Справа № 645/4168/13-ц
Провадження № 4-с/645/4/16
У Х В А Л А

Іменем України

15 січня 2016 р. м. Харків

Фрунзенський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді Федорової О.В.

секретаря судового засідання Петленко І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на незаконні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця,

в с т а н о в и в:

Стягувач ОСОБА_1, в особі свого представника ОСОБА_2, яка діє на підставі довіреності, звернувся до суду зі скаргою, в якій просив суд:

- визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_3, в провадженні якого перебувають виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 235742,45 грн., що еквівалентно 18200 доларам США; процентів за період користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 47109,63 грн., що еквівалентно 3637 доларам США; трьох процентів річних від простроченої суми 6839,12 грн., що еквівалентно 528 доларам США; неустойки (пені) у розмірі 235742,45 грн. та судового збору, щодо невиконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року, у строк, передбачений ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження» в тому числі шляхом реалізації нерухомого майна;

- зобовязати державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_3, в провадженні якого перебувають виконавчі листи про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 235742,45 грн., що еквівалентно 18200 доларам США; процентів за період користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 47109,63 грн., що еквівалентно 3637 доларам США; трьох процентів річних від простроченої суми 6839,12 грн., що еквівалентно 528 доларам США; неустойки (пені) у розмірі 235742,45 грн. та судового збору, фактично виконати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року, в тому числі шляхом реалізації будинку за адресою: Херсонська обл. Каланчацький р. с. Роздольне, вул. Левицького, б № 44; 1/2 частини квартири за адресою: Одеська обл., м. Одеса, проспект Жукова маршала, б. № 18, кв. 19; 1/3 частини квартири за адресою: м. Київ, вул. Радунська, б. № 18а, кв. 183; 1/4 частини житлового будинку за адресою: Полтавська обл., Котелевський р. с. Милорадове, вул. Спичака, б. № 2;

- стягнути з Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ на користь ОСОБА_1 понесені та документально підтвердженні судові витрати на правову допомогу в розмірі 6063,20 грн..

В обґрунтування викладених у скарзі вимог заявник посилалася на те, що на виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14.10.2014 року по справі № 645/4168/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, про стягнення боргу за договором позики, судом 30.12.2014 року видано шість виконавчих листів про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 235742,45 грн., що еквівалентно 18200 доларам США; процентів за період користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 47109,63 грн., що еквівалентно 3637 доларам США; трьох процентів річних від простроченої суми 6839,12 грн., що еквівалентно 528 доларам США; неустойки (пені) у розмірі 235742,45 грн. та судового збору.

05.02.2015 року через канцелярію Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ представником стягувача було подано шість заяв про відкриття виконавчого провадження та відповідні їм оригінали виконавчих листів. 11.02.2015 року державним виконавцем Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ ОСОБА_3 винесено шість постанов про відкриття виконавчих проваджень, проте до цього часу рішення суду не виконане, що зумовило звернення заявника з вказаною скаргою на неправомірні дії та бездіяльність державного виконавця.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_7, яка діє на підставі довіреності, підтримала скаргу та просила суд її задовольнити.

Представник Фрунзенського ВДВС ХМУЮ ОСОБА_8, який діє а підставі довіреності, у судовому засіданні заперечував проти скарги, посилаючись на її необґрунтованість, зокрема вказав, що державним виконавцем в межах виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів за № 645/4168/13-ц здійснюються усі дії, спрямовані на їх примусове виконання, а саме: винесені постанови про арешт майна боржників та оголошення заборони на його відчуження, направлені запити у відповідні державні органи з метою встановлення наявності: транспортних засобів, нерухомого майна, торгівельних точок чи кіосків, земельних ділянок, техніки. На підставі наведеного, просив суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 у повному обсязі.

Боржники в судове засідання не зявилися, повідомлялися про час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомили.

Суд, вислухавши пояснення представника стягувача, представника Фрунзенського ВДВС ХМУЮ, дослідивши матеріали справи, виконавчі провадження, встановив наступне.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року у справі № 645/4168/13-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, задоволені позовні вимоги позивача та стягнуто солідарно з відповідачів на користь позивача заборгованості за договором позики у розмірі 235742,45 грн., що еквівалентно 18200 доларам США; процентів за період користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 47109,63 грн., що еквівалентно 3637 доларам США; трьох процентів річних від простроченої суми 6839,12 грн., що еквівалентно 528 доларам США; неустойки (пені) у розмірі 235742,45 грн. та судового збору. Рішення набрало законної сили.

На виконання цього рішення, 30 грудня 2014 року Фрунзенським районним судом м. Харкова видано шість виконавчих листів.

05 лютого 2015 року в порядку ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження», представником ОСОБА_1 через канцелярію Фрунзенського ВДВС ХМУЮ були подані шість заяв про відкриття виконавчих проваджень із доданими до них оригіналами виконавчих листів, що підтверджується матеріалами виконавчих проваджень № 46489134, № 46482719, № 46482287, № 46488400, № 46489478, № 46482718.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

У п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов'язковість рішень суду.

Зазначене конституційне положення відображено і у ст. 14 ЦПК України, згідно з якою судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.

Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з ч. 1 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з ч. 2 ст. 30 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець зобов'язаний провести виконавчі дії з виконання рішення протягом шести місяців з дня винесення постанови про відкриття виконавчого провадження. Строк здійснення зведеного виконавчого провадження обчислюється з моменту приєднання до такого провадження останнього виконавчого документа.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про виконавче провадження», заходами примусового виконання рішень є: звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб; звернення стягнення на заробітну плату (заробіток), доходи, пенсію, стипендію боржника; вилучення в боржника і передача стягувачу певних предметів, зазначених у рішенні; інші заходи, передбачені рішенням.

З матеріалів виконавчих проваджень з примусового виконання виконавчих листів за № 645/4168/13-ц вбачається, що постановою державного виконавця від 02.07.2015 року накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_5 у межах суми звернення стягнення 525433,65 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_5 в межах суми боргу; постановою державного виконавця від 02.07.2015 року накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_6 у межах суми звернення стягнення 525433,65 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_6 в межах суми боргу, та постановою державного виконавця від 02.07.2015 року накладено арешт на частину квартири АДРЕСА_1, що належить боржнику ОСОБА_4 у межах суми звернення стягнення 525433,65 грн., та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, яке належить боржнику ОСОБА_4 в межах суми боргу.

Однак суду не надано доказів направлення копій цих постанов боржникам, а також для реального виконання в підприємства, установи, організації, в порядку ч. 4 ст. 57 вказаного Закону.

Матеріали виконавчих проваджень містять запити державного виконавця від 10 березня 2015 року до КП «Харківське міське БТІ», Департаменту підприємництва та споживчого ринку Харківської міської ради, Управління Держземагенства, Державної інспекції Сільського господарства в Харківській області про отримання інформації щодо наявності у боржників: автотранспортних засобів, нерухомого майна, торгівельних точок чи кіосків, земельних ділянок, техніки. Проте відповіді на вказані запити надані лише Департаментом підприємництва та споживчого ринку Харківської міської ради, зі змісту яких вбачається, що за боржниками обєкти торгівлі, ресторанного господарства та сфери побуту не обліковані. Інші установи, на адреси яких держаним виконавцем були направлені такі запити, на протязі 10 місяців відповідь не надали. Докази повторного звернення державного виконавця до вищевказаних установ, матеріали виконавчих проваджень не містять.

Відповідно до ч. 2 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження» стягнення за виконавчими документами звертається в першу чергу на кошти боржника у гривнях та іноземній валюті, інші цінності, у тому числі кошти на рахунках і вкладах боржника у банках та інших фінансових установах, на рахунки в цінних паперах у депозитарних установах.

Державним виконавцем не виконано вимог ч. 8 ст. 52 Закону України «Про виконавче провадження», за умовами якої державний виконавець проводить перевірку майнового стану боржника не пізніше наступного робочого дня після закінчення строку для самостійного виконання. У подальшому така перевірка проводиться державним виконавцем кожні два тижні - щодо виявлення рахунків боржника, кожні три місяці - щодо виявлення нерухомого та рухомого майна боржника та його майнових прав, отримання інформації про доходи боржника.

Суду не надано доказів про конкретні результати прийнятих державним виконавцем рішень і ефективність його діяльності, чи описане майно боржників, на яке накладено арешт та оголошено заборону на його відчуження, кому передано на зберігання, чи проведена його оцінка з метою визначення вартості, його реалізація, що дає суду підстави вважати, що державний виконавець лише обмежився формальним винесенням постанов про накладення арешту на майно боржників та оголошення заборони на його відчуження.

Державний виконавець не скористався іншими своїми правами, передбаченими ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», за для виконання свого обов'язку вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (не викликав боржника для надання пояснень, не звертався до суду з приводу примусового проникнення до житла чи іншого володіння боржників, не проводив в них огляд з метою виявлення майна боржників, не звертався до суду за встановленням тимчасового обмеження боржників у праві виїзду за межі України до виконання зобов'язань за рішенням, тощо).

Незважаючи на те, що виконавчі листи були предявлені скаржником до виконання 05.02.2015 року, рішення суду не виконується державним виконавцем 11 місяців, що є грубим порушенням норми ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Бездіяльність державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ призвела до порушення прав і охоронюваних законом інтересів скаржника, що є підставою для їх відновлення в судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Згідно з ч. 2 ст. 387 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що доводи заявника є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження в обсязі наявних у суду матеріалів.

Разом з цим, слід зазначити, що оскільки обовязок державного виконавця щодо виконання судового рішення у спосіб та в порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», вжиття передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, необхідних для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, встановлений ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», суд не вбачає підстав для додаткового зобов'язання державного виконавця фактично виконати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року, в тому числі шляхом реалізації належного боржникам нерухомого майна, у звязку з тим, що суд не має права зобов'язувати державного виконавця до вчинення тих дій, які згідно із Законом України "Про виконавче провадження" можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби.

Достатнім способом судового захисту порушених прав стягувача у виконавчому провадженні буде визнання неправомірною бездіяльності державного виконавця із зобов'язанням останнього виконати свій обов'язок відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», з урахуванням встановлених обставин та добутих даних, проте без визначення конкретних дій, як того просив заявник.

З огляду на викладене, суд вважає необхідним скаргу задовольнити частково.

Відповідно до ст. 388 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом скарги, покладаються судом на заявника, якщо було постановлено рішення про відмову в задоволенні його скарги, або на відділ державної виконавчої служби, якщо було постановлено ухвалу про задоволення скарги заявника.

Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

В п. 48 Постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року зазначено, що підстави, межі та порядок відшкодування судових витрат на правову допомогу, надану в суді як адвокатом, так і іншим фахівцем у галузі права, регламентовано в п. 2 ч. 3 ст. 79, ст. ст. 84, 88, 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в п. 47 цієї Постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

На підтвердження витрат на правову допомогу до скарги заявника був доданий договір про надання правової допомоги із товариством з обмеженою відповідальністю «Харківський центр правової допомоги» з доданою до нього калькуляцією-рахунком про перелік наданих в рамках цієї справи робіт (послуг) з надання правової допомоги, а також квитанцію до прибуткового касового ордеру про сплату послуг з надання правової допомоги у визначеному договором та додатком до нього розмірі в сумі 6063,20 грн..

ОСОБА_3 того, суду надано копію виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, зі змісту якої вбачається, що основним видом економічної діяльності підприємства є діяльність у сфері права, наказ по підприємству про визначення особи, відповідальної за представництво інтересів скаржника в ході розгляду справи та копія диплому цієї особи про набуття нею вищої освіти за спеціальністю «Правознавство».

За таких обставин, вимога про компенсацію скаржнику витрат на правову допомогу за рахунок відділу державної виконавчої служби є обґрунтованою.

Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» витрати, пов'язані з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено рішення, компенсуються іншою стороною у сумі, що не перевищує 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи.

В матеріалах справи міститься калькуляція, відповідно до якої було витрачено 11 годин для надання правової допомоги, у тому числі: 3 год. для ознайомлення з первісним матеріалом (документами) та їх аналіз, 3 год. для аналізу нормативного матеріалу, пошук і вивчення консультацій, судової практики в аналогічних справах, публікацій науковців, коментарів спеціалістів, 3 год. для складання тексту скарги на бездіяльність державного виконавця в судовому порядку та 2 год. для представництва інтересів Замовника в суді першої інстанції без урахування часу, необхідного для явки в судові засідання.

Проте суд вважає необхідним зауважити, що категорія скарг на дії державного виконавця відноситься до категорія, які не потребують багато зусиль щодо їх складання, витребування додаткових доказів, направлення запитів, складного аналізу документів, поглиблених юридичних знань. У звязку чим, вважає з урахуванням тривалості та обсягу справи для необхідності ознайомлення з нею, аналізу нормативного матеріалу, надання консультації, складання скарги достатньо 4 години.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про державний бюджет на 2015 рік» у 2015 році мінімальна заробітна плата у місячному розмірі: з 1 січня становила 1218 грн.. При цьому суд бере до уваги саме мінімальний розмір заробітної плати станом на 1 січня, 40% від якої становило 487,20 грн..

На підставі викладеного, суд вважає можливим задовольнити вказану вимогу про стягнення витрат на правову допомогу частково на суму 1948,80 грн. (487,20х4) та виключити зі складу витрат скаржника витрати на представництво його інтересів в місцевому суді у сумі 1102,40 грн., оскільки в суді інтереси ОСОБА_1 представляла не ОСОБА_2, а інша особа за довіреністю ОСОБА_7.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.383 -387ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на незаконні дії та неправомірну бездіяльність державного виконавця - задовольнити частково.

Визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Фрунзенського ВДВС Харківського МУЮ, в провадженні якого перебувають виконавчі листи № 645/4168/13-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 235742,45 грн., що еквівалентно 18200 доларам США; процентів за період користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 47109,63 грн., що еквівалентно 3637 доларам США; трьох процентів річних від простроченої суми 6839,12 грн., що еквівалентно 528 доларам США; неустойки (пені) у розмірі 235742,45 грн. та судового збору, щодо невиконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року, у строк, передбачений ч. 2 ст. 30 Закону України «Про виконавче провадження».

Зобовязати державного виконавця Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, в провадженні якого перебувають виконавчі листи № 645/4168/13-ц про стягнення солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_1 заборгованості за договором позики у розмірі 235742,45 грн., що еквівалентно 18200 доларам США; процентів за період користування позикою на рівні облікової ставки НБУ у розмірі 47109,63 грн., що еквівалентно 3637 доларам США; трьох процентів річних від простроченої суми 6839,12 грн., що еквівалентно 528 доларам США; неустойки (пені) у розмірі 235742,45 грн. та судового збору, невідкладно вчинити визначені законом дії щодо виконання рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 14 жовтня 2014 року.

Стягнути з Фрунзенського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції на користь ОСОБА_1 судові витрати на правову допомогу в розмірі 1948,80 грн.

В задоволенні іншої частини скарги - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Апеляційного суду Харківської області через Фрунзенський районний суд міста Харкова в 5-денний строк з дня проголошення ухвали, а в разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом пяти днів з дня отримання копії цієї ухвали.

Суддя Федорова О.В.