Справа № 658/4268/15-ц
(провадження № 2/658/129/16)
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року м.Каховка

Каховський міськрайонний суд Херсонської області у складі:

головуючого- судді Подіновської Г.В.,

за участю: секретаря Левицької Н.Я.,

представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Каховка Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів,

в с т а н о в и в :

Позивач у листопаді 2015 року звернувся до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати неправомірними дії ПАТ КБ «ПриватБанк» з одностороннього блокування операцій картковим рахункам позивача №5168 7420 1104 3472; №5168 7420 1104 3464; №5168 7420 1104 3449; №5168 7420 6219 4778; стягнути з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь позивача 82983,76 грн., з них: 70 644, 25 грн. власних коштів, що знаходяться на карткових рахунках позивача; 114,68 грн. - втрати від інфляції за період з 12.08.2015 року по 18.11.2015 року; 574,83 грн. - 3% річних від простроченої суми за період з 12.08.2015 року до 18.11.2015 року; 10 000 грн. відшкодування моральної шкоди;1650 грн. витрати на правову допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил про надання банківських послуг ПАТ КБ «ПриватБанк» відкрив карткові рахунки в ПАТ КБ «ПриватБанк», які обслуговуються картками № 5168 7420 1104 3472; №5168 7420 1104 3464; №5168 7420 1104 3449; №5168 7420 6219 4778.

12.08.2015 року позивач дізнався, ПАТ КБ «ПриватБанк» безпідставно, без попередження було заблоковано належні йому карткові рахунки, на яких знаходилось 70 644, 25 грн. що підтверджується довідкою ПАТ КБ «ПриватБанк» №2524427 від 10.11.2015 року.

Перебуваючи у схвильованому стані, переносячи моральні переживання, позивач зв'язувався через контакт-центр з операторами банку. В усній формі звертався до відділень відповідача з вимогою пояснити ситуацію та розблокувати картковий рахунок, але така вимога була проігнорована.

З серпня 2015 року позивач намагався вирішити з банком дане питання шляхом переговорів через контакт-центр банку, онлайн-консультантів банку, однак позитивного результату не отримав.

Крім того, позивач двічі звертався з письмовими зверненнями до центрального офісу банку, на що йому було повідомлено, що банк змушений відмовити в обслуговуванні карток, а також наведено всі можливі причини зупинення обслуговування карткових рахунків, проте конкретну причину блокування карткових рахунків позивача у відповіді не зазначено.

Оскільки ПАТ КБ «ПриватБанк» належні кошти не повернув та продовжує порушення прав позивача, вимушений звернутися до суду для захисту своїх прав.

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила їх задовольнити.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала, пояснивши, що відсутні докази блокування карток позивача.

Суд, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши письмові докази, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що позивачем ОСОБА_3 у ПАТ КБ «ПриватБанк» було відкрито поточні рахунки, які обслуговуються картками №5168 7420 1104 3472; №5168 7420 1104 3464; №5168 7420 1104 3449; №5168 7420 6219 4778.

Станом на 10.11.2015 року на карткових рахунках ОСОБА_3 знаходяться його грошові кошти на загальну суму 70 644, 25 грн., з них: на картковому рахунку №5168 7420 1104 3472 21243,30 грн.; на картковому рахунку №5168 7420 1104 3464 27279,72 грн.; на картковому рахунку №5168 7420 1104 3449 18005,60 грн.; на картковому рахунку №5168 7420 6219 4778 4115, 63 грн., що підтверджується довідкою, виданою ПАТ КБ «ПриватБанк» 10.11.2015 року (а.с. 7).

12.08.2015 року позивач дізнався, що відповідач в односторонньому порядку припинив видачу коштів з його рахунків без належного повідомлення останнього.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_3 в досудовому порядку неодноразово звертався до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою, заявою-вимогою про усунення перешкод у користуванні, розпорядженні грошовими коштами на поточних рахунках, однак відповіді, що надавалися відповідачем неконкретні, в них наведено всі можливі причини зупинення обслуговування карткових рахунків без зазначення причини блокування карткових рахунків позивача (а.с. 10-18).

Неможливість отримання грошових коштів підтверджується наданими позивачем роздруківками квитанцій від 01.12.2015 року, 29.01.2016 року про неможливість здійснення транзакцій з використанням зазначених платіжних карток (а.с.31,58).

Відповідно до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основних свобод кожна фізична особа має право вільно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше ніж в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.

Ст.41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно ст.321 ч.1 і 2 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно зі ст.ст.526, 527, 530 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Нормою ст.1066 ЦК України визначено, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами. Банк не має права визначати та контролювати напрями використання грошових коштів клієнта та встановлювати інші, не передбачені договором або законом, обмеження його права розпоряджатися грошовими коштами на власний розсуд.

Відповідно до ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Відповідно до п.91 розділу VIII Постанови Правління НБУ від 26.06.2015 року №417 "Про затвердження Положення про здійснення банками фінансового моніторингу" (далі - Постанова) банк зобов'язаний інформувати визначені законодавством України правоохоронні органи за місцем розташування банку про фінансові операції, стосовно яких є підстави підозрювати, що вони пов'язані, стосуються або призначені для фінансування тероризму чи фінансування розповсюдження зброї масового знищення, та їх учасників у день виявлення, але не пізніше наступного робочого дня з дня реєстрації таких фінансових операцій.

Відповідач як суб'єкт первинного фінансового моніторингу повинен був діяти у відповідності із вимогами ст.17 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» (надалі Закон), зокрема, щодо дотримання порядку та строків зупинення фінансових операцій, щодо яких є мотивована підозра, що вони пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, чи щодо яких застосовані міжнародні санкції.

Відповідно до ч.6 ст.17 Закону строки зупинення фінансових операцій суб'єктами первинного фінансового моніторингу та Спеціально уповноваженим органом, зазначені у частинах першій-пятій цієї статті, є остаточними та продовженню не підлягають.

Належних доказів на підтвердження звернення банку до правоохоронних органів стосовно операцій по рахункам позивача, а також повідомлення його про зупинення права використовувати розрахункові картки та причини такого зупинення відповідачем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів справи, банк не звертався до правоохоронних органів з цього приводу, але поточні рахунки позивача, які обслуговуються картками №5168 7420 1104 3472; №5168 7420 1104 3464; №5168 7420 1104 3449; №5168 7420 6219 4778 весь цей час заблоковані.

Таким чином, судом встановлено наявність порушення з боку відповідача свого зобов'язання, що є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача грошових коштів в сумі 70 644, 25 грн.

Ст. 1073 ЦК України передбачені правові наслідки неналежного виконання банком операцій за рахунком клієнта, у тому числі обов'язок банку сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки у разі порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його рахунка, якщо інше не встановлено законом.

Згідно ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, повинен сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший процент не встановлений договором або законом.

Виходячи із положень ст.625 ЦК України, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу та 3 % річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Згідно наданого позивачем розрахунку, з яким суд погоджується, втрати від інфляції за період з 12.08.2015 року по 18.11.2015 року становлять 114,68 грн., 3% річних від простроченої суми за період з 12.08.2015 року до 18.11.2015 року 574,83 грн.

Вказані суми підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Що стосується вимог щодо стягнення моральної шкоди, слід зазначити, що відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової шкоди)" від 31.03.1995 р. (зі змінами та доповненнями) під моральною шкодою потрібно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями чи і бездіяльністю інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Право на відшкодування моральної шкоди виникає за наявності передбачених умов або підстав відповідальності за заподіяну шкоду.

Відповідно до п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної, (немайнової) шкоди, (зі змінами та доповненнями), суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду.

Враховуючи, що право на відшкодування моральної шкоди не передбачено спеціальним законодавством, що регулює правовідносини, які виникли між сторонами, суд вважає, що підстави для відшкодування моральної шкоди позивачу відсутні, а тому відмовляє позивачу у задоволенні вимоги щодо стягнення на його користь з відповідача 10000 грн. на відшкодування моральної шкоди.

Згідно ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, до яких відносяться, зокрема, витрати на правову допомогу.

З матеріалів справи вбачається, що представником позивача в суді була адвокат ОСОБА_1, яка здійснювала представництво його інтересів на підставі договору про надання юридичних послуг від 05.11.2015 року ( а.с. 23-25). Згідно акту виконаних робіт, вартість наданих адвокатом послуг становить 1653,40 грн.

Ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» передбачено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік», мінімальна заробітна плата в Україні з 01 січня 2016 року становить 1378 грн.

З урахуванням положень чинного законодавства та тривалості участі представника позивача у судових засіданнях (39 хв.), розмір компенсації витрат на правову допомогу становить 359 грн., і саме ця сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Правових підстав для стягнення витрат на правову допомогу в більшому розмірі суд не вбачає.

Згідно п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» - від сплати судового збору звільняються споживачі за позовами, що повязані з порушення їхніх прав.

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог.

Керуючись ст. ст. 41, 124 Конституції України, ст.ст.15, 16, 321, 526, 527, 530, 625, 1066, 1073, 1074 ЦК України, ст.ст. 3, 10, 11, 60, 88, 212-215, 218 ЦПК України,

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів задовольнити частково.

Визнатим неправомірними дії Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» «ПриватБанк» з одностороннього блокування карткових рахунків ОСОБА_3: №5168 7420 1104 3472; №5168 7420 1104 3464; №5168 7420 1104 3449; №5168 7420 6219 4778.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 загальну суму коштів, знаходяться на рахунках №5168 7420 1104 3472; №5168 7420 1104 3464; №5168 7420 1104 3449; №5168 7420 6219 4778, у розмірі 70644,25 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 втрати від інфляції за період з 12.08.2015 року по 18.11.2015 року - 114,68 грн.;

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми за період з 12.08.2015 року до 18.11.2015 року - 574,83 грн.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на користь ОСОБА_3 витрати на оплату правової допомоги 359,00 грн.

У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» в дохід держави судовий збір у сумі 713,34 грн.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається апеляційному суду через суд першої інстанції, який ухвалив оскаржуване судове рішення.

Суддя: Г. В. Подіновська