є не фінансовою санкцією, а платою за користування грошима.

При цьому, положення ч. 2 ст. 192 ЦК України та ч. 3 ст. 533 ЦК України, Декрет Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання та валютного контролю» можуть бути застосовані тільки при вирішенні питання про стягнення основної заборгованості за кредитом та стягнення відсотків за користування валютним кредитом та не підлягають застосуванню при вирішенні питання про стягнення неустойки.

Разом з тим, судом першої інстанції залишено поза увагою те, що валюта, в якій нараховані пеня, а також штрафи є долари США.

Як вбачається з розрахунку кредитної заборгованості, пеня, нарахована за несвоєчасне виконання умов кредитного договору, складає 2 057, 88 дол. США, а штраф (фіксована частина) 15, 75 дол. США, штраф (процентна ставка) 1570, 97 дол. США (а.с. 4-7).

Разом з тим у п. 4.1 кредитного договору зазначено, що нарахування пені за цим договором здійснюється у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше 1 грн за кожен день прострочення. Сплата пені здійснюється у гривнях. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується у гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату сплати (а.с. 9-11 зворот).

Таким чином, сума пені, яка підлягає стягненню з відповідача на користь ПАТ «ПриватБанк» еквівалентна 32 658 (тридцять дві тисячі шістсот п'ятдесят вісім) грн. 56 коп., сума штрафу (фіксована частина) 249 (двісті сорок дев'ять) грн. 95 коп., сума штрафу (процентна складова) 24 931 грн. 30 коп. (станом на 17 січня 2015 року за офіційним курсом гривні - 100 дол. США =1587,6430 грн.).

З огляду на викладене, у зв'язку із неповнотою з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, рішення суду першої інстанції відповідно до вимог ст. 309 ЦПК України в частині вирішення питання про стягнення пені та штрафу підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17 листопада 2015 року в частині вирішення питання щодо стягнення пені та штрафу скасувати, викласти другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VOZ0GA00001533 від 11 липня 2007 року в розмірі 29 361, 52 дол. США, що складається з заборгованості за кредитом в розмірі 23 378, 48 дол. США; заборгованості по процентам за користування кредитом в розмірі 5 983, 04 дол. США, а також 249 (двісті сорок дев'ять) грн. 95 коп. штрафу (фіксована частина); 24 931 (двадцять чотири тисячі дев'ятсот тридцять одну) грн. 30 коп. штрафу (процентна складова) та пені в розмірі 32 658 (тридцять дві тисячі шістсот п'ятдесят вісім) грн. 56 грн.»

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді