Справа № 378/957/15-ц Головуючий у І інстанції Галич Ю. М.
Провадження № 22-ц/780/707/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 38 27.01.2016
УХВАЛА

Іменем України

27 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області в складі:

Головуючого судді: Ігнатченко Н.В.,

суддів: Антоненко В.І., Поліщука М.А.,

за участю секретаря: Вербової І.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ставищенського районного суду Київської області від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини,

у с т а н о в и л а:

В жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку у два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4.

Свої вимоги обгрунтувала тим, що 4 січня 2008 року помер її батько ОСОБА_4, після смерті якого відкрилась спадщина на все його майно. Спадкоємцями за законом була позивач, її мати ОСОБА_5 та рідні сестри ОСОБА_3 та ОСОБА_6

Позивач вказала, що після поховання батька між нею та матірю відбулася розмова стосовно спадщини, в якій остання повідомила, що померлий залишив заповіт на її ім'я на все спадкове майно, а після своєї смерті заповіту вона залишати не буде, оскільки бажає щоб доньки розділити спадкове майно в рівних частинах.

Після смерті ОСОБА_5 17 лютого 2011 року позивачу стало відомо, що батько заповіту не залишав, а все спадкове майно після його смерті отримала відповідач ОСОБА_3 за законом шляхом відмови матері від своєї частки у спадщині.

Позивач вважає, що строк для подання заяви про прийняття спадщини пропущено з поважних причин, оскільки мав місце обман з боку матері щодо наявності заповіту на її імя. Крім того, відсутність заяви про відмову від спадщини, яка повинна подаватись до нотаріальної контори, на думку позивача, вказує на достовірність і правдивість вищевикладених обставин.

Рішенням Ставищенського районного суду Київської області від 23 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати, з мотивів неправильного застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилається на аналогічні підстави для її задоволення, що й у позовній заяві, додатково вказавши, що районний суд не надав належної правової оцінки її доводам про перешкоджання вчинення правочину (подання заяви про прийняття спадщини) шляхом обману та не застосував норми матеріального права, які поширюються на спірні правовідносини.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, що зявилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права рішення суду без змін. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суду першої інстанції виходив з того, що обман з боку матері позивача щодо наявності заповіту на її імя не можна вважати істотними причинами, які перешкоджали позивачу реалізувати свої спадкові права.

Розглядаючи спір, судова колегія вважає, що місцевий суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 4 січня 2008 року у віці 75 років помер ОСОБА_4

Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді жилого будинку загальною площею 83,8 кв.м та земельної ділянки площею 0,1142 га для обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, які розташовані по вул. Котовського, 10 смт. Ставище Київської області та грошового вкладу з усіма процентами та компенсаціями у ВАТ «Державний ощадний банк України»

Спадкоємцями першої черги за законом на майно померлого спадкодавця ОСОБА_4 є позивач ОСОБА_2, відповідач ОСОБА_3 та їх сестра ОСОБА_6, як його діти, а також його дружина ОСОБА_5

Із копії спадкової справи, заведеної 2 липня 2008 року Ставищенською районною державною нотаріальною конторою після смерті ОСОБА_4, вбачається, що із заявою про прийняття спадщини за законом до контори звернулися лише донька ОСОБА_3 та дружина ОСОБА_5

20 вересня 2008 року відповідач ОСОБА_3 отримала свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину спадкового майна.

Цього ж дня дружина померлого ОСОБА_5 отримала свідоцтва про право власності на 1/2 частку у спільному майні подружжя, а саме вищевказаного жилого будинку, земельної ділянки та грошового вкладу.

ОСОБА_5 померла 17 лютого 2011 року у віці 78 років.

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 22 липня 2015 року, спадкоємцями після смерті ОСОБА_5 є її діти - ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_6

При цьому ОСОБА_3 видано свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку спадкового майна у вигляді 1/2 жилого будинку, а свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки вказаного будинку ще не видано.

Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно із частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини 1 статті 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилом статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

З наведеного вище вбачається, що суд наділений правом визначити спадкоємцеві додатковий строк для прийняття спадщини лише в тому випадку, коли такий строк пропущено з поважних причин.

Поруч з цим, з урахуванням викладених обставин справи, істотне значення для правильного вирішення спору є встановлення моменту, коли спадкоємець дізнався про смерть спадкодавців. Обов'язком спадкоємця є доведення поважності пропуску строку для прийняття спадщини перед судом, а саме з моменту її відкриття до моменту звернення до нотаріуса з відповідною заявою.

Отже, вирішуючи спір, з приводу якого заявлено позов ОСОБА_2 про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, суд першої інстанції повинен встановити обставини щодо неприйняття позивачем спадщини у встановленому порядку та перевірити поважність причин, що перешкоджали своєчасному прийняттю спадщини.

У позовній заяві ОСОБА_2 стверджує, що шестимісячний строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин, у звязку з обманом з боку матері щодо наявності заповіту ОСОБА_4 на її імя, що зумовило до перешкоджання її волевиявленню.

Проте названі обставини не можуть вважатися безумовною підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини з огляду на те, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які свідчать про наявність у позивача труднощів для прийняття спадщини, зокрема щодо зясування змісту заповіту чи зі зверненням з відповідною заявою до нотаріальної контори після смерті батька.

Ураховуючи вимоги ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення, суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

У звязку з викладеним, навіть у випадку доведення обставин, на які посилається позивач, само по собі це не дає достатніх підстав для визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, оскільки будучи обізнаною про смерть спадкодавця та зацікавленим у прийнятті спадкового майна, вона не вчинила жодних намагань реалізувати свої спадкові права у встановлений законом строк.

Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що, вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Таким чином обставини, на які ОСОБА_2 посилається в позовній заяві такими не є. Так званий обман з боку її матері щодо наявності заповіту на її імя, не знайшов свого підтвердження, не є об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, які перешкоджали позивачу у встановлений законом строк звернутися із заявою про прийняття спадщини, у розумінні положень ст. 1272 ЦК України.

Доводи апеляційної скарги про неправильне застосування судом норм цивільного закону є власними тлумаченнями позивачем спірних правовідносин, докази та обставини, на які вона посилається були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Відповідно до п. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення суду першої інстанції без змін.

За таких обставин, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307-308, 313 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Ставищенського районного суду Київської області від 23 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді: