Провадження № 22-ц/783/238/16 Доповідач в 2-й інстанції: Штефаніца Ю. Г.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого: Штефаніци Ю.Г.

суддів: Берези В.І., Бойко С.М.,

за участі судового секретаря: Сименця В.І.,

представника позивача Клаптюка В.А. та представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_3, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_4, на заочне рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2014 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_4 про стягнення штрафу, -

в с т а н о в и л а:

У жовтні 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернулось до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 23 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір застави, за умовами якого відповідач передав в заставу позивачу знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1». Відповідач виступив майновим поручителем за зобов'язаннями ТОВ «М-ФОН» за угодою про співробітництво та організацію взаємовідносин за внутрішнім факторингом № 000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011 року щодо своєчасного та повного відшкодування банку будь-яких витрат, понесених внаслідок невиконання та/чи неналежного виконання ТОВ «М-ФОН» зобов'язань за контрактом. Відповідно до положень пункту 2.1.7 договору застави передбачено обов'язок відповідача, у разі зниження вартості предмету застави, протягом трьох днів від дня надходження відповідної вимоги заставодержателя повністю або частково замінити предмет застави на інше майно за погодженням з заставодержателем. Відповідно до п. 1.2 вказаного договору заставна вартість предмету застави становить 28 762 480 грн. Відповідно до висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року ринкова вартість предмета застави - знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» становить 7 712 грн., що свідчить про значне зниження ціни знаку для товарів і послуг.

21 вересня 2013 року позивач звернувся до відповідача з вимогою замінити предмет застави іншим майном, вартість якого відповідала б обумовленій сторонами в договорі заставі сумі в розмірі 28 762 480,00 грн.

Пунктом 5.2 договору застави визначено, що у разі порушення відповідачем вимог п.п. 2.1.1-2.1.4, 2.1.6, 2.1.7 договору, заставодавець сплачує заставодержателю штраф у розмірі п'ять процентів від заставної вартості предмету застави за кожен випадок порушення.

Посилаючись на те, що вимога від 21 вересня 2013 року була отримана відповідачем, однак останній не вчинив жодних дій, направлених на заміну предмету застави, позивач просив суд стягнути з відповідача передбачений умовами договору застави штраф в розмірі 1 438 124 грн.

Заочним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2014 року позов задоволено. Стягнено з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» штраф за порушення умов п. 2.1.7 договору застави від 23 серпня 2011 року у розмірі 1 438 124 грн. та судові витрати в розмірі 3244,00 грн.

Вказане рішення суду в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_4, в апеляційній скарзі просить таке скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

Апелянт вважає, що оскаржуване рішення суду ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповному з'ясуванні обставин, що мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. Покликається на порушення процесуальних прав відповідача, який не був належно повідомлений про час та місце розгляду справи.

Також апелянт зазначає, що п.2.4.5. договору застави передбачено право заставодержателя здійснювати переоцінку предмета застави у зв'язку із змінами конюктури ринку, інших факторів, а також у разі пролонгації дії основного договору за погодження із заставодержателем. Проте, позивачем без жодного погодження із заставодержателем здійснено переоцінку предмета застави, згідно якої вартість заставного майна значною мірою зменшена. Апелянт вважає, що позивач не мав права без погодження з ОСОБА_4 здійснювати переоцінку предмета застави, а у матеріалах справи відсутні будь - які докази звернення позивача до відповідача з метою отримання відповідного погодження, що передбачено договором застави.

Просить заочне рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «Укрсоцбанк» відмовити (том 1 а.с. 178-183).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_3 на обґрунтування доводів апеляційної скарги, заперечення на скаргу представника позивача Клаптюка В.А., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та позовних вимог, колегія суддів не знаходить достатніх підстав для задоволення скарги.

В супереч доводам апелянта, суд першої інстанції з достатньою повнотою та всебічністю дослідив надані сторонами докази, вірно встановив фактичні обставини справи, спірні правовідносини та правильно застосував матеріальне і процесуальне право при вирішенні даного позову.

