АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/449/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 5, 39 Годік Л. С.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоФетісової Т. Л.
суддівЗахарової А. Ф. , Новікова О. М.
при секретаріСиниці Д. Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Уманської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом та визнання права власності в порядку спадкування,

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_6 звернулася до суду з даним позовом, яким просила встановити факт її постійного проживання однією сім'єю з ОСОБА_7, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, в житловому будинку АДРЕСА_1 з початку січня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1; визнання її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті ОСОБА_7, визнати за позивачкою право власності на 29/50 частини житлового будинку АДРЕСА_1 та на земельну ділянку, площею 166,00 кв. м., за цією ж адресою.

В обґрунтування вказує на те, що 16.06.1999 вона вселилася на постійне проживання в будинок АДРЕСА_1, де проживає й зараз. Цей будинок складається з двох частин. У одній проживає позивачка, а в іншій - проживав ОСОБА_7, з яким позивачка не перебувала в зареєстрованому шлюбі, так як спочатку в них сформувалися дружні відносини, однак з 2005 року і до дня смерті ОСОБА_7 вони проживали однією сім'єю, були пов'язані спільним побутом. Разом з ними проживали двоє синів позивачки. ОСОБА_7 мав маленьку пенсію, якої йому не вистачало, не мав рідних, тому позивачка допомагала йому. Зазначені обставини підтверджуються поясненнями свідків. Також головою квартального комітету видано позивачці відповідну.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 внаслідок пожежі в його частині будинку помер, після чого відкрилася спадщина на 29/50 частин житлового будинку та земельну ділянку, площею 166,0 кв.м., з цільовим призначенням «землі житлової та громадської забудови», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1. Після смерті спадкодавця позивачка 17.07.2015 звернулась до Уманської міської державної нотаріальної контори із проханням переоформити на своє ім'я частину жилого будинку АДРЕСА_1, який належав спадкодавцю, однак отримала відмову у зв'язку з відсутністю документів, які підтверджують родинні відносини між заявником на спадкодавцем.

Оскільки родичів у ОСОБА_7 не має, позивачка взяла на себе витрати по його похованню. Внаслідок пожежі практично зруйновано частину будинку ОСОБА_7, а частина будинку позивачки з однієї сторони лишилася без даху. Крім того, зруйновано капітальну стіну, що розділяє будинок на дві половини, тому потрібно робити його капітальний ремонт. Після пожежі позивачка помилково звернулася до Уманської міської ради із заявою про визнання спадщини після смерті ОСОБА_7 відумерлою. Про те, що вона проживала з ОСОБА_7 однією сім'єю нікого не повідомляла, так як їй було соромно.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, позивачка подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В ході розгляду даної апеляційної справи о суті спору позивачка відмовилися від позову в частині вимог про визнання за нею права власності на земельнуділянку в порядку спадкування.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, які з'явилися у судове засідання, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав та мотивів.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту її проживання однією сім'єю з ОСОБА_7, на чому ґрунтуються її позовні вимоги про визнання права власності на спадкове майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції та вважає, що, встановивши дійсні обставини справи, суд дав належну оцінку зібраним доказам, правильно застосував норми матеріального права, не допустив порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалив у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не вбачає, з огляду на таке.

При розгляді справи встановлено, що позивачка проживає та ОСОБА_7 проживав за життя у будинку, поділеному на дві частини, по АДРЕСА_1. При цьому позивачці належить 21/50 частин вказаного житлового будинку та відповідної земельної ділянки, а ОСОБА_7 належало 29/50 частин.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 внаслідок пожежі в його частині будинку помер, після чого відкрилася спадщина на 29/50 частин житлового будинку та земельну ділянку, площею 166,0 кв.м., з цільовим призначенням «землі житлової та громадської забудови», що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1.

Позивачка, посилаючись на положення ст. 1264 ЦК України про те, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини, просить визнати за нею право власності на майно, яке ввійшло до складу спадщини, яка відкрилася після смерті ОСОБА_7

При цьому вона стверджує, що проживала однією сім'єю з ОСОБА_7, починаючи з 2005 року і до дня його смерті. У підтвердження цього факту позивачка вказує на відповідні письмові пояснення свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 (а.с. 13-16), а також на довідку №306 від 20.07.2015 за підписом голови квартального комітету ОСОБА_12 (а.с.11), складену про те, що позивачка та ОСОБА_7 з 2005 року проживали у цивільному шлюбі та вели спільне господарство. Зазначену обставину підтверджує і акт від 16.07.2015 (а.с.12), складений ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11

Таким чином колегія суддів констатує, що для вирішення позовних вимог, заявлених у даній справі, встановлення факту проживання позивачки та померлого ОСОБА_7 однією сім'єю без укладення шлюбу має вирішальне значення.

Відповідно до положень ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки; п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України - суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно положень ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів; ч.2 ст.59 ЦПК України - обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування; ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Верховний Суд України у Аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, у 2012 році зазначив, що до заяви про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою (померлим) мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо). Також це можуть бути: свідоцтво про смерть одного із "подружжя", свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько, виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що "подружжя" вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

З аналізу п.п.1, 3 постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вбачається, що у тому разі коли при розгляді справи про встановлення юридичного факту проживання чоловіка та жінки однією сім'єю без укладення шлюбу наявний спір про право - він має розглядатися в порядку позовного провадження.

Оцінюючи всі докази у справі в їх сукупності, колегія суддів вважає, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту її проживання однією сім'єю без укладення шлюбу з покійним ОСОБА_7

З пояснень допитаних в суді апеляційної інстанції в якості свідків ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 на підставі яких, зокрема, і складено акт від 16.07.2015, не вбачається тих фактичних даних на підставі яких суд міг би беззаперечно встановити факт проживання позивачки та померлого ОСОБА_7 однією сім'єю без укладення шлюбу, усуваючи усі розумні сумніви. При цьому, самих по собі лише пояснень свідків даних ними в суді особисто та закріплених у вигляді акту, для встановлення вищевказаного факту не достатньо.

Однак, з пояснень самої позивачки слідує, що її фактичні шлюбні відносини з ОСОБА_7 тривали з 2005 по 2014 рік, тобто близько дев'яти років, при цьому за такий тривалий період часу у сім'ї позивачки та ОСОБА_7 не з'явилося жодних документальних доказів на підтвердження їх шлюбних відносин, як то будь-які письмові договори, укладені членами сім'ї в її інтересах, спільні фотографії, чеки на придбання речей одним з подружжя для іншого, тощо.

Також слід врахувати, що свідки, вказані позивачкою, є її друзями, сином та сусідами, що нею визнається. Жодного свідка, який би не був особистим знайомим чи родичем самої позивачки, зокрема, друзі (знайомі) самого померлого ОСОБА_7, чи лікарі, працівники комунальних установ, листоноша, тощо, та міг підтвердити наявність шлюбних відносин між позивачкою та ОСОБА_7 нею не вказано.

Колегія суддів оцінює також критично довідку №306 від 20.07.2015 за підписом голови квартального комітету ОСОБА_12.у підтвердження факту проживання позивачки та ОСОБА_7 однією сім'єю, так як її складено на підставі цих же пояснень вищенаведених свідків.

Інших доказів у підтвердження факту проживання позивачки та ОСОБА_7 однією сім'єю без укладення шлюбу суду надано не було.

Колегія суддів враховує, що в апеляційній скарзі позивачкою не спростовано висновки суду щодо критичної оцінки пояснень свідків позивачки та не вказано на осіб, які б, не будучи знайомими позивачки, могли б підтвердити суду відповідний факт.

У зв'язку з обґрунтованими сумнівами у допустимості пояснень свідків, на яких вказала позивачка, колегія суддів вважає, що та обставина, що суд першої інстанції не допитав цих свідків не свідчить про таке порушення норм процесуального права, яке б стало підставою для скасування рішення суду.

Той факт, що всі витрати після смерті ОСОБА_7 взяла на себе позивачка, у разі його доведеності, без підтвердження іншими доказами, як у даній справі, не дає підстави суду для встановлення факту проживання позивачки та ОСОБА_7 однією сім'ю без укладення шлюбу.

Апеляційному суду не надано доказів звернення до суду першої інстанції із клопотанням про допит у якості свідка голови квартального комітету, який склав довідку №306 від 20.07.2015, отже апеляційні доводи з посиланням на цю обставину слід відхилити, оскільки згідно ч.2 ст.303 ЦПК України апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. У даному випадку апелянт не вказала на поважні причини того, що вона не звернулася до суду першої інстанції із клопотанням про допит у якості свідка самого голови квартального комітету ОСОБА_12

Інші апеляційні доводи є несуттєвими, правильності висновків суду не спростовують і не дають підстав для скасування рішення суду першої інстанції, яке є законним та обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу - відхилити.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 18 грудня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_6 до Уманської міської ради про встановлення факту проживання однією сім'єю та визнання права власності в порядку спадкування, - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції протягом 20 днів з дня її проголошення.

Головуючий :

Судді :