Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05.07.2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області

в особі головуючого судді Придачук О.А

при секретарі Бомбушкар В.П.

за участю представника позивачки ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Ужгороді, яке проведено у режимі відеоконференції шляхом трансляції з приміщення Сокирянської виправної колонії № 67, цивільну справу за позовом ОСОБА_2, в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_1, до ОСОБА_3 про надання дозволу на тимчасовий виїзд дітей за кордон без згоди та супроводу батька,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4, в інтересах якої діє представник за довіреністю ОСОБА_1, звернулася до суду з даним позовом, посилаючись на те, що 13.10.2005 року між нею та відповідачем по справі було зареєстровано шлюб. У даному шлюбі у сторін народилося двоє дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 14.08.2012 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було розірвано, неповнолітніх дітей залишено проживати разом з нею, з відповідача стягнуто аліменти на утримання дітей. Після розірвання шлюбу і до теперішнього часу діти проживають разом з позивачкою і знаходяться на її повному утриманні та вихованні. З моменту розлучення відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, їх фізичним, духовним та моральним розвитком не займається. В березні 2014 року після скоєння крадіжки відповідача затримано і з 29.12.2014 року він знаходиться в ув»язненні, внаслідок чого відповідач не спілкується з позивачкою, з цих же причин позивачка не може отримати від відповідача належного нотаріального дозволу для тимчасового виїзду дітей за кордон, а на теперішній час у позивачки виникла потреба у виїзді разом з дітьми за кордон, оскільки діти час від часу хворіють і їм необхідно відвідувати для профілактики та лікування оздоровчі заклади, а мати має можливість вивозити їх в Угорщину до відповідних закладів. Також, навчаючись у школі, діти класом їздять за кордон з метою туризму, у цілях культурного обміну, відпочинку та оздоровлення. Для виїзду за межі України дітям необхідний дозвіл/згода їхніх батьків, без відповідного дозволу діти обмежені у своїх правах, що відповідно не йде їм на користь, а на даний час позивачка немає можливості виїхати разом з дітьми за кордон тому що від відповідача неможливо отримати нотаріально завірений дозвіл/згоду для виїзду) вивозу дітей за кордон, у з»язку з чим позивач змушена звернутися з позовом до суду.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, надав пояснення, аналогічні тим, що містяться у позовній заяві. Просив надати дозвіл на виїзд за межі України дітям, які не досягли 16-річного віку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, дозволити матері дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4 без згоди батька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 оформити та отримати документи для виїзду неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 за межі України.

Відповідач ОСОБА_3 у судовому засіданні, яке проводилося в режимі відеоконференції проти задоволення позову не заперечив.

Заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч.ч.1, 2 статті 27 Європейської Конвенції «Про права дитини» від 20.11.1989 року, ратифікованої 27.02.1991 року, за якою держави учасниці визнають правоможної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Як встановлено по справі, 13.10.2005 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб.

23.10.2005 року у сторін народилася донька ОСОБА_5, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 023760, виданого виконкомом Ратівецької сільської ради Ужгородського району Закарпатської області.

04.02.2009 року у сторін народився син ОСОБА_6, про що свідчить копія свідоцтва про народження серії 1-ФМ № 128996, виданого Ратівецькою сільською радою Ужгородського району Закарпатської області.

14.08.2012 року рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 розірвано, малолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, залишено проживати разом з матір»ю ОСОБА_2, з відповідача на утримання малолітніх дітей стягнуто аліменти.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач ОСОБА_3 відбуває покарання в Сокирянській виправній колонії № 67 в Чернівецькій області, у зв»язку з чим сторони не спілкуються та з цих же причин позивач не може отримати від відповідача належного нотаріально посвідченого договору для тимчасового виїзду дітей за кордон.

Також в судому засіданні встановлено, що позивач має потребу у виїзді разом з дітьми за кордон з метою відвідування для профілактики та лікування оздоровчі заклади, оскільки ОСОБА_4 має можливість вивозити дітей в Угорщину до відповідних закладів.

Крім того, встановлено, що навчаючись у школі діти класом (групою) їздять за кордон з метою туризму, у цілях культурного обміну, відпочинку та оздоровлення.

Згідно ст. 150 СК України батьки зобов»язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.

Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов»язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.2 ст. 141 СК України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов»язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в»їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Відповідно до п. 3 Правил перетинання державного кордону громадянами України виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку.

Згідно п. 4 Правил виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється:

1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску;

2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків:

у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду.

Суд вважає, що виїзд дітей за кордон сприятиме розширенню їхнього світогляду, добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку кожної дитини як особистості, фізично та морально зміцнить їх, пристосує їх до комунікабельності, вивчення мов, розширить їх кругозір.

Без можливості виїзду за кордон діти обмежені в своїх правах, а тому враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст. ст. 11, 16 ЦК України, Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», Правилами перетинання державного кордону громадянами України, ст. ст. 10, 11, 15, 208, 209, 215, 218 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Надати дозвіл на виїзд за межі України дітям, які не досягли 16-річного віку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6 без згоди та супроводу батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7.

Дозволити матері дітей ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_8 без згоди батька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_7, оформити та отримати документи для виїзду неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_6.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_8