Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний номер 314/942/15-ц Головуючий у 1 інстанції Кофанов А.В.
Номер провадження 22-ц/778/84/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, суддіОСОБА_2
суддів:ОСОБА_3
ОСОБА_1
секретарОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Садівничого товариства «Строитель» на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року у справі за позовом Садівничого товариства «Строитель» до ОСОБА_5, Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, третя особа управління Держземагенства України у Вільнянському районі Запорізької області про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, визнання недійсним та скасування рішення про приватизацію земельної ділянки, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березня 2015 року Садівниче товариство «Строитель» (далі СТ «Строитель») звернулось до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що у 2000 році ОСОБА_6, правонаступником (спадкоємцем) якого є ОСОБА_5, отримав у власність земельну ділянку площею 0,1008 га, розташовану на території СТ «Строитель».

До складу зазначеної земельної ділянки незаконно увійшла частина ділянки загального користування товариства, що призначалась під господарський двір, що унеможливило її використання із зазначеною метою. При приватизації земельної ділянки ОСОБА_7 не узгоджував її межі із суміжними землекористувачами.

Крім того, ОСОБА_7 на момент приватизації земельної ділянки був відсутній у списках членів садівничого товариства.

На підставі викладеного, позивач просив суд, визнати недійсним та скасувати рішення сільради № 27 від 14 березня 2000 року щодо приватизації ОСОБА_7 земельної ділянки, розташованої на території садового товариства та визнати недійсним державний акт про право власності на зазначену земельну ділянку.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року у задоволенні позову СТ «Строитель» відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду, СТ «Строитель» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, висновки суду не відповідають обставинам справи і наданим доказам, рішення ухвалено з порушенням судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом виданого 23 жовтня 2014 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу ОСОБА_8, ОСОБА_5 є спадкоємцем за заповітом після смерті ОСОБА_7, який помер 22 березня 2013 року.

Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 0,1008 га,, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, що належить спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на землю серії І-ЗП №049853, виданого Михайлівською сільською радою народних депутатів Вільнянського району Запорізької області 7 липня 2000 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №813. Цільове призначення для ведення садівництва (а.с. 27).

Позивач у позові послався на те, що до складу зазначеної земельної ділянки при приватизації батьком відповідачки у 2000 році незаконно увійшла частина ділянки загального користування товариства, що призначалась під господарський двір, що унеможливило її використання із зазначеною метою. При приватизації земельної ділянки ОСОБА_7 не узгоджував її межі із суміжними землекористувачами.

Суд першої інстанції відмовляючи в позові зазначив, що позивач не довів суду порушення його прав з боку відповідача, а діюче на той час законодавство (ст.ст. 107, 108 Земельного Кодексу України в редакції 1991 року) не зобовязувало узгоджувати межі ділянки із суміжними землекористувачами.

З таким висновком погоджується і колегія суддів.

Відповідно до змісту ст. ст. 11, 15 ЦК України цивільні права і обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Захист же цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Під способами захисту суб'єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на правопорушника. Загальний перелік таких способів захисту цивільних прав та інтересів дається в ст. 16 ЦК України.

Право вибору способу захисту, передбаченого законом, належить особі, яка звернулася за захистом свого права (ст. ст. 3, 4, 11 ЦПК України).

Згідно із ч. 2 ст. 31 ЦПК України позивачеві належить й право визначення предмета і підстав позову.

Статтею 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Однак, звертаючись до суду позивач не надав доказів того, що при приватизації земельної ділянки, яка відбулась більше 15-ти років назад, було порушено законодавство і було приватизовано частину ділянки, яка не могла передаватись у власність.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона сама зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Фактично порушення прав садівничого товариства при приватизації земельної ділянки у 2000 році є припущенням, оскільки жодними допустимими доказами не підтверджується, що у власність ОСОБА_7 перейшла частина що призначалась під господарський двір садівничого товариства, як землі загального користування, що не підлягали поділу (ч. 8 ст. 5 108 Земельного Кодексу України в редакції 1991 року). У справі відсутні висновки відповідних спеціалістів, відповідно до яких можна було б стверджувати порушення прав позивача.

У справі також відсутні будь-які докази які б вказували на порушення діючого на той час законодавства Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області при прийнятті оскаржуваного рішення.

Посилання у скарзі на те, що ОСОБА_7 не був членом СТ «Строитель» в тому числі і на час приватизації, а тому йому не могла була бути виділена земельна ділянка за рахунок земель СТ «Строитель» є теж не доведеним і спростовується відповідними доказами. Так, згідно зі Списком членів СТ «Строитель» станом на 1 червеня 1995 року, підписаний головою та бухгалтером СТ, під № 120 зазначений ОСОБА_7 (а.с. 94), а також таким же списком за інший період за 06 грудня 1999 року де ОСОБА_7 зазначений під тим же №120 (а.с. 95-96), відомостями про взноси за земельні ділянки СТ за 1999-2000 роки де під тим же №120 зазначено ОСОБА_7 з розміром ділянки 10,8 соток (а.с. 97-98).

Посилання у скарзі на те, що відповідач не надала акт погодження меж з суміжними землекористувачами є безпідставним оскільки як було зазначено судом першої інстанції таким акт діючим на час приватизації земельної ділянки не вимагався, окрім цього відсутність згоди (підпису) суміжних землекористувачів не вказує на автоматичне порушення меж земельної ділянки, а відтак і не може бути підставою для відмови в приватизації. Окрім цього, в справі відсутні докази, що такий акт не складався на час приватизації.

Інші доводи, викладені в апеляційній скарзі в тому числі і на підставі наданих до апеляційної скарги нових доказів, які не були надані суду першої інстанції, не спростовують висновки суду першої інстанції і не дають підстав для висновку про порушення судом першої інстанції норм матеріального або процесуального права, які являються обов'язковою підставою для скасування судового рішення.

Отже висновки суду першої інстанції відповідають матеріалам справи, рішення суду ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, та підстав для його скасування колегія судів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 317 ЦПК України колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Садівничого товариства «Строитель» відхилити.

Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 03 вересня 2015 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: