АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 674/1932/14-ц
Провадження № 22-ц/792/54/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 січня 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

апеляційного суду Хмельницької області

в складі: головуючої судді Варвус Ю.Д.,

суддів: Заїки В.М., Пастощука М.М.,

при секретарі: Кошельнику В.М.

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, представника ОСОБА_2 подану в інтересах ОСОБА_3 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення коштів за договором позики, трьох відсотків річних, інфляційних нарахувань та неустойки.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційних скарг, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

ОСОБА_1, звертаючись в суд з зазначеним позовом вказував, що 20 лютого 2012 року між ним та ОСОБА_3 укладено договір позики, згідно якого відповідачка позичила у нього 150000 грн., що еквівалентно 18700 доларам США з терміном повернення 01 лютого 2013 року. В письмовій розписці про отримання ОСОБА_3 зазначеної суми коштів передбачено, що у разі неповернення вказаних коштів буде нараховуватись неустойка в розмірі 0,5% за кожен день прострочення. Однак своїх зобовязань відповідачка не виконала, позичених коштів не повернула. Відповідач просив стягнути з ОСОБА_3 на його користь 432750 грн., для забезпечення позову накласти арешт на нерухоме майно, яке належить ОСОБА_3 по вул. Шевченка, 56/1, Шевченка, 56/2, Шевченка, 110 в м. Дунаївці Хмельницької області.

Уточнивши позовні вимоги ОСОБА_1 просив стягнути з ОСОБА_3

__________________________________________________________________________________________

Головуючий у першій інстанції: ОСОБА_4 Категорія: 19,27

Доповідач: Варвус Ю.Д.

150000 грн., три проценти річних в сумі 10351 грн., неустойку за період з 25 грудня 2013 року по 25 грудня 2014 року в сумі 274500 грн. в розмірі 0,5% за кожен день прострочення та інфляційні витрати в розмірі 84300 грн., а всього 519421 грн.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 06 жовтня 2015 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики у сумі 150000 грн. (Сто пятдесят тисяч грн. 00 коп.), трьох відсотків річних в розмірі 10351 грн., 84300 інфляційних витрат, 15000 грн. неустойки та судові витрати в сумі 3654 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з рішенням суду не погоджується в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення неустойки, просить в цій частині ухвалити нове рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що він просив стягнути 274500 грн. неустойки і зазначена сума не перевищує значно збитки (в два і більше разів), а тому у суду не було підстав стягнути лише 15000 грн. неустойки, при цьому не мотивувати свій висновок.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 не погоджується з рішенням суду просить його скасувати в частині стягнення в повному обсязі основного боргу у сумі 150000 грн., трьох відсотків річних в розмірі 10351 грн., інфляційних витрат в сумі 84300 грн. і ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог з урахуванням фактично сплачених ОСОБА_3 коштів в рахунок повернення позики, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що пояснення позивача, про те, що отримані ним на його банківський рахунок кошти від ОСОБА_3 на загальну суму 67700 грн. мали інше цільове призначення, ніж повернення позики, не підтверджене жодними належними та допустимими доказами, а отже в цій частині рішення суду побудоване на припущенні.

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 підлягають відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Як передбачено ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до вимог ч.2 ст.1051 ЦК України якщо договір позики був укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Судом встановлено, що 20 лютого 2012 року ОСОБА_3 позичила у ОСОБА_1 150000 грн., що на час позики було еквівалентно 18700 доларів США, які мала повернути позикодавцеві у строк до 01 лютого 2013 року. У разі неповернення позики у визначений строк нараховується неустойка в розмірі 0,5% за кожен день прострочення.

Дані обставини підтверджуються письмовим договором про позику грошей (розпискою) від 20 лютого 2012 року, написаним власноручно відповідачкою, який в силу ст.ст.510, 1046, 1047 ЦК України є борговим документом і підтверджує зобовязання ОСОБА_3 перед позивачем за договором позики.

Показання свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про позику позивачем відповідачці в борг лише 15000 грн. та повернення їх останньою, судом першої інстанції обґрунтовано не прийняті до уваги, оскільки договір позики був укладений між сторонами в письмовій формі і належних та допустимих доказів про внесення в нього змін ними суду не надано.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання повинно виконуватись належним чином згідно з умовами договору та вимогами ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст. 599 ЦК України).

Зобовязання по поверненню позики в сумі 150000 грн. до 01 лютого 2013 року відповідачка не виконала. Твердження останньої про повернення частини боргу в сумі 67700 грн., які нею пересилалися на банківський рахунок ОСОБА_1, ним категорично заперечується, оскільки дані суми мали інше призначення і перераховувалися по інших грошових відносинах, що існували між ними. Крім того, свідченням неповернення боргу є боргова розписка, яка знаходиться у позивача.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Тому, у звязку з невиконанням зобовязання про повернення суми боргу за договором позики суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позикодавець ОСОБА_1 має право на відшкодування з боржника ОСОБА_3 3% річних від простроченої суми боргу в сумі 10351 грн. та інфляційних втрат внаслідок знецінення коштів відповідно до ст. 625 ЦК України в сумі 84300 грн. (в межах сум заявлених позивачем).

Відповідає вимогам закону і грунтується на матеріалах справи висновок суду першої інстанції про стягнення з ОСОБА_3 неустойки в розмірі 0,5% за кожен день прострочення, що визначена сторонами в договорі позики. За період з 25 грудня 2013 року по 25 грудня 2014 року із розрахунку суми боргу 150000 грн. неустойка склала 274500 грн.

Частиною 3 ст.551 ЦК України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Зменшуючи стягнення неустойки на користь позивача до 15000 грн., суд першої інстанції обґрунтовано виходив з вимог ст.3, ч.4, ст.10, ст.551 ЦК України, врахував те, що нарахований розмір неустойки значно перевищує суму боргу, а також майновий стан відповідачки, яка є пенсіонеркою за віком, не працює, на її утриманні знаходиться малолітній онук.

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції і не впливають на законність рішення суду.

Оскільки при вирішенні спору суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин, що виникли між сторонами, його рішення ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи, ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстав для його зміни або скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 подану в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча: (підпис)

Судді: (підписи)

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду Ю.Д. Варвус