Статтями 10, 60 ЦПК України, встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Положеннями ст.212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Як вбачається з матеріалів справи та безспірно встановлено судом першої інстанції, 23 серпня 2011 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_4 було укладено договір застави, за умовами якого відповідач передав в заставу позивачу знак для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» (предмет застави).

Відповідач виступив майновим поручителем за зобов'язаннями ТОВ «М-ФОН» за угодою про співробітництво та організацію взаємовідносин за внутрішнім факторингом № 000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011 року щодо своєчасного та повного відшкодування банку будь-яких витрат, понесених внаслідок невиконання та/чи неналежного виконання ТОВ «М-ФОН» зобов'язань за контрактом.

Відповідно до п.1.2 договору застави загальна заставна вартість предмету застави за погодженням сторін становить 28 762 480 грн.

З висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року вбачається, що станом на 15 серпня 2013 року ринкова вартість предмету застави - знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» становить 7 712 грн. (т.1 а.с.76, 218-230).

Пунктом 2.1.7 договору застави передбачено обов'язок відповідача, у разі зниження вартості засобу забезпечення виконання зобов'язання (предмету застави), протягом трьох днів від дня надходження відповідної вимоги заставодержателя повністю або частково замінити предмет застави на інше майно за погодженням з заставодержателем.

21 серпня 2013 року ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до ОСОБА_4 з відповідною вимогою про заміну предмета застави іншим майном, вартість якого буде відповідати обумовленій сторонами вартості заставного майна - 28 762 480 грн. (т.1 а.с.79)

Обґрунтовуючи свою вимогу, банк вказував на те, що вартість спірного предмета застави станом на момент подання вимоги складає 7 712 грн, що свідчить про зниження вартості заставного майна і відповідно до п. 2.1.7 договору застави зобов'язує заставодавця замінити предмет застави іншим майном.

Зазначена вимога отримана відповідачем 12 вересня 2013 року, що вбачається із рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення (т.1 а.с.80).

Пунктом 5.2 договору застави визначено, що у разі порушення відповідачем вимог п.п. 2.1.1-2.1.4, 2.1.6., 2.1.7 договору, заставодавець сплачує заставодержателю штраф у розмірі п'яти процентів від заставної вартості предмету застави за кожен випадок порушення.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_4 не виконав положення п. 2.1.7 договору застави та не замінив предмет застави іншим майном на вимогу заставодержателя у зв'язку зі зниженням вартості відповідного майна, що є підставою для застосування положень п.5.2 договору застави, які регулюють відповідальність сторін за порушення умов договору, та стягнення з відповідача суми штрафу за договором у розмірі 1 438 124 грн.

Посилання апелянта, як на підставу для визнання рішення суду незаконним, на те, що поза увагою суду залишилась та обставина, що банк у порушення умов договору застави здійснив переоцінку заставного майна без погодження із заставодержателем, не заслуговує на увагу, оскільки не відповідає фактичним обставинам, які склались у правовідносинах сторін.

У висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року зазначено, що метою оцінки майна є визначення його ринкової вартості для прийняття рішення щодо звернення стягнення на заставне майно та звернення з позовом до суду; для передачі майна у власність ПАТ «Укрсоцбанк» (у тому числі шляхом укладання договору про задоволення вимог заставодержателя); для відображення в бухгалтерському обліку ПАТ «Укрсоцбанк» .

За результатами вказаної оцінки з'ясовано ринкову вартість предмета застави станом на 15 серпня 2013 року, яка складає 7 712 грн.

Та обставина, що на час здійснення оцінки вказаного заставного майна у ТОВ «М-ФОН» виникла заборгованість перед ПАТ «Укрсоцбанк», в тому числі і за угодою про співробітництво та організацію взаємовідносин за внутрішнім факторингом № 000/1-06.7-009 від 19 серпня 2011 року, яка була забезпечена заставним майном, знаком для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1» за договором застави від 23 серпня 2011 року, підтверджується рішенням Господарського суду Львівської області від 18 червня 2013 року про що ОСОБА_4, як керівнику підприємства ТОВ «М-ФОН» було відомо.

Зазначене свідчить, що обставина зниження вартості заставного майна була з'ясована не в результаті установленої договором процедури переоцінки предмета застави ПАТ «Укрсоцбанк», що зобов'язувала б банк погоджувати таку переоцінку із заставодавцем, на що і покликаться апелянт, а у зв'язку із необхідністю визначення ринкової вартості цього майна для цілей, вказаних у висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року.

Положення п. 2.1.7 договору застави встановлюють самостійну підставу для обов'язку заставодавця змінити предмет застави, зокрема, у разі зниження вартості предмету застави.

Зі змісту договору застави вбачається, що зазначений обов'язок заставодавця кореспондується із відповідним правом заставодержателя (ПАТ «Укрсоцбанк») вимагати заміни предмета застави, зокрема, у разі зниження вартості предмету застави, що передбачено положенням п. 2.4.13 цього договору.

Положення статей 3, 6, 203, 626, 627 ЦК України визначають загальні засади цивільного законодавства, зокрема поняття договору і свободи договору та формулює загальні вимоги до договорів як різновиду правочинів.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Інші випадки визнання договору укладеним зазначені у ст.ст. 642 - 643 ЦК України.

Частина 1 ст. 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Також, відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Вимогу про стягнення з відповідача штрафу в розмірі 1 438 124 грн, заявлено ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі положень п.5.2 договору застави та обґрунтовано тим, що відбулось зниження вартості заставного майна, а ОСОБА_4, як заставодавець, не вчинив передбачених умовами договору дій щодо заміни предмета застави.

Позов не обґрунтовано жодними іншими обставинами, зокрема, положеннями договору щодо процедури переоцінки вартості предмета застави, дослідження та врахування якої просить апелянт.

Обставини щодо визначення банком ринкової вартості майна для цілей, вказаних у висновку про незалежну оцінку майна від 16 серпня 2013 року відповідачем належним чином не спростовані.

Натомість обставина, яка має значення для правильного вирішення спору, з урахуванням заявлених позовних вимог та доводів апеляційної скарги відповідача про те, що вартість предмета застави не зменшена, належними та допустимими доказами не підтверджена.

В матеріалах справи містяться листи Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності від 03 грудня 2014 року та від 17 січня 2015 року згідно змісту яких вбачається, що відповідні експертизи про визначення вартості спірного майна не проведені у зв'язку із відсутністю оплати експертиз, які мали бути здійснені ОСОБА_4 (т.1 а.с.239, 240).

В ході апеляційного розгляду даної справи в судовому засіданні від 12 січня 2016 року, колегією суддів, виходячи з положень ч.4 ст.10 ЦПК України, було запропоновано можливість призначення та проведення у справі відповідної судової експертизи для визначення ринкової вартості об'єкта інтелектуальної власності-знаку для товарів і послуг «ІНФОРМАЦІЯ_1», переданого у заставу ПАТ «Укрсоцбанк» на підставі договору застави від 23 серпня 2011 року, станом на час звернення заставодержателя в серпні 2013 року з відповідною вимогою до ОСОБА_4 про заміну предмета застави іншим майном. Однак жодна із сторін не звернулись до суду з відповідною заяву щодо призначення та проведення такої експертизи та фактично відмовились від її проведення.

Не заслуговують на увагу і посилання апелянта на порушення судом першої інстанції процедури заочного розгляду справи, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4, як відповідач у справі, належним чином був повідомлений про час і місце розгляду даної справи 05 серпня 2014 року (т.1а.с.144) і від останнього не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, як і будь-яких повідомлень про причини неявки до суду чи неможливості розгляду справи у його відсутності, а тому такий розгляд відбувся з дотриманням положень ст.224 ЦПК України.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду і не вбачає підстав для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст.307, ч.1 ст.308, п.1 ч.1 ст.314, ст.ст.315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, яка діє від імені та в інтересах ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 05 серпня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: Штефаніца Ю.Г.

Судді: Береза В.І.

Бойко С.М.