У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Іваненко Ю.Г., розглянувши касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У січні 2015 року Товариство з обмеженою відповідальністю «РАДА» (далі - ТОВ «РАДА») звернулося до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що за договором відповідач, як власник квартири АДРЕСА_1, зобов'язався вчасно оплачувати житлово-комунальні послуги, але свої обов'язки не виконав, в результаті чого станом на 01 січня 2015 року виникла заборгованість, погасити яку відповідач відмовився.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 жовтня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «РАДА» просить скасувати судові рішення, ухвалити нове рішення про задоволення позову, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судами норм матеріального та порушенням норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити на таких підставах.

Відповідно до п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Згідно з ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суди першої та апеляційної інстанцій, ухвалюючи оскаржувані рішення, правильно встановили характер правовідносин сторін у справі та застосували до цих правовідносин норми матеріального права, які їх регулюють, і вирішили справу з дотриманням норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди попередніх інстанцій виходили з того, що з листопада 2014 року договірні відносини між сторонами припинено, тому вимоги позивача про стягнення заборгованості за період листопад-грудень 2014 року є безпідставними. Разом з тим, докази щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги за період з квітня 2013 року по листопад 2014 року в матеріалах справи відсутні, натомість квитанціями про оплату житлово-комунальних послуг за вказаний період доведено, що відповідачем оплачувалися всі рахунки, які виставлялися позивачем щомісячно.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку, що судами попередніх інстанцій при розгляді справи були допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які відповідно до ст. ст. 338-341 ЦПК України є підставами для скасування судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити Товариству з обмеженою відповідальністю «РАДА» у відкритті касаційного провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДА» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали повернути особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ Ю.Г.Іваненко