Справа № 464/1058/16-ц
пр.№ 2-о/464/28/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.02.2016 року Сихівський районний суд м. Львова

у складі головуючого судді Радченко Е.А.

при секретарі Лобко А.С.

з участю заявника ОСОБА_1

представника заявника ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові справу за заявою ОСОБА_1, заінтересована особа Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції Львівської області, про встановлення факту, що має юридичне значення,

В С Т А Н О В И В :

01.02.2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Заява мотивована тим, що батько ОСОБА_1 ОСОБА_3 був уродженим поляком, сповідував римо-католицьку віру та дотримувався польських традицій. ОСОБА_1 виховувався відповідно до польських традицій, також сповідує римо-католицьку віру та підтримує стосунки з родичами поляками, які проживають на території Польщі. 24.11.1968 року було зареєстровано шлюб ОСОБА_1 з ОСОБА_4, та видано свідоцтво про одруження, в якому в графі «національність» помилково зроблено запис «українець». В інших документах ОСОБА_1 взагалі немає інформації щодо національності. Встановлення факту приналежності ОСОБА_1 до національності «поляк» дозволить відновити і юридично підтвердити польське походження. Тому ОСОБА_1 просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме те, що ОСОБА_1 є за національністю «поляк». Крім того, він просить зобовязати відділ державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції внести зміни до актового запису про одруження, замінивши національність з «українець» на «поляк».

Заявник та його представник в судовому засіданні підтримали заяву та просили її задовольнити.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, надавши клопотання про розгляд заяви без його участі.

Заслухавши заявника, його представника, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.

Заявник народився 15.10.1946 року в с. Миклашів Львівської області. Батько заявника ОСОБА_3 за національністю був «поляк», що підтверджується свідоцтвом про народження заявника ГД № 885227.

24.11.1968 року заявник уклав шлюб, про що видано свідоцтво про одруження ІІ-АГ № 034547, де в графі «національність» зазначено «українець».

Заявник звернувся до суду з проханням встановити його національність та внести зміни до актового запису.

Так як національність особи визначається національністю її батьків, яка зазначається в актових записах про народження особи, то єдиним шляхом встановлення та визначення національності особи є внесення доповнень в актовий запис про її народження щодо національності її батьків за умови відсутності таких відомостей.

В судовому засіданні встановлено, що в актовому записі про народження заявника містяться записи про національність його батьків, зокрема те, що батько заявника за національністю був поляком, оскільки це зазначено в свідоцтві про народження заявника ГД № 885227.

Крім того, згідно з п. 2.16.7 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року, на підставі рішення суду про внесення змін, доповнень або виправлень в актові записи цивільного стану вносяться відповідні зміни, які зазначені в рішенні суду.

Відповідно до абз. 4 п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадського стану» від 07.07.1995 року № 12 питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність та громадянство батьків, суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу.

Проте, в актовому записі про народження заявника зазначена інформація про національність батьків, отже немає підстав в судовому засіданні зясовувати та підтверджувати національність заявника.

Крім того, згідно з п. 5 ч. 2 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не повязується з наступним вирішенням спору про право.

Заявник посилається на те, що він хоче відновити свою національність. Вказане обґрунтування свідчить про те, що встановлення факту національності не тягне для заявника правових наслідків, що підтверджується також, зокрема, і відсутністю у заяві вказівки на конкретне наслідкове значення.

На підставі Указу Президента України № 70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року «Про порядок зміни громадянами України національності» і з того часу в законодавстві України відсутні норми, які передбачають настання певних юридичних наслідків або набуття немайнових чи майнових прав в залежності від національності особи.

В заяві не зазначено та до неї не надано заявником доказів, які б підтверджували, що встановлення факту його національності породжує для заявника правові наслідки, які передбачені іноземним законодавством.

В судовому засіданні заявником зазначено, що він не прагне настання жодних юридичних наслідків від встановлення факту польського походження.

Суд враховує, що в ст. 24 Конституції України закріплено рівність громадян та відсутність будь-яких привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Таким чином, на території України факт належності особи до будь-якої національної не тягне за собою юридичних наслідків.

Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій, культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх кордонних народів і національних меншин України.

Відповідно до ст. 300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

В ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» зазначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Відповідно до вимог ст. 13 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські обєднання.

Як визначено ст. 15 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські обєднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати звязки з особами своєї національності та їх громадськими обєднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій.

Суд вважає, що в даному випадку право на індивідуальність, передбачене ст. 300 ЦК України не порушене, оскільки не зазначення в документах національності «поляк» не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Тобто, належність особи до певної національності залежить від її вільного волевиявлення і для реалізації особою своїх прав у цій сфері не потребує встановлення цього факту судовим рішенням, а не зазначення в документах національності заявника поляком, не перешкоджає заявнику дотримуватися польських звичаїв, традицій, культури та позиціонувати себе поляком, виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Вирішуючи вимогу заявника про зобовязання відділу державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції внести зміни до актового запису про одруження, замінивши національність з «українець» на «поляк», суд враховує, що він не вправі зобовязувати заінтересованих осіб вчинювати дії. Суд може приймати рішення про зобовязання вчинити певні дії лише сторону у справі в порядку позовного провадження. Вказана справа розглядається в порядку окремого провадження, в якому не передбачено можливості зобовязувати заінтересованих осіб вчиняти певні дії. Вимога про зобовязання внести відповідні зміни до актового запису про одруження може бути лише предметом розгляду позову ОСОБА_1 до відділу державної реєстрації цивільного стану реєстраційної служби Пустомитівського районного управління юстиції, який повинен розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

За таких обставин суд не вбачає законних підстав для задоволення заяви.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 24, 129 Конституції України, ст. 300 ЦК України, ст.ст. 11, 13, 15 Закону України «Про національні меншини в Україні», ст.ст. 10, 11, 60, 169, 208, 209, 212, 213, 214, 215, 256, 259 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

В задоволенні заяви ОСОБА_1 про встановлення, що він є за національністю «поляк» відмовити.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Львівської області через Сихівський районний суд м. Львова протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Головуючий суддя :