Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
ЄУ№ 322/547/14-ц Головуючий у 1-й інстанції Гасанбеков С.С.
Провадження № 22-ц/778/134/16 Суддя-доповідач: Кухар С.В.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2015 року місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого, судді:Осоцького І.І.
суддів:Панкеєва О.В.
Кухаря С.В.
при секретаріБуримі В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 про: виселення та повернення нежитлового приміщення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У липні 2014 року ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до ПП «ОСОБА_10» про виселення та повернення нежитлового приміщення. Ухвалою Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 11.11.2014 проведено заміну первісного відповідача на належного відповідача - фізичну особу - підприємця ОСОБА_5.

Позивач посилався на те, що він є власником нежитлового приміщення автогаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1. На протязі кількох років відповідач використовує бокс 1-1 площею 114,7 кв.м. авто гаражу «А», власником якого є позивач, для здійснення підприємницької діяльності.

До певного часу сторони по справі досягали домовленості щодо використання цього приміщення та його утримання. На теперішній час такої домовленості немає. Відповідач відмовляється укладати договір оренди приміщення, а також здійснювати будь-які платежі щодо його утримання, незаконно та безпідставно продовжує його використовувати і чинить позивачу перешкоди щодо здійснення права власності відносно цього боксу, що завдає позивачу певних збитків.

17 червня 2014 року позивач направив відповідачу листа з пропозицією у строк до 29 червня 2014 року включно здійснити заходи щодо укладення договору оренди боксу, а в разі незгоди - звільнити приміщення від належного йому майна. Жодних дій у відповідь на цей лист відповідачем не вчинено.

Позивач просив суд виселити фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 з нежитлового приміщення авто гаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1; витребувати з чужого незаконного володіння фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 нежитлове приміщення автогаражу «А» бокс 1-1 площею 114,7 м.кв., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 та повернути позивачу.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року позов задоволено.

Виселено фізичну особу - підприємця ОСОБА_5 з нежитлового приміщення автогаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1

Витребувано з чужого незаконного володіння фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 та повернути ОСОБА_6 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) нежитлове приміщення автогаражу літ. «А», бокс 1-1 площею 114,7 м.кв., розташований за адресою: АДРЕСА_1

Стягнуто з фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 судовий збір в сумі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят сім гривень 20 коп.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_5, подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно ч.1 п.4, ч.2 ст. 309 ЦПК України підставами для зміни рішення суду першої інстанції є неправильне застосування норм матеріального права, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_7 є власником нежитлової будівлі, автогаражу на 10 автомашин, яка складається, зокрема з: літ. А автогараж (пл. осн. 381,7 кв.м.); літ А - автогараж (пл. осн. 48,8 кв.м.), що підтверджується свідоцтвом про право власності від 20.04.2007, зареєстрованим в реєстрі за № 695, а також Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно № 25457980 від 12.08.2014.

17 червня 2014 року позивач направив відповідачу листа з пропозицією в строк до 29.06.2014 включно здійснити заходи щодо укладення договору оренди боксів № 1-1 та 1-2, а в іншому випадку звільнення приміщення від майна, належного відповідачу.

Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 24.02.2015 по справі № 322/1024/14, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 09.04.2015, ОСОБА_8 відмовлено в задоволенні позову до ОСОБА_6 та ОСОБА_9 про визнання нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 спільною частковою власністю, визнання за ним права власності на 41/100 частину зазначеної будівлі, визнання недійсним свідоцтва про право власності на цю будівлю, посвідчене 20.04.2007 приватним нотаріусом Новомиколаївського районного нотаріального округу.

Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

За змістом ч. 1 ст. 319 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Частиною першою статті 321 ЦК України визначено, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а частиною другою цієї статті передбачено, що особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з ч. 1 ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Також, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (ч. 1 ст. 391 ЦК України).

Таким чином, суд вірно зазначив, що позивач як власник нежитлової будівлі, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 має право на захист свого права від порушення з боку відповідача, який користується її частиною без належної правової підстави, шляхом витребування від нього спірного боксу № 1-1.

Враховуючи встановлені вказані обставини та норми законодавства суд вірно задовольнив позов в частині витребування з чужого незаконного володіння фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 вказаного гаражу як нежитлового приміщення та повернув його ОСОБА_6

Однак суд при цьому додатково задовольнив вимоги позивача про виселення з вказаного нежитлового приміщення гаражу, без відповідної правової підстави, тому такий висновок суду є невірним.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

За ч. 4 ст. 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Таким чином законодавець передбачив як форму захисту порушеного права у вигляді виселення тільки з жилого приміщення.

У справі встановлено, і це вказав сам суд першої інстанції у оскаржуваному рішенні, що позивач звернувся до суду з позовом про захист права власності на нежиле приміщення авто гаражу, форми захисту права як виселення з нежилого приміщення законодавець не передбачає, а тому у задоволенні позову в цій частині позивачеві необхідно відмовити і рішення в цій частині підлягає скасуванню.

При цьому захист порушеного права власності у спосіб витребування з чужого незаконного володіння вказаного гаражу як нежитлового приміщення та повернення його власнику є достатнім способом захисту порушеного права позивача.

Посилання в апеляційній скарзі на тривалий строк використання нерухомого майна відповідачем не вказує на наявність правових підстав для користування ним відповідачем на час розгляду спору.

Посилання у скарзі на небажання позивача укласти договір оренди з відповідачем, вказує лише на відсутність на даний час договірних відносин між сторонами і на вірний висновок суду про витребування майна.

Посилання у апеляційній скарзі, що нерухоме майно використовує відповідач як фізична особа, для зберігання власного майна не підтверджено жодними доказами та не впливає на вірний висновок суду в частині витребування цього майна.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Таким чином рішення суду підлягає скасуванню в частині задоволення позову про виселення з нежилого приміщення з ухваленням в цій частині нового рішення про відмову в позові в зазначеній частині. Решту рішення необхідно залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 29 вересня 2015 року у цій справі скасувати в частині задоволення позову про виселення та ухвалити в цій частині нове рішення.

В задоволенні позову ОСОБА_6 про виселення фізичної особи - підприємця ОСОБА_5 з нежитлового приміщення автогаражу, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 відмовити.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: