У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

ЗавгородньоїІ.М., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, за касаційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Приватне акціонерне товариство «Київський страховий дім» (далі - ПрАТ «Київський страховий дім») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення страхового відшкодування в порядку регресу, посилаючись на те, що відповідач не повідомив страховика у строки і за умов, визначених Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», про дорожньо-транспортну пригоду.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня

2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2015 року, у задоволенні позову ПрАТ «Київський страховий дім» відмовлено.

У касаційній скарзі ПрАТ «Київський страховий дім» просить рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2015 року скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення позовних вимог ПрАТ «Київський страховий дім» у повному обсязі, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої інстанції або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що 4 вересня 2013 року о 16 год. 00 хв. на автодорозі Бориспіль - Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля ВАЗ-2107, державний номерний знак НОМЕР_1, під керуванням ОСОБА_3 та автомобіля «Mercedes-Benz», державний номерний знак НОМЕР_2.

Постановою Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2013 року встановлено, що ОСОБА_3 4 вересня 2013 року було порушено п. 12.3 Правил дорожнього руху України, що призвело до вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди, та притягнуто останнього до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП і накладено на нього стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн.

Унаслідок зазначеної дорожньо-транспортної пригоди автомобіль «Mercedes-Bens», державний номерний знак НОМЕР_2, власником якого є ОСОБА_4, отримав механічні пошкодження, що підтверджується довідкою ВДАІ м. Чернігова № 9259536.

Відповідно до звіту № 144 від 25 вересня 2013 року про оцінку транспортного засобу розмір завданого ОСОБА_4 матеріального збитку в результаті дорожньо-транспортної пригоди становить 17 517 грн 34 коп.

На підставі поліса обов'язкового страхування від 27 серпня 2013 року цивільно-правова відповідальність власника автомобіля ВАЗ-2107 -

ОСОБА_3 була застрахована у ПрАТ «Київський страховий дім».

На виконання вимог п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» ПрАТ «Київський страховий дім» виплатило

ОСОБА_4 страхове відшкодування в розмірі 11 836 грн 21 коп.

Відповідно до пп. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо він не повідомив страховика у строки і за умов, визначених у пп. 33.1.2 п. 33.1 ст. 33 цього Закону.

Із внесенням Законом України від 17 лютого 2011 року № 3045-VI «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо дорожньо-транспортних пригод та виплати страхового відшкодування» змін до ст. 33 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» було розширено перелік обов'язків учасників ДТП, у зв'язку з чим обов'язок вжиття заходів для невідкладного, але не пізніше трьох робочих днів повідомлення страховика про настання ДТП був викладений уже в пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону. Проте вказані зміни, що стосуються нумерації зазначеного підпункту до пп. «ґ» пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону, у якому міститься відсилання на відповідні номери пунктів та підпунктів ст. 33 цього Закону щодо строків та умов обов'язкового повідомлення страховика про настання ДТП, внесені не були.

Відповідно до пп. 33.1.4 п. 33.1 ст. 33 Закону (у редакції, яка була чинною на момент виникнення спірних правовідносин) у разі настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов'язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - Моторне (транспортне) страхове бюро України), повідомлення про ДТП установленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов'язок, він має підтвердити це документально.

Отже, наведеними правовими нормами встановлено обов'язок особи невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання ДТП, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування, письмово повідомити страховика про настання ДТП. Такий обов'язок установлений законодавством для надання страховику можливості перевірити обставини ДТП власними силами і запобігти необґрунтованим виплатам. У даному випадку факт настання страхