Справа № 222/1480/15-ц
Провадження № 2-п/222/1/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 січня 2016 року Володарський районний суд Донецької області в складі:

судді: Доценко С.І.

при секретарі: Болбат Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Володарське цивільну справу за позовом:

Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 «Приватбанк»

до

ОСОБА_2

про стягнення суми боргу за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду із зазначеним позовом із наступних підстав

23.05.2006 року між позивачем та відповідачем був укладений кредитний договір № DNH4КР82710238, відповідно до якого відповідачу був наданий кредит в сумі 2 468,70 гривень зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 25,08 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач погодився з умовами договору та зобов'язався сплачувати кредит та погашати відсотки за користування кредитом щомісяця, але дану вимогу не виконав. Загальна заборгованість відповідача станом на 27.08.2015 року становить 57727,73 гривень та складається із: заборгованості за кредитом в розмірі 2468,70 гривень, заборгованості за процентами в розмірі 16059,07 гривень, пені за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором в сумі 39199,96 грн., від цієї суми заборгованості віднімається сума у розмірі 35722,60 гривні, яка була стягнута заочним рішенням Володарського районного суду Донецької області від 12.03.2013 року, а також штрафу (фіксована частина) в сумі 500 гривен та штрафу (процентна складова) в сумі 1100,26 гривень, яку у добровільному порядку відповідач відмовляється сплатити. Також просить стягнути з відповідача понесені судові витрати.

В подальшому в ході судового розгляду позивач змінив позовні вимоги та просив стягнути з відповідача за зазначеним кредитним договором заборгованість по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 22.01.2013 року по 18.09.2015 року в розмірі 4784.34 грн., обґрунтовуючи свої вимоги тим, що датою 23.05.2007 року в кредитному договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником своїх зобовязань за умови відсутності порушень по сплаті кредиту та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання ОСОБА_2 його грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому. Відповідно до вимог п.п 4.1,4.7 Умов за користування кредитом у період з дати укладення договору по дату погашення кредиту позичальником щомісяця в період сплати , сплачуються відсотки. При простроченні кредиту на залишок заборгованості по простроченій сумі кредиту нарахування відсотків здійснюється згідно п.4.2 Умов з дати виникнення простроченої заборгованості. Отримані відповідачем кошти за кредитом до теперішнього часу не повернуті, зазначений кредитний договір не є розірваним чи припиненим, а тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості в межах строку позовної давності від дати звернення до суду за період з 18.09.2010 по 18.09.2015 року. Але сума відсотків за період з 18.09.2010 року по 22.01.2013 року була предметом розгляду по іншій справі, а тому відсотки необхідно стягнути за період з 22.01.2013 по 18.09.2015 року. Розрахунок заборгованості за цей період розраховується, виходячи із суми простроченої заборгованості * на розмір % ставки в день* на кількість днів прострочення / 100, що становить 2468.70 грн. *0.2%*969 днів +4784.34 грн.

Представник позивача у судове засідання не з'явився, однак залишив суду заяву в якій наполягає на задоволенні позову та просить суд розглянути справу у його відсутність .

Відповідач у судове засідання не з*явився, але, залишив заяву, в якій проти позову заперечував і просив відмовити в повному обсязі у зв»язку із спливом строків позовної давності.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача не підлягають задоволенню із наступних підстав.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до кредитного договору № DNH4КР82710238 від 23.05.2006 року та заяви позичальника № DNH4КР82710238 відповідачу був наданий споживчий кредит на придбання мобільного телефону в сумі 2468.70 грн. строк на 12 місяців до 23.05.2007 року з умовою сплати відсотків за його користування 2.09.%. Згідно п.4.2 Умов надання споживчого кредиту згідно ст.212 ЦК України при порушенні позичальником зобовязань за порушення кредиту позичальник сплачує банку відсотки в подвійному розмірі від розміру зазначеному в тарифах, а саме 6%.

Звертаючись із зазначеним позовом, позивач посилається на заочне рішення від 12.03.2013 року про стягнення з відповідача заборгованості за цим кредитом.

Але ж в ході розгляду справи було встановлено, що зазначене заочне рішення було скасоване за заявою відповідача та справа переглянута з постановленням нового рішення від 05 червня 2013 року яким відмовлено в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором № DNH4КР82710238 від 23.05.2006 року у звязку із спливом строків позовної давності.

Ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Донецької області від 05.08.2013 року рішення Володарського районного суду було залишено без змін і набрало законної сили.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Така ж позиція викладена в п.30 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30.03.2012 № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» , а саме , оскільки зі спливом строків позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо), положення пункту 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України "Про захист прав споживачів" та вимоги ЦК щодо позовної давності застосовуються й до додаткових вимог банку (іншої фінансової установи).

На думку суду, вимоги позивача про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором № DNH4КР82710238 від 23.05.2006 року за період з 22.01.2013 року по 18.09.2015 року в розмірі 4784.34 грн. є похідними від основної вимоги про стягнення заборгованості за зазначеним кредитом, у задоволенні якої позивачу відмовлено у звязку із спливом строків позовної давності і рішення є таким, що набрало законної сили.

Таким чином, виходячи із положень ст.266 ЦК України, на думку суду позовна давність спливла і до вимоги про стягнення заборгованості по відсоткам, нарахованих на прострочену заборгованість за кредитним договором № DNH4КР82710238 від 23.05.2006 року за період з 22.01.2013 року по 18.09.2015 року в розмірі 4784.34 грн.

В силу вимог ч.4 ст.267 ЦК України закінчення строку позовної давності (спливу позовної давності) є підставою для відмови в позові.

За таких обставин, враховуючи, що відповідач звернувся із заявою про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку із спливом строків позовної давності і до додаткової вимоги.

Суд не приймає доводи позивача про те що, що датою 23.05.2007 року в кредитному договорі визначено кінцеву дату виконання позичальником своїх зобовязань за умови відсутності порушень по сплаті кредиту та простроченої заборгованості, а не кінцевий термін спливу виконання ОСОБА_2 його грошових зобовязань за договором та припинення зобовязань в цілому та що отримані відповідачем кошти за кредитом до теперішнього часу не повернуті, зазначений кредитний договір не є розірваним чи припиненим, а тому відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості в межах строку позовної давності, тому що за загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України). Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд. Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Судові витрати по справі складають 1218 грн., які сплачені позивачем при зверненні до суду та, відповідно до ст.88 ЦПК України, покладаються за результатами розгляду справи на позивача.

Керуючись ст.ст. 209, 212-215,226 ЦПК України, 256,261,266,267 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову Публічного акціонерного товариства ОСОБА_1 "Приватбанк" до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за відсотками за кредитним договором DNH4КР82710238 від 23.05.2006 року, нарахованих на прострочену заборгованість по кредиту за період з 22.01.2013 року по 18.09.2015 року в сумі 4784,34 гривні.

Повний текст рішення виготовлений 06.01.2016 року.

На рішення може бути подана апеляція до апеляційного суду Донецької області через Володарський районний суд протягом 10 днів з дня його проголошення, а для осіб, що не були присутні при його проголошенні , в той же строк з дня отримання його копії.

Суддя С.І. Доценко