Справа № 348/1613/15-ц
Провадження № 22-ц/779/203/2016
Головуючий у 1 інстанції Вінтоняк М.Б.
Суддя-доповідач Девляшевський В.А.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Девляшевського В.А.,

суддів: Васильковського В.М., Меленко О.Є.,

секретаря Мельник О.В.,

з участю: представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» - Новосад С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за апеляційною скаргою ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на рішення Надвірнянського районного суду від 01 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» пред'явлено до ОСОБА_1 вищезазначений позов, в обґрунтування якого зазначено, що у зв'язку із невиконанням відповідачем умов кредитного договору №888pv17-08, укладеного 12.06.2008 року на суму 23881 доларів США, з кінцевим строком повернення до 15.06.2015 року, у останнього утворилась заборгованість, яку в добровільному порядку він відмовляється повертати. Посилаючись на вищенаведене, позивач просив стягнути з ОСОБА_1 1 381 757,87 грн заборгованості за кредитним договором, з яких 9648,66 доларів США, що еквівалентно 212979,70 грн заборгованість за відсотками та 1 168 778,17 грн - пеня.

Рішенням Надвірнянського районного суду від 01 грудня 2015 року позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 315 736,36 грн - 3% за невиконання грошових зобов'язань, що еквівалентно 1318,42 доларів США та 3654 грн судових витрат.

Не погоджуючись із даним рішенням суду, представником ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» подано апеляційну скаргу, у якій міститься посилання на невідповідність висновків суду обставинам справи, а також на неповне дослідження судом доказів, долучених до матеріалів справи. На думку апелянта, судом не було враховано того, що предметом даного спору є сума заборгованості за відсотками, яка утворилась внаслідок неналежного виконання позичальником кредитних зобов'язань за період з 15.08.2012 року по 27.07.2015 року, а не несплата визначеної рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2012 року суми заборгованості за тілом кредиту станом на 14.08.2012 року. Також апелянт зазначає, що суд першої інстанції не прийняв до уваги того, що пеня по тілу кредиту та за прострочення сплати відсотків була нарахована Банком в межах строку позовної давності. Крім того, представник позивача звертає увагу суду на те, що наявність судового рішення від 25.12.2012 року про задоволення вимог кредитора не звільняє ОСОБА_1 від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє Банк права на отримання відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, передбачених умовами укладеного договору. Посилаючись на незаконність та необґрунтованість рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не з'явився з невідомих причин, хоч судове повідомлення було вручено завчасно. Про причини відсутності ОСОБА_1 апеляційний суд не повідомив. Отже, є правові підстави для розгляду справи у відсутності відповідача.

В засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній. Вважаючи оскаржене рішення незаконним, просить його скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення представника ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Згідно із ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1)чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, 3) які правовідносини випливають із встановлених обставин, 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам судове рішення в даній справі не відповідає.

Частково задовольняючи позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», суд першої інстанції прийшов до висновку, що стягненню із відповідача підлягає 3% річних від простроченої суми заборгованості по тілу кредиту у розмірі 1318,42 доларів США, оскільки грошове зобов'язання за рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2012 року про стягнення заборгованості за кредитним договором не виконано. Відмовляючи у задоволенні позовної вимоги про стягнення пені, суд дійшов висновку, що позивач змінив строк виконання зобов'язань за кредитним договором, звернувшись до суду з позовом про дострокове стягнення заборгованості із відповідача у 2012 році, в зв'язку з чим строк кредитної заборгованості закінчився і між сторонами на даний час існують лише невиконані грошові зобов'язальні правовідносини. Однак, на думку колегії суддів, погодитись із таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки вони не відповідають нормам матеріального права.

На підставі наявних матеріалів справи судом встановлено, що 12.06.2008 року між сторонами було укладеного кредитний договір №888pv17-08 на суму 23881 доларів США, з кінцевим строком повернення до 15.06.2015 року (а.с.5-7). У зв'язку із неналежним виконанням умов даного договору у ОСОБА_3 утворилась заборгованість у розмірі 155000 грн, яка рішенням Надвірнянського районного суду від 25.12.2012 року була стягнута із відповідача та його поручителя (а.с.14-15). Однак, дане рішення ОСОБА_1 не виконано по даний час.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

У відповідності до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України встановлено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У ст. 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Так, п. 6.1 вищезазначеного кредитного договору передбачено, що за прострочення повернення кредитних ресурсів та або сплати процентів, а також за прострочення сплати будь-яких інших платежів, передбачених цим договором, позичальник сплачує банку пеню з розрахунку 1% від простроченої суми за кожен день прострочення. Сплата пені не звільняє позичальника від зобов'язання сплатити проценти за весь час фактичного користування кредитними ресурсами.

Пунктом 7.2 цього ж договору передбачено, що він набирає чинності з моменту першої видачі кредитних ресурсів (їхньої першої частини) та діє до виконання сторонами прийнятих на себе зобов'язань.

У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Таким чином, виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України та змісту кредитного договору колегія суддів приходить до висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Отже, суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку, що з відповідача на користь банку згідно ст.625 ЦК України підлягають стягненню тільки 3% річних від простроченої суми за порушення виконання грошового зобов'язання, про які до того ж Банк у своєму позові не заявляв.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає, що з відповідача на користь Банку слід стягнути штрафні санкції, передбачені договором за неналежне виконання його умов, зокрема: суму простроченої заборгованості за відсотками, яка згідно розрахунку становить 9648,66 доларів США (зворот а.с.8), що станом на 21 січня 2016 року згідно офіційного курсу НБУ України складає 237 946,02 грн, а також пеню, визначену умовами кредитного договору.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі №6-1206цс15, яка є обов'язковою для застосування усіма судами України.

Однак, визначаючи розмір пені, що підлягає стягненню з відповідача, суд апеляційної інстанції виходить з наступного.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зі змісту позовних вимог та розрахунку заборгованості, що виникла у відповідача за кредитним договором за період після ухвалення згаданого вище судового рішення, вбачається, що сума простроченої заборгованості за відсотками є значно меншою від розміру пені, яка згідно розрахунку становить 1 168 778,17 грн і у майже п'ять разів перевищує суму заборгованості.

Також враховуючи ту обставину, що відповідачем залишилося невиконаним зобов'язання за даним кредитним договором за попереднім судовим рішенням, яке є значним, а також істотну суму заборгованості за відсотками за даним позовом, колегія суддів вважає, що суму пені слід зменшити до 200 000 грн.

За таких обставин колегія суддів вважає, що судом першої інстанції постановлено рішення без додержання норм матеріального і процесуального права, тому воно підлягає скасуванню з постановленням у даній справі нового рішення про часткове задоволення позову з урахуванням вищенаведених мотивів.

Керуючись ст. ст. 218, 307, 309, 313, 314, 316, 324,325 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Рішення Надвірнянського районного суду від 01 грудня 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» заборгованість за кредитним договором №888pv17-08 від 12.06.2008 року, яка складається з: 9648,66 доларів США - заборгованість за відсотками, що станом на 21 січня 2016 року згідно офіційного курсу НБУ України складає 237 946,02 грн, а також 200 000 грн пені, а всього 437946 (чотириста тридцять сім тисяч дев'ятсот сорок шість) грн 02 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» 3654 грн сплаченого судового збору.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий В.А. Девляшевський

Судді: В.М. Васильковський

О.Є. Меленко