Справа № 494/1767/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12.01.2016 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

судді Римаря І.А.,

за участю: секретаря судового засідання Козубенко О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Березівка Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини,-

В С Т А Н О В И В:

30 грудня 2015 року до суду надійшла позовна заява від ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення на її користь аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач зазначила, що 26.10.2015 року на підставі рішення Березівського районного суду Одеської області шлюб між нею та ОСОБА_2 було розірвано. ОСОБА_1 вказала, що від шлюбу мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає разом з нею, позивач самостійно його утримує та виховує, відповідач з часу припинення шлюбних відносин не надає жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітнього сина, а також не бере участі у його вихованні.

Ухвалою суду від 04.01.2016 року відкрито провадження по справі та призначено судовий розгляд.

Позивач у судове засідання 12.01.2016 року не зявилась, разом з тим 12.01.2016 року направила на адресу суду заяву в якій уточнила вимогу та просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, щомісячно, з моменту звернення до суду до досягнення дитиною повноліття, тобто до 06.07.2016 року. Також у заяві позивач просила справу розглядати без її участі (а.с.21).

Відповідач у судове засідання 12.01.2016 року також не зявився, про час, день та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з цим, 12.01.2016 року на адресу суду надійшла заява про розгляд справи за відсутності відповідача з вимогами позивача щодо стягнення 500 грн. погодився (а.с.18).

Відповідно до частини другої статті 197 Цивільно-процесуального кодексу України від 18.03.2004 зі змінами та доповненнями (далі ЦПК України) встановлено: «… У разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється». З огляду на положення зазначеної статті, фіксування судового процесу - не здійснювалось.

Дослідивши матеріали справи, врахувавши думки позивача та відповідача, викладені у заявах від 12.01.2016 року, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

У відповідності до частини четвертої статті 174 ЦПК України передбачено: «У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову…».

Судом встановлено, що 26 жовтня 2015 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано шлюб, що підтверджується рішенням Березівського районного суду Одеської області справа №494/1482/15-ц (а.с.7-8).

Від цього шлюбу вони мають неповнолітнього сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД №153616 (а.с.9), батьком дитини є ОСОБА_2.

Згідно зі ст.5 Протоколу №7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, «Дитина повинна користуватися благами соціального забезпечення. Їй має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування».

Згідно зі ст.27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 р., «…батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини…».

Відповідно до ст.ст. 1, 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006 року, суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Суду як джерело права.

Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7, 8 ст. 7 СК України при вирішення будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Це положення знайшло своє відображення і в національному законодавстві. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України зі змінами та доповненнями (далі - СК України) «батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття».

Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов'язані неухильно дотримуватися свого обов'язку щодо утримання та виховання дитини.

Як встановлено у судовому засіданні, відповідач свого обов'язку утримувати сина не виконує та з вимогами позивача погодився.

Відповідно до частини третьої статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Згідно статті8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України.

Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у Постанові № 3 від 15.05.2006 року "Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", «вирішуючи питання щодо розміру аліментів суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення».

Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення.

Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обовязок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наданий сторонами, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного суду України від 12.06.2009 року №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»), при цьому жодна із сторін не була поставлена судом у менш сприятливе становище, порівняно з іншою стороною, на чому наголошується у практиці Європейського суду з прав людини.

Так, у п.24 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України», в п.48 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Мала проти України» та в п.23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гурепка проти України №2» наголошується на принципі рівності сторін одному із складників ширшої компетенції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище, порівняно з опонентом.

З урахуванням зазначених обставин, інтересів неповнолітньої дитини, враховуючи ту обставину, що відповідач не заперечує проти позову, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, суд доходить висновку про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття.

При цьому, суд звертає увагу на те, що згідно з п.6 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність.

При вирішенні даного спору суд враховує, що одним із проявів верховенства права є положення про те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори. Справедливість одна з основних засад права і є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Ця позиція суду ґрунтується, в тому числі, на рішенні Конституційного Суду України від 02.11.2004 року №15-рп/2004 у справі №1-33/2004.

Згідно з частини першої статті 191 СК України «аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову».

В силу статті 88 ЦПК України, у разі задоволенняпозову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача.

Керуючись статтями 10, 11, 57, 60, 79, 88, 209, 212-215, 218 Цивільно-процесуального кодексу України, статтями 180-184, 191 Сімейного кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_3, паспорт серії КЕ 857725, виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області 17.12.1997 року ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІНФОРМАЦІЯ_4, паспорт серії КЕ 857727, виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області 17.12.1997 року, ідентифікаційний номер - НОМЕР_2) аліменти на утримання неповнолітнього сина: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, у твердій грошовій сумі в розмірі 500 (пятсот) гривень щомісячно до досягнення ним повноліття, починаючи з 30.12.2015 року до 06.07.2016 року.

Стягнути з ОСОБА_2 (паспорт серії КЕ 857725 виданий Березівським РВ УМВС України в Одеській області 17.12.1997 року, ідентифікаційний номер НОМЕР_1) судовий збір на користь держави у розмірі 243 гривні 60 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції в 10-денний строк з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10-ти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Римар І.А.