Справа № 306/1897/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

24 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Ігнатюка Б.Ю., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Кухта М.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Свалявського районного суду від 07 грудня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и л а :

Так, 12.08.2015 року ПАТ КБ "ПриватБанк" звернулось в суд із вищенаведеним позовом, який мотивувало тим, що 20.11.2008 року між ЗАТ КБ "ПриватБанк" правонаступником якого є ПАТ КБ "ПриватБанк" та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір б/н, який складається з Умов та правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою й Тарифів банку, що становить Договір про надання банківських послуг. Відповідно до нього ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5000,00 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30% річних на суму залишку заборгованості за кредитом із кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Проте, ОСОБА_1 свої зобов'язання не виконував, що призвело до утворення заборгованості, яка станом на 30.06.2015 року становить загальну суму в розмірі 9286,26 гривень. Виходячи із цього, ПАТ КБ "Приватбанк" набув, право на стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Свалявського районного суду від 07 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено за недоведеністю позовних вимог.

ПАТ КБ "ПриватБанк", подав апеляційну скаргу на рішення суду в якій просить скасувати таке, і ухвалити нове рішення суду про задоволення позову. При цьому посилається на те, що рішення суду не відповідає вимогам норм матеріального права й ухвалено в порушення норм процесуального права.

У судовому засіданні, представник апелянта в особі Дурдинець Р.Ю. підтримала, вимоги скарги, які просила задоволити, виходячи з наведених мотивів.

Відповідач у судове засідання не з'явився повторно. Про час та місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про, що свідчить, повідомлення про рекомендоване вручення поштового відправлення. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в його відсутності.

Колегія суддів, приймаючи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши пояснення сторін та обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування норм матеріального й процесуального права при винесенні оспорюваного судового рішення, знаходить апеляційну скаргу такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до вимог статей 212 - 214 ЦПК України судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним рішення є тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства й, всебічно перевіривши обставини, вирішив справу у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини або виходячи із загальних засад і змісту законодавства України.

Обґрунтованим визнається, рішення в якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, а висновки суду про встановлені обставини й правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності й підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону ухвалене в справі рішення суду не відповідає. Та через це підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про часткове задоволення позову.

За правилами ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

У силу вимог ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. А звідси, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. А ч. 3 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі, і щодо яких у сторін виникає спір.

Відхиляючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не надано жодного доказу щодо збільшення кредитного ліміту, та не обґрунтовано заборгованість у сумі 9286,26 гривень.

Але погодитись з таким висновком суду першої інстанції, колегія суддів не може, виходячи з наступних обставин.

При укладенні кредитного договору сторони виходили з вимог ст. 634 ЦК України у відповідності до якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією зі сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

Як передбачено в п. 6.5. Умов та правил надання банківських послуг - позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його користування, за перевищення платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах передбачених цим договором.

Відповідно до вимог статей 526, 527 і 530 ЦК України, зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону.

Виходячи з пунктів 3.1.1, 5.4 Правил користування платіжною карткою - граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами, а строк погашення кредиту в повному обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці (поле MONTH).

Так, платіжну картку ОСОБА_1 отримав зі строком дії по 11/12 (30 листопада 2012 року), що стверджується Скріншотом рахунку № НОМЕР_1 із Банківського комплексу Приват-48, а.с. 79.

Як передбачено пунктами 3.2., 3.3. Умов та Правил надання банківських послуг, ОСОБА_1 надав свою згоду Банку на те, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і позичальник також надає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт. Підписання позичальником даного Договору є прямою і безумовною згодою останнього щодо прийняття будь-якого розміру Кредитного ліміту, встановленого Банком.

Виходячи з розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.11.2008 року, станом на 30.06.15р. та Довідки про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної карти ОСОБА_1, убачається, що Банком було 14.12.2008 року збільшено кредитний ліміт з 500 гривень до 5000,00 гривень, а.с. 4-6, 73. Збільшеним кредитним лімітом, ОСОБА_1 користувався і на протязі 22.12.08р. - 31.03.09р. зняв майже всю суму 4906,81 гривень. Та 26.04.2009 року одноразово повторно зняв суму 4906,81 гривень.

У спростування даної обставини, ОСОБА_1 не надав суду жодного доказу, що вказує на правомірність вимог банку.

Відповідно до вимог пункту 5.7. Правил користування платіжною карткою, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов'язань у цілому або у встановленої банком долі в розмірі невиконання боржником своїх боргових та інших обов'язків за цим Договором. Також пункту 5.2. Умов та Правил надання банківських послуг передбачено, що у разі порушення умов даного Договору, Банк має право вимагати дострокового виконання боргових обов'язків у цілому або у встановленою Банком часткою у разі невиконання власником картки своїх боргових обов'язків та інших обов'язків за цим Договором.

Як зазначено в розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.11.2008 року, станом на 30.06.15р. за ОСОБА_1 рахується борг на загальну суму 9286,26 гривень.

Таким чином, позивач підставно звернувся у суд із позовом про стягнення з відповідача виниклої заборгованості у зв'язку з невиконанням останнім своїх зобов'язань.

Водночас, ОСОБА_1 подав 07.12.2015 року суду заяву про застосування строку позовної давності до вимог про стягнення пені (неустойки), яку нараховано за період більший ніж один рік, а.с. 51-52.

Виходячи з вимог ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

А позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог: про стягнення неустойки (штрафу, пені), п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Відповідно до розрахунку заборгованості за договором № б/н від 20.11.2008 року, станом на 30.06.15р., Банком нараховано ОСОБА_1 пеню з 01.09.2012 року по 30.06.2015 року, а.с. 5-6.

З позовом у суд позивач звернувся 12.08.2015 року, а звідси, пеню слід рахувати в межах річного строку, тобто, починаючи з 01.08.2014 по 31.07.2015 року, яка буде становити суму в розмірі 550 гривень, і саме ця сума й підлягає стягненню з відповідача.

То виходячи з вимог ч. 4 ст. 267 ЦК України та наявності заяви відповідача про застосування позовної давності, апеляційний суд вважає за необхідне застосувати наслідки спливу позовної давності до вимог у сумі 1050 гривень пені, що є підставою для відмови у позові у цій частині вимог.

Таким чином, за ОСОБА_1 рахується заборгованість, розмір якої станом на 30.06.2015 року складається з:

2731,75 гривні заборгованості по тілу кредита;

4274,21 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом;

550,00 гривень заборгованості по пені й комісії;

250,00 гривень штрафу (фіксована частина)

та 430,30 гривень штрафу (процентна складова).

Оскільки, договір є обов'язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України), то ОСОБА_1 зобов'язаний повернути ПАТ КБ "ПриватБанк" кредит разом із нарахованими відсотками, пенею з комісією і штрафними санкціями.

Аналізуючи наведені докази в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції не можна визнати законним й обґрунтованим, а це у відповідності до вимог ч. 1 ст. 309 ЦПК України є підставою для його скасування, та ухвалення в зв'язку із цим нового рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ст. 88 ЦПК України на користь ПАТ КБ "ПриватБанк" підлягає стягненню з ОСОБА_1 сума в розмірі 511,56 гривень судового збору, а.с. 1 і 58.

Виходячи з наведеного та керуючись вимогами статей 307, 309, 314, 316 і 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

р і ш и в :

апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк", задоволити частково.

Рішення Свалявського районного суду від 07 грудня 2015 року, скасувати та ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк "ПриватБанк" заборгованості по кредитному договору № б/н від 20.11.2008 року на загальну суму 8236,26 гривень з яких : 2731,75 гривня заборгованість за кредитом; 4274,21 гривні заборгованість по відсоткам за користування кредитом; 550,00 гривень заборгованість по пені та комісії; 250,00 гривень штрафу (фіксована частина) і 430,30 гривень штрафу (процентна складова), а також 511,56 гривень у відшкодування судового збору.

У решті вимог, відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання ним законної сили.

Головуючий : ___________________ Судді : ____________________

____________________