АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 552/7225/15-ц Номер провадження 22-ц/786/796/16Головуючий у 1-й інстанції Миронець О. К. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

При секретарі: Зеленській О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2016 року

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2016 року вказану позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, ОСОБА_2 подала на неї апеляційну скаргу, в якій просить ухвалу місцевого суду скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала місцевого суду є незаконною, постановленою з порушенням норм процесуального права. Вказує на те, що шляхом подання уточненої позовної заяви усунула недоліки, зазначені в ухвалі цього суду від 31 грудня 2015 року, тому, місцевим судом безпідставно повернуто її позовну заяву.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення за наступних підстав.

Згідно п.4 ч.1 ст.311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є порушення норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за нею право власності на ? частину квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1.

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 13 грудня 2015 року вказану позовну заяву залишено без руху, з підстав її невідповідності вимогам ст.ст. 119, 120 ЦПК України, а саме: не зазначено ціну позову, що в свою, чергу не дає можливості визначити суму судового збору, яка підлягає до сплати.

В подальшому, ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 повернуто позивачеві, у зв'язку з невиконанням нею ухвали цього суду від 13 грудня 2015 року.

Приймаючи таке рішення місцевий суд виходив з того, що у встановлений судом строк тривалістю у 5 календарних днів позивачем недоліки усунуті не були.

Однак такий висновок суду першої інстанції на думку колегії суддів є помилковим за наступних підстав.

Як вбачається з поштового повідомлення про вручення рекомендованого листа, ухвалу місцевого суду від 13 грудня 2015 року позивач отримала 08 січня 2016 року (а.с. 10).

Відповідно до ст. 69 ЦПК України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати.

Тобто, процесуальний строк розпочався 09.01.2016 року, а закінчився 13.01.2016 року.

Відповідно до штампу поштовому на конверті, представником позивача ОСОБА_2 - ОСОБА_4 12 січня 2016 року надіслано до місцевого суду уточнену позовну заяву, із зазначенням ціни позову - 133460 грн. (вартість ? частини квартири, яка є предметом позову). Вказана заява була зареєстрована канцелярією Київського районного суду м. Полтави 15 січня 2016 року (а.с.13).

Викладене свідчить, що позивачем недоліки позовної заяви усунено в межах встановленого судом процесуального строку.

Відповідно до п.п. 2 ч. 1 ст. 80 ЦПК України, у позовах про визнання права власності на майно або його витребування ціна позову визначається вартістю майна.

Виходячи з ч. 2 вказаної статті, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд з наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору відповідно до ціни позову, встановленої судом при ви рішенні справи.

Оскільки в ухвалі суду від 31.12.2015 року про залишення заяви без руху, судом не було попередньо визначено ціну позову із вказівкою розміру доплати судового збору, то позовна заява вважається поданою за ціною вказаною позивачем.

Пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» роз'яснено, що розмір судового збору за подання позовної заяви про визнання права власності на майно або його витребування (у тому числі з урахуванням положень, передбачених частиною п'ятою статті 216, статтею 1212 ЦК тощо) визначається з урахуванням вартості спірного майна, тобто як зі спору майнового характеру.

При цьому суд не повинен визначати вартість майна за відповідними вимогами, оскільки за змістом статті 80, пункту 4 частини другої статті 119 ЦПК такий обов'язок покладається на позивача (у тому числі і в тих випадках, коли правові наслідки у виді повернення майна застосовуються за ініціативою суду, наприклад, при визнанні договору недійсним згідно зчастиною п'ятою статті 216 ЦК).

Проте, якщо визначена позивачем ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості спірного майна або на момент пред'явлення позову встановити точну його ціну неможливо, розмір судового збору попередньо визначає суд (частина друга статті 80 ЦПК). Остаточне визначення в процесі розгляду справи ціни позову (дійсної вартості спірного майна), а отже, і суми судового збору, здійснюється судом із наступним стягненням недоплаченого або з поверненням переплаченого судового збору.

За таких обставин, застосувавши ч. 2 ст. 121 ЦПК України, суд першої інстанції безпідставно повернув позовну заяву позивачеві, чим фактично порушив його право на доступ на правосуддя з підстав, не передбачених законом.

Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод

чи інтересів.

Статтею 129 Конституції України передбачено, що одною з основних засад судочинства є законність. Керуючись принципом законності суд вирішує справи відповідно до Конституції, законів України, застосовує інші нормативно-правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України ( ст.8 ЦПК України).

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає до задоволення, а ухвала Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2016 року - скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі.

Керуючись п.4 ч.1 ст. 311 , ст.ст. 313, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - задовольнити.

Ухвалу Київського районного суду м. Полтави від 15 січня 2016 року - скасувати, матеріали справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про поділ майна подружжяповернути до Київського районного суду м. Полтави для вирішення питання про відкриття провадження.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Пікуль В.П. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ Панченко О.О.