РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.02.2016 року Провадження №2/425/107/16

Справа №425/4497/15-ц

місто Рубіж не Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області у складі:

головуючого судді Мирошникової О.Ш.,

за участю секретаря Кулішової О.С.,

розглянувши в судовому засіданні в залі суду в місті Рубіжне Луганської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення майнової компенсації та відшкодування моральної шкоди, -

встановив:

21 грудня 2015 року до Рубіжанського міського суду Луганської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення майнової компенсації та відшкодування моральної шкоди, в якому він просить, щоб Управління праці та соціального захисту населення принесло йому публічні вибачення та поновило у черзі на отримання автомобіля та інших соціальних виплат й сплатило матеріальну компенсацію за обстеження та лікування у розмірі 3000,00 гривень, моральну шкоду у розмірі 10000,00 гривень.

18 січня 2016 року позивач збільшив та уточнив позовні вимоги та просив суд, щоб Управління праці та соціального захисту населення в особі робітника ОСОБА_2 принесла позивачу вибачення за хамське ставлення до позивача та роботи, а також збільшив розмір відшкодування моральної шкоди до 50000,00 гривень (а.с. 39).

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що він є ліквідатором аварії на Чорнобільській АЕС та має інвалідність, приблизно з 1994 року перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення та перебуває в черзі на отримання автомобіля. В 2015 році звернувся до відповідача з питання припинення йому з 2011 року сплати компенсації на бензин та дізнався, що його начебто знялі з черги на отримання автомобіля з причини того, що його син як член сім'ї позивача, який повинен керувати автомобілем, з лютого 2011 року не проживає в квартирі разом з позивачем. Позивач категорично не згоден з цим, заявляє, що жодні медичні експертизи, за якими йому заборонено керувати автомобілем, відносно нього не проводилися. Це рішення відповідача про зняття його з черги обурило позивача, у нього погіршився стан здоров'я, він потребував додаткових медичних обстежень та додаткового лікування, на яке витратив власні кошти, тому просить стягнути з відповідача матеріальну компенсацію у 3000,00 гривень та моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень.

В судове засідання позивач не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується наявним у справі повідомленням № 445 (а.с. 67). В попередніх судових засіданнях свій позов, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, підтримував, 18.01.2016 року в судовому засіданні заявив клопотання про подальший розгляд справи за його відсутністю (а.с. 37, 46-47 журнал судового засідання).

В судове засідання представник відповідача не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, 15.02.2016 року через канцелярію суду надала заяву, в якій просить розглянути справу без участі представника відповідача. Представником відповідача були надані письмові заперечення на позов, згідно яких відповідач просить відмовити в позові, в зв'язку з його необґрунтованістю, оскільки позивачем не надано жодного доказу, що погіршення стану його здоровя відбулося через дії працівників Управління. Також, в запереченнях представник відповідача зазначає, що ОСОБА_1 був поставлений на облік в Управлінні з забезпечення автомобілем «Таврія» на пільгових умовах з правом керування члену сім'ї за наявності у нього посвідчення водія, цим членом сім'ї був син позивача ОСОБА_3, який проживав з позивачем та який у разі забезпечення позивача автомобілем мав здійснювати керування ним. У 2011 році ОСОБА_3 змінив місце реєстрації проживання, тому в зв'язку з змінами, які відбулися в сім'ї позивача, йому було призупинено виплати з компенсації на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля та Управління повідомило позивача про необхідність надання документів на члена сім'ї, який має право на керування автомобілем. У листопаді 2015 року позивач звернувся до Управління для вирішення питання щодо перебування його на обліку для забезпечення автомобілем, працівники Управління здійснили прийом позивача коректно, ввічливо, з додержанням етичних норм поведінки посадової оособи органів місцевого самоврядування, його заяву було вчасно розглянуто та 26.11.2015 надано відповідь. Позивачем не надано доказів, що погіршення його стану здоров'я є наслідком звернення до Управління, з документів, наданих позивачем вбачається, що клінічною проблемою, з якою звертався позивач до лікарні, є хронічний бронхіт, загострення якого не можуть бути наслідком звернення до Управління, також не можуть бути наслідками цього звернення наступне ультразвукове дослідження щитовидної залози позивача. Протиправної поведінки щодо позивача або членів його сім'ї зі сторони Управління не було, тому відсутні законні підстави для виплати матеріальної компенсації та моральної шкоди (а.с. 30, 58-61, 68-69).

Суд, вислухавши пояснення сторін, розглянувши цивільну справу, вважає, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, які надані сторонами на підтвердження своїх доводів та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 належить до 1-ї категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи та є інвалідом 2 групи за захворюванням, пов'язаним з роботами по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, у зв'язку з чим користується правами та пільгами, передбаченими Законами України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (а.с. 12-13).

ОСОБА_1 як інвалід ЧАЕС 2 групи був поставлений на облік з забезпечення автомобілем «Таврія» на пільгових умовах з оплатою 7% його вартості з правом керування члену сім'ї за наявності у нього посвідчення водія, згідно рішення про умови видачі інвалідам війни спец автотранспорту згідно медичним показанням, визначеним актом обстеження МСЕК, виданого Головним управлінням праці та соціального захисту населення Облдержадміністрації від 15.03.2007 року № 4-26/1754 (а.с. 44).

20.03.2012 року відповідачем позивачу було направлено лист № 9/1007 про необхідність надання документів на члена сім'ї, який повинен проживати та бути зареєстрованим за однією адресою з позивачем та якому можливо бути передане право користування автомобілем. (а.с. 45).

Написання цього листа було зумовлено змінами, що призвели до відсутності члена сім'ї, який проживає і зареєстрований за місцем проживання та реєстрації інваліда, якому інвалід міг би передати право користування автомобілем, а саме: син позивача - ОСОБА_3, який на час взяття позивача на облік з забезпечення автомобілем був зареєстрований за однією адресою з позивачем та був особою, якому можливо передати право користування автомобілем, у лютому 2011 року був знятий з реєстрації місця проживання за адресою, де зареєстрований позивач. Зазначені обставини визнаються позивачем, про що він написав у своїй позовній заяві, та представником відповідача (а.с. 1-3, 58-61).

03 листопада 2015 року позивач звернувся до відповідача з письмовою заявою про незгоду з зняттям з черги на отримання пільгового автомобіля (а.с. 4).

26 листопада 2015 року відповідач надіслав позивачу відповідь № 1/329, згідно з якою відповідачем була розглянута заява позивача від 03.11.2015 року та повідомлено його про те, що з урахуванням наявності у позивача протипоказань на користування автомобілем, а також відсутність члена сім'ї, який був би зареєстрований за місцем реєстрації позивача та якому можливо передати право користування автомобілем, з метою вирішення питання щодо перебування позивача на обліку, відповідачем було направлено листи на адресу Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації, станом на 25.11.2015 року інформація щодо розгляду зазначених листів не надходила, тому питання щодо виплати відповідної компенсації буде вирішено після отримання підтвердження від Департаменту про наявність законних підстав для перебування позивача на обліку (а.с. 5).

Відповідно п. 1, 36 Порядку забезпечення інвалідів автомобілями, затвердженому Постановою Кабінету Міністрів України № 999 від 19.07.2006 року, за наступними змінами, забезпечення автомобілями інвалідів за місцем реєстрації здійснюється, зокрема, відповідними структурними підрозділами обласних міських держадміністрацій (далі - головні управління соціального захисту) та взяття на облік інваліда здійснюється головним управлінням соціального захисту.

Згідно п. 3 зазначеного Порядку № 999 підставою для забезпечення інвалідів автомобілями є заява, документи, зазначені у п. 34 цього Порядку, та висновок медико-соціальної експертної комісії про наявність в інваліда медичних показань для забезпечення автомобілем і наявність або відсутність протипоказань до керування ним залежно від умов забезпечення автомобілем, зазначених у пунктах 29-31 цього Порядку. Незалежно від медичних показань мають право на забезпечення автомобілями, зокрема, інваліди I та II групи з числа учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС та потерпілих від Чорнобильської катастрофи, щодо яких встановлено причинний зв'язок інвалідності з Чорнобильською катастрофою, а також громадян, які брали участь у ліквідації інших ядерних аварій та випробувань, у військових навчаннях із застосуванням ядерної зброї (категорія 1). Крім того, інвалід або член його сім'ї, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і якому передається право користування автомобілем, подає копію посвідчення водія на право керування автомобілем відповідної категорії. До членів сім'ї інваліда належать громадяни України, які проживають разом з ним, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, опіки або піклування над неповнолітніми дітьми, а також на інших підставах, які не заборонені законом і не суперечать моральним засадам суспільства, та місце проживання яких зареєстровано в Україні в установленому законодавством порядку. Якщо під час перебування на обліку в сім'ї інваліда відбулися зміни, що призвели до відсутності члена сім'ї, який зареєстрований за місцем реєстрації інваліда і якому інвалід міг би передати право користування автомобілем, виникли інші причини, з яких член сім'ї інваліда не може керувати автомобілем, інвалід знімається з обліку протягом шести місяців після встановлення такого факту.

Згідно п. 37 зазначеного Порядку № 999 на кожного інваліда, взятого на облік згідно з цим Порядком, оформлюється особова справа, в якій міститься, зокрема, розпорядження головного управління соціального захисту про призначення грошової компенсації витрат на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля.

Відповідно ст. 28 Закону України «Про реабілітацію інвалідів» (в редакції, що діяла на час постановлення позивача на облік) Грошові компенсації на бензин, ремонт і технічне обслуговування спеціального автотранспорту та на транспортне обслуговування виплачуються інвалідам, на дітей-інвалідів, які відповідно до законодавства мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом. Грошова компенсація на транспортне обслуговування виплачується інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, які перебувають на обліку для одержання автомобілів, а також які мають право на забезпечення автомобілями і за власним бажанням відмовилися від їх одержання і бажають отримувати грошову компенсацію чи які не одержали автомобілі у зв'язку з протипоказаннями для їх керування. Після одержання інвалідом, законним представником дитини-інваліда спеціального автотранспорту виплата йому грошової компенсації на транспортне обслуговування припиняється і виплачується грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобіля. Грошова компенсація на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів виплачується інвалідам, законним представникам дітей-інвалідів, які забезпечені автомобілями безоплатно чи на пільгових умовах або які мають право на забезпечення спеціальним автотранспортом безоплатно чи на пільгових умовах, але не одержали його і користуються автомобілями, придбаними за власні кошти.

Постановою Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 року № 228 затверджено «Порядок виплати та розміри грошових компенсацій на бензин, ремонт і технічне обслуговування автомобілів та на транспортне обслуговування». Згідно пунктів 2, 3 зазначеного Порядку № 228 (в редакції, що діяла на час поставлення позивача на облік), компенсації призначаються, зокрема, інвалідам будь-якої іншої категорії - за розпорядженнями головних управлінь праці та соціального захисту населення обласних держадміністрацій та компенсації виплачуються, зокрема, інвалідам будь-якої іншої категорії - районними управліннями соціального захисту незалежно від органу, де інвалід перебуває на обліку як одержувач пенсії (довічного грошового утримання чи державної соціальної допомоги, що виплачується замість пенсії).

У пункті 10 зазначеного Порядку № 228 визначений випадок припинення головним управлінням соціального захисту виплати компенсації.

Проаналізувавши зазначені положення законодавства, суд дійшов висновку, що взяття на облік інваліда з забезпечення автомобілем, призначення та припинення виплати компенсації здійснюється головним управлінням соціального захисту - Департаментом соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

В ході розгляду справи судом встановлено, що позивача не було знято з обліку з забезпечення автомобілем на пільгових умовах, томусудом не приймаються доводи позивача про його незгоду з діями відповідача щодо зняття позивача з обліку, оскільки жодних дій щодо зняття позивача з обліку відповідач не вчиняв, доказів про зняття його з обліку відповідачем позивач до суду не надав.

Одночасно, суд зазначає, що питання щодо зняття позивача з обліку з забезпечення автомобілем на пільгових умовах, відповідно до Порядку забезпечення інвалідів автомобілями та питання щодо припинення виплати компенсації може бути вирішено головним управлінням соціального захисту, а саме відповідним структурним підрозділом обласної держадміністрації - Департаментом соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

Таким чином, позовні вимоги в частині поновлення позивача у черзі на отримання автомобіля не підлягають задоволенню за безпідставністю, оскільки матеріалами справи підтверджується, що позивач продовжує перебувати на обліку з забезпечення автомобілем на пільгових умовах.

Стосовно позовних вимог в частині поновлення позивача в інших соціальних виплатах, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, оскільки питання виплати та припинення виплати компенсації відносяться до компетенції Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації, а не відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради.

Відповідно частин 1, 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

Відповідно ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, мають право, зокрема, брати участь у судових засіданнях.

Відповідно п. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

18.01.2016 року в судовому засіданні позивач заявив відповідне клопотання про розгляд справи без його відсутності, тобто на свій розсуд скористався правом, передбаченим ст. 158 ЦПК України та не скористався правом брати участь у судових засіданнях, передбачених ст. 27 ЦПК України.

Про наступні судові засідання 28.01.2016 року та 15.02.2016 року позивач був повідомлений належним чином, що підтверджується наявними у справі повідомленнями (а.с. 54, 67).

Позивачу роз'яснювалися судом права, зокрема й положення ст.ст. 11, 60 ЦПК України (а.с. 33 журнал судового засідання).

Під час розгляду справи позивачем не було заявлено вимог до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації про поновлення позивачу соціальних виплат, не було подано заяв про залучення цього Департаменту до участі у справі як співвідповідача або заміни неналежного відповідача.

Враховуючи принцип диспозитивності, зазначений у ст. 11 ЦПК України, суд позбавлений можливості самостійно вирішувати питання залучення співвідповідача до участі у справі або заміни відповідача.

За таких обставин, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині поновлення позивача в інших соціальних виплатах, в зв'язку з тим, що ці вимоги заявлені позивачем до неналежного відповідача - Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради, замість Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації.

Разом з цим суд зазначає, що право позивача на пред'явлення позову до Департаменту соціального захисту населення Луганської обласної державної адміністрації ніким та нічим не обмежено.

Щодо позовних вимог, з урахуванням змін та уточнень, в частині принесення Управлінням праці та соціального захисту населення в особі робітника ОСОБА_2 вибачень перед позивачем за хамську поведінку до позивача та роботи, суд дійшов висновку про відмову в їх задоволенні, виходячи з такого.

Відповідно ст. 28 Конституції України кожен має право на повагу до його гідності.

Відповідно ч. 1 ст. 270 ЦК України відповідно до Конституції України фізична особа має право, зокрема, на повагу до гідності та честі.

У статті 16 ЦК України зазначені способи захисту цивільних прав та інтересів.

Відповідно ч. 1 ст. 20 ЦК України право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Цивільним законодавством не передбачено примусове вибачення перед особою, тому позовні вимоги в частині принесення позивачу відповідачем вибачень є безпідставними, тому суд відмовляє в задоволенні вимог в цій частині.

Разом з цим, відповідно ст. 280 ЦК України якщо фізичній особі внаслідок порушення її особистого немайнового права завдано майнової та (або) моральної шкоди, ця шкода підлягає відшкодуванню.

В позовній заяві позивач вказує, що він оцінює матеріальну компенсацію на лікування та медичні обстеження у 3000,00 гривень, при цьому ці витрати позивачем були понесені в зв'язку з погіршенням стану його здоров'я, яке відбулося внаслідок зняття його з черги на отримання автомобіля на пільгових умовах, також позивач просить відшкодувати моральну шкоду у розмірі 50000,00 гривень.

Відповідно до ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно ст. 1173 ЦК України, шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Відповідно ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Під час розгляду справи, судом не встановлено, що відповідачем було прийняте незаконне рішення чи вчинена незаконна дія чи допущено бездіяльність відповідачем, якими завдано шкоди позивачу.

Належних та допустимих доказів існування незаконно рішення, дії чи бездіяльності з боку відповідача щодо позивача, останнім до справи не надано.

Таким чином, оскільки в судовому засіданні не було встановлено спричинення ОСОБА_1 незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю Управління праці та соціального захисту населення матеріальної та моральної шкоди, за відсутністю в матеріалах справи доказів спричинення такої шкоди, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог в частині про стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної компенсації в розмірі 3000,00 гривень та моральної шкоди у розмірі 50000,00 гривень за їх безпідставністю.

Підсумовуючи вищенаведене, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення майнової компенсації та відшкодування моральної шкоди, тому відмовляє в позові повністю.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України, в зв'язку з тим, що позивач звільнений від сплати судового збору відповідно до Закону України «Про судовий збір», судовий збір за подання позову покладається за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 88, 212-215 ЦПК України, суд -

вирішив:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Управління праці та соціального захисту населення Рубіжанської міської ради Луганської області про зобов'язання вчинити певні дії, стягнення майнової компенсації та відшкодування моральної шкоди - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Луганської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ш. Мирошникова