АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду м. Києва у складі:

головуючого - судді Гаращенка Д.Р.

суддів Борисової О.В, Соколової В.В.

при секретарі Хоменку О.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргоюОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» про припинення зобов'язання та договору іпотеки, -

ВСТАНОВИЛА:

Справа № 756/10057/15-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/1275/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Богдан О.О.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Гаращенко Д.Р.
У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ПАТ «Європейський газовий банк» в якому просив визнати припиненими з 03.07.2014 року його зобов'язання перед ПАТ «Європейський газовий банк» за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року та додаткових угод до нього, в частині стягнення заборгованості, визнати відсутнім у ПАТ «Європейський газовий банк» права на стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № 557-190412 від 19.04.2012 року та додаткових угод до нього, визнати припиненим з 03.07.2014 року договір іпотеки від 19.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 588, укладеного між ПАТ "Європейський газовий банк» та ОСОБА_2, визнати відсутнім у ПАТ «Європейський газовий банк» права на предмет іпотеки за договором іпотеки № 966- 190412/1 від 19.04.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Гришиною В.І., зареєстрованого в реєстрі за № 588, укладеного між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2, а саме: квартиру за адресою: АДРЕСА_1, стягнути з ПАТ «Європейський газовий банк" витрати по оплаті судового збору та зобов'язати відповідача внести зміни до ПАТ «Перше всеукраїнське бюро кредитних історій» та виключити заборгованість по кредитному договору № 557-190412 від 19.04.2012 року.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що 19 квітня 2012 року між сторонами було укладено кредитний договір № 557-190412.

19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Газ інвест» укладено договір поруки, у забезпечення вказаного кредитного договору.

Крім того, в забезпечення виконання зобов'язань між сторонами також було укладено договір іпотеки, згідно якого іпотекодавець передав банку належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1

З метою погашення вищевказаного кредитного договору, між позивачем та ОСОБА_7 і ОСОБА_8 було укладено договори відступлення права вимоги до відповідача на загальну суму 1 016 534,57 грн.

На думку позивача, оскільки в його обличчі відбулося поєднання боржника та кредитора банку, його зобов'язання перед відповідачем мають бути припинені.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на його незаконність, не правильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просив рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позову в повному обсязі

В обґрунтування своїх апеляційних вимог посилалася на те, що суд першої інстанції не правильно застосував положення ст. 606 ЦК України, оскільки в його обличчі поєдналися боржник та кредитор банку, а тому зобов'язання перед банком припинилося.

Також судом не було враховано, що незважаючи на виплачені ОСОБА_7 та ОСОБА_8 гарантовані суми, решта невиплачених зобов'язань банку перед ними достатня для зарахування заборгованості нового кредитора - позивача.

В судовому засіданні представник Публічного акціонерного товариства «Європейський газовий банк» апеляційну скаргу не визнав просив її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Апелянт та його представник в судове засідання не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. Подав до суду клопотання про призупинення провадження по справі а у разі його відхилення про перенесення розгляду справи. Заявлені клопотання колегія суддів розглянула та залишила без задоволення.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України справа розглядалась за відсутністю апелянта який не надав суду доказів поважності причин його не явки.

Вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника ПАТ «Європейський газовий банк», вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів прийшла до наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що 19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 557-190412.

19 квітня 2012 року між ПАТ «Європейський газовий банк» та ТОВ «Газ інвест» укладено договір поруки № 97-190412.

В забезпечення виконання зобов'язань між ПАТ «Європейський газовий банк» та ОСОБА_2 було укладено та посвідчено приватним нотаріусом Гришиною В.І. договір іпотеки № 966- 190412/1 від 19.04.2012 року, згідно якого іпотекодавець передав банку належну йому на праві власності квартиру за адресою: АДРЕСА_1.

30.05.2014р. між позивачем та ОСОБА_7, власником вкладів за договорами №326069 від 24.10.2013 року та №307265 від 03.12.2012 року та ОСОБА_8 - власницею вкладів за договорами № 326074 від 24.10.2013 року та № 307263 від 03,12,2012 року укладено договори про відступлення права вимоги на загальну суму на момент укладання 1016534,57 грн.

Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №121 від 18.11.2014 року «Про початок процедури ліквідації AT «Єврогазбанк» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», розпочато процедуру ліквідації та призначено уповноважену особу Фонду на ліквідацію ПАТ «Європейський газовий банк»

Крім того, судом встановлено, що ОСОБА_8, та ОСОБА_7 отримали від банку відповідно 30.01.2015 року та 13.10.2014 року суму гарантованого відшкодування в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги ОСОБА_2 є необґрунтованими.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає, оскільки суд першої інстанції забезпечив повний та всебічний розгляд справи, дослідив усі наявні в матеріалах справи докази і ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає нормам матеріального права.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не правильно застосував положення ст. 606 ЦК України, оскільки в його обличчі поєдналися боржник та кредитор банку, а тому зобов'язання перед банком припинилося, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 606 ЦК України зобов'язання припиняється поєднанням боржника і кредитора в одній особі.

Зазначена підстава припинення цивільно-правового зобов'язання відноситься до групи підстав, що не належать до правочинів і не залежать від волі сторін.

Поєднання (збіг) боржника і кредитора в одній особі наявне в разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить відповідно до будь-якої зазначеної в законі підстави зобов'язання іншої особи, за яким ця особа є кредитором щодо боржника, і навпаки.

Поєднання боржника і кредитора в одній особі може відбуватись для юридичних осіб - при реорганізації шляхом злиття або приєднання юридичних осіб, пов'язаних між собою взаємним зобов'язанням; для фізичних осіб - при спадковому правонаступництві в разі переходу майна кредитора до боржника і навпаки. Отже, при такому поєднанні боржника і кредитора (двох суб'єктів) один із цих суб'єктів повинен зникнути, у зв'язку з цим і припиняється правовідношення.

Ураховуючи наведене, можна дійти висновку, що стаття 606 ЦК України повинна застосовуватися судом до спірних правовідносин у разі, коли до сторони, яка є боржником, переходить зобов'язання іншої особи відповідно до будь-якої підстави, зазначеної в законі, та якщо при цьому один із суб'єктів правовідношення у зв'язку з обставинами, зазначеними в законі, зникає і з двох самостійних суб'єктів залишається (утворюється) один, в якому поєднується боржник і кредитор. Саме в такому разі підстава припинення цивільно-правового зобов'язання не залежатиме від волі сторін.

Отже, у випадку, коли боржник банку придбав право вимоги до банку за договором, відповідні два зобов'язання між банком і його боржником, який придбав згідно з договором право вимоги до банку, не можуть припинятись на підставі статті 606 ЦК України, оскільки зазначена стаття до таких правовідносин не застосовується.

Така правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі 6-43цс15, та має враховуватися всіма судами України при застосуванні таких норм права відповідно до ст. 360-7 ЦПК України.

Відповідно до положень ч.3 ст.10 та ч.ч.1,4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 р. встановлено, що відповідно до положень ст. 10-11 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин.

Враховуючи заявлені позивачем вимоги та вказані ним підстави задоволення позову, суд першої інстанції правильно послався на вказану вище правову позицію Верховного Суду України.

Крім того, судом першої інстанції правильно зауважено, що рішеннями Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 02.09.2014 року та від 07.08.2014 року у справах за позовами ОСОБА_7 та ОСОБА_8, (кожного окремо) до банку про повернення грошових коштів за договором банківського вкладу підтверджується, що ОСОБА_8 та ОСОБА_7 використали своє право вимоги до банку, яке нібито передано позивачу за договорами про відступлення права вимоги, та вони отримали від банку суму гарантованого відшкодування в порядку, встановленому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Враховуючи, що вказана позивачем основна підстава для задоволенню позову є необґрунтованою, то й інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду першої інстанції не впливають.

Враховуючи викладене, рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року колегія суддів вважає обґрунтованим та таким, що ухвалене з додержанням вимог закону.

Керуючись ст.ст. 218, 303-305, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 23 листопада 2015 року - залишити без змін

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена протягом 20 днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді