АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого: Корчевного Г.В.,

суддів: Слободянюк С.В., Лапчевської О.Ф.,

при секретарі Лознян О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, поданої їх представником ОСОБА_3, на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року в цивільній справі за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ватутінського міського управління юстиції Лужанської О.О. у зведеному виконавчому провадженні №48392242 щодо невжиття всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду - протиправною, -

УСТАНОВИЛА:

У листопаді 2015 року представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернувся до Святошинського районного суду м. Києва зі скаргою, в якій просив визнати бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ватутінського міського управління юстиції Лужанської О.О. у зведеному виконавчому провадженні № 48392242 щодо невжиття всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду - протиправною та скасувати постанову головного державного виконавця винесену у виконавчому провадженні № 45005667 про зупинення виконавчого провадження від 29 липня 2015 року, що на даний час зведено у виконавче провадження № 48392242.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року відмовлено у відкритті провадження за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ватутінського міського управління юстиції Лужанської О.О. у зведеному виконавчому провадженні №48392242 щодо невжиття всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду - протиправною.

Унікальний номер справи: 759/17617/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1286/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Мазур І.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Корчевний Г.В.
Не погоджуючись з вказаною ухвалою, представник ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду 1-ї інстанції прийнята з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Вважає, що місцевий суд не правильно застосував ст. 122 ЦПК України, не надав оцінку доводам скаржників про те, що скарга стосовно рішень, дій або бездіяльності державного виконавця подається саме до Святошинського районного суду м. Києва суду, який і видав виконавчі документи, подальші дії з якими були оскаржені стягувачами, тому застосуванню підлягає ст. 82 Закону України «Про виконавче провадження».

Колегія суддів, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Статтею 57 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів і висновків експертів.

Мотивуючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014р. передбачено, що згідно із статтею 33 Закону про виконавче провадження кілька відкритих виконавчих проваджень про стягнення коштів лише з одного боржника об'єднуються у зведене виконавче провадження.

Скарги стосовно рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, прийнятих (вчинених, допущених) із метою виконання зведеного виконавчого провадження, у якому об'єднано виконавчі провадження щодо виконання судових рішень судів різних юрисдикцій та/чи рішень інших органів (посадових осіб), належать до юрисдикції адміністративних судів.

При цьому суд першої інстанції вважав, що заявник оскаржує дії державного виконавця у зведеному виконавчому провадженні, що відповідно положень Постанови Пленуму ВССУ № 6 від 07.02.2014р. оскаржується до відповідного адміністративного суду в порядку, передбаченому законом, то у відкритті провадження слід відмовити, роз'яснивши заявникам їх право на звернення з даною скаргою до адміністративного суду відповідної юрисдикції.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаний або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Як закріплено в ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Встановлено матеріалами справи, що скаржники просили суд визнати протиправною бездіяльність державного виконавця щодо невжиття всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду та скасувати постанову державного виконавця, винесену у виконавчому провадженні №45005667 про зупинення виконавчого провадження від 29 липня 2015 року, що на даний час зведено у виконавче провадження №48392242.

Вбачається зі змісту скарги, що стягувані обґрунтовували її вимоги саме тим, що виконавче провадження №45005667 зупинено, а в подальшому приєднано до зведеного виконавчого провадження №48392242, яке також є зупиненим.

Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи апеляційної скарги про неповне з'ясування судом першої інстанції всіх обставин справи, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 124 Конституції України судове рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Стаття 14 ЦПК України передбачає, що судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Згідно ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» (далі - Закону) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Відповідно до ст. 2 Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України. Примусове виконання рішень здійснюють державні виконавці, визначені Законом України "Про державну виконавчу службу".

Положеннями ч 1 ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Згідно ч. 1 ст. 11 Закону державний виконавець зобов'язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003р. № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при розгляді позовів фізичних і юридичних осіб про відшкодування шкоди (збитків), заподіяної діями (бездіяльністю) державного виконавця, суди повинні виходити з положень ст. 1 Закону України «Про Державну виконавчу службу», ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» і враховувати, що в таких справах відповідачами можуть бути відповідні відділи державної виконавчої служби, в яких працюють державні виконавці, та відповідні територіальні органи Державного казначейства України.

Відмовляючи в відкритті провадження, суд першої інстанції не врахував, що фактично протиправні дії та бездіяльність, на які посилається Позивач в обґрунтування своїх вимог, як вбачається зі змісту позовної заяви, були вчинені головним державним виконавцем ВДВС Ватутінського міського управління юстиції України Лужанською О.О. під час проведення виконавчих дій в виконавчому провадженні №45005667, тобто до приєднання цього провадження до зведеного виконавчого провадження №48392242.

Разом з тим, враховуючи, що виконавчий лист видано Святошинським районним судом м. Києва, постанова про зупинення виконавчого провадження за ним підлягає оскарженню саме до вказаного суду першої інстанції.

Згідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Колегія суддів зазначає, що апелянтом надано належні та допустимі докази на обґрунтування апеляційної скарги, та вважає, що за таких обставин наявні підстави для її задоволення.

Відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.

Згідно положень ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

Враховуючи викладене та оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, колегія суддів вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про наявність правових підстав для відмови у відкритті провадження в справі.

Колегія суддів за таких обставин вважає, що ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року слід скасувати, а справу направити до того ж суду для вирішення питання про прийняття.

Відповідно до ч. 3 ст. 312 ЦПК України розглянувши апеляційну скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись, ст. ст. 303, 304, 307, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2, подану їх представником ОСОБА_3 - задовольнити.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 16 листопада 2015 року - скасувати.

Справу за скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на бездіяльність головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Ватутінського міського управління юстиції Лужанської О.О. у зведеному виконавчому провадженні №48392242 щодо невжиття всіх можливих заходів примусового виконання рішення суду - протиправною - направити до Святошинського районного суду м. Києва для вирішення питання про прийняття.

Ухвала набирає чинності негайно, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий:

Судді: