Справа № 134/1344/15-ц Провадження № 22-ц/772/239/2016Головуючий в суді першої інстанції Зарічанський В. Г.
Категорія 50Доповідач Оніщук В. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого: Оніщука В.В.

суддів: Медвецького С.К., Чорного В.І.,

при секретарі: Франчук О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.12.2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, -

в с т а н о в и л а :

В серпні 2015 року позивач звернулася в суд із зазначеним позовом, посилаючись на те, що її мати ОСОБА_4 та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 22.12.2010 року рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області. В позові зазначено, що до досягнення повноліття відповідач сплачував аліменти на її утримання, а в подальшому виплата аліментів була припинена. У вересні 2014 року вона вступила на денну комерційну форму навчання на економічний факультет Вінницького національного аграрного університету, терміном до 30.06.2018 року та відповідно до п. 4.2. договору про навчання за рахунок коштів фізичних осіб, загальна вартість освітньої послуги становить 28 000 грн., а вартість за навчання за один семестр - 3 500 грн.. У зв'язку з тим, що вона навчається на денній комерційній формі навчання, тому не має можливості працювати, стипендії чи будь-якої іншої допомоги не отримує, а відповідач, маючи постійне місце роботи та отримуючи заробітну плату, від виконання свого батьківського обов'язку по наданню їй матеріальної допомоги ухиляється, чим ставить її у важке матеріальне становище, а тому просила стягувати з відповідача аліменти на її користь у розмірі 1/3 всіх доходів щомісячно, починаючи з 09.08.2015 року та до закінчення нею навчання, а саме до 30.06.2018 року.

Рішенням Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.12.2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто із ОСОБА_3, уродженця с. Соколівка Крижопільського району Вінницької області, жителя АДРЕСА_1 на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 аліменти в розмірі 1/8 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 11.08.2015 року і до закінчення навчання, але не більше як до досягнення 23-х річного віку.

Допущено до негайного виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погодившись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити, при цьому зроблено посилання на неповноту з`ясування судом обставин, що мають значення для справи та неправильне застосування норм матеріального права.

В судовому засіданні представник ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала з посиланням на викладені в ній обставини.

ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вказавши на її безпідставність та законність і обґрунтованість рішення суду.

Судова колегія, заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Вимогами ст. 308 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позов, районний суд виходив з того, що батьки зобов'язані утримувати повнолітню дитину, яка продовжує навчання, до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу і що в даному випадку стягнення аліментів в розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, не порушуватиме інтересів сторін.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3, є дочкою ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданого 08.08.1997 року Крижопільським відділом реєстрації актів громадянського стану Вінницької області.

Із довідки №706 від 03.08.2015 року видно, що ОСОБА_2 є студенткою першого курсу денної контрактної форми навчання економічного факультету Вінницького національного аграрного університету.

Пунктом 4.2. договору про навчання №00614-д від 19.08.2014 року передбачено, що вартість освітньої послуги за весь період навчання становить 28 000 грн., в тому числі 3 500 грн. за один семестр.

Відповідно до ч. 1 ст. 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Крім того, пунктом 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Матеріалами справи встановлено, що відповідно до довідки №87 від 23.11.2015 року мати позивача, ОСОБА_4, працює у СЗШ І-ІІІ ступенів №1 смт. Крижопіль на посаді вчителя та отримує середньомісячну заробітну плату в розмірі 4 325,75 грн..

Крім того, відповідач як пенсіонер МВС відповідно до довідки №8518 від 23.11.2015 року отримує 3 441,70 грн. пенсії на місяць та приблизно 4 212 грн. заробітної плати за місяць як єгер ДП «Крижопільське лісове господарство».

З матеріалів справи видно, що при визначенні розміру аліментів, судом було враховано обставини, передбачені ст. 182 Сімейного Кодексу України, а також те, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Відповідно до ч. 2 ст. 200 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

На підставі наведеного судова колегія вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, щодо стягнення з відповідача на користь ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/8 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, при цьому судом враховано, що остання навчається в університеті на комерційній основі, стипендії не отримує, а такий розмір аліментів, який становить близько 950 грн., є більшим половини прожиткового мінімуму на особу та забезпечить мінімальні потреби позивача, яка продовжує навчання.

Викладені в апеляційній скарзі твердження щодо відсутності обґрунтування визначеного розміру аліментів є безпідставними, при цьому інші доводи апеляційної скарги фактично лише відтворюють зміст позовних вимог і висновок суду першої інстанції не спростовують.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, тобто ухвалене рішення відповідає матеріалам справи та вимогам закону і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Крижопільського районного суду Вінницької області від 10.12.2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/ В.В. Оніщук

Судді: /підпис/ С.К. Медвецький

/підпис/ В.І. Чорний

З оригіналом вірно: