Справа № 128/1953/15-ц
УХВАЛА

Іменем України

22 січня 2016 року м. Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області

в складі головуючого судді Бондаренко О.І.

при секретарі Шеванюк О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Вінниці справу за позовом прокурора Вінницького району в інтересах держави до ОСОБА_1 сільської ради Вінницького району Вінницької області, третьої особи ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради, -

ВСТАНОВИВ:

Прокурор Вінницького району в інтересах держави звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 сільської ради Вінницького району Вінницької області, третьої особи ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради.

В судовому засіданні прокурор прокуратури Вінницького району ОСОБА_4 просила позов задоволити, у разі неявки відповідача не заперечувала проти заочного розгляду справи на підставі наявних у справі доказів; не наполягала на фіксації судового процесу технічними засобами.

Представник відповідача ОСОБА_1 сільської ради Вінницького району Вінницької області ОСОБА_5 в судове засідання не зявилася по невідомим суду причинам, судом належним чином та в установленому законом порядку повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується власноруч написаною розпискою про явку в судове засідання; причини неявки суду не повідомила, клопотання про розгляд справи за її відсутності не надала.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не зявився по невідомим суду причинам, судом належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується наявними в матеріалах справи доказами.

Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Оглянувши матеріали цивільної справи, суд вважає за необхідне закрити провадження по даній справі з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 3, 15 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати незаконним та скасувати рішення 27 сесії 6 скликання ОСОБА_1 сільської ради Вінницького району Вінницької області від 05.11.2014 року «Про надання дозволу ОСОБА_3 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд на території ОСОБА_1 сільської ради Вінницького району Вінницької області, в межах населеного пункту».

Згідно ч.1 ст. 17 КАС України, юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку з здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій, а також у зв'язку з публічним формуванням суб'єкта владних повноважень шляхом виборів або референдуму.

Відповідно до розяснень п. 6 Постанови № від 01.03.2013 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ», при вирішенні питань, пов'язаних із компетенцією судів у спорах, що виникають із земельних відносин, судам слід ураховувати роз'яснення, викладені в пунктах 2 і 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (із змінами і доповненнями, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2), а також Рішення Конституційного Суду України від 1 квітня 2010 року № 10-рп/2010 у справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України.

При цьому суди мають виходити з того, що згідно зі статтями 13 і 14 Конституції України, статтями 177, 181, 324 і главою 30 ЦК земля та земельні ділянки є об'єктами цивільних прав, а держава і територіальні громади через свої органи беруть участь у земельних відносинах із метою реалізації цивільних та інших прав у приватноправових відносинах, тобто прав власників земельних ділянок. Отже, суд має з'ясувати, є спір приватноправовим або публічно-правовим; чи виник спір із відносин, урегульованих нормами цивільного права, чи пов'язані ці відносини зі здійсненням сторонами цивільних або інших майнових прав на земельні ділянки на засадах рівності; чи виник спір щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта владних повноважень при реалізації ним управлінських функцій у сфері земельних правовідносин.

Згідно розяснень п. 2 Постанови № від 16.04.2004 року Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», за загальним правилом розмежування компетенції судів з розгляду земельних та пов'язаних із земельними відносинами майнових спорів відбувається залежно від суб'єктного складу їх учасників. Ті земельні та пов'язані із земельними відносинами майнові спори, сторонами в яких є юридичні особи, а також громадяни, що здійснюють підприємницьку діяльність без створення юридичної особи і в установленому порядку набули статус суб'єкта підприємницької діяльності, розглядаються господарськими судами, а всі інші - в порядку цивільного судочинства, крім спорів, зокрема,щодооскарженнярішень,дійчибездіяльностісуб'єктіввладнихповноваженьприреалізаціїнимиуправлінськихфункційусфері земельних правовідносин, вирішення яких згідно з пунктами 1,3 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства

( 2747-15 ) віднесено до компетенції адміністративних судів.

Рішенням Конституційного Суду України № 10-рп/2010 від 01.04.2010 року «У справі за конституційним поданням Вищого адміністративного суду України щодо офіційного тлумаче6ння положень частини першої статті 143 Конституції України, пунктів «а», «б», «в», «г» статті 12 Земельного кодексу України, пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України» розяснено, що положення пункту 1 частини першої статті 17 Кодексу адміністративного судочинства України ( 2747 - 15) стосовно поширення компетенції адміністративних судів на «спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності» слід розуміти так, що до публічно-правових спорів, на які поширюється юрисдикція адміністративних судів, належать і земельні спори фізичних чи юридичних осіб з органом місцевого самоврядування як суб'єктом владних повноважень, пов'язані з оскарженням його рішень, дій чи бездіяльності.

За наведених обставин, враховуючи вищевикладене, суд вважає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 205 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст. 197, 205 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження у справі за позовом прокурора Вінницького району в інтересах держави до ОСОБА_1 сільської ради Вінницького району Вінницької області, третьої особи ОСОБА_2 про визнання незаконним та скасування рішення сільської ради закрити, оскільки дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Повідомити позивача, що розгляд такої категорії справ має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області протягом п`яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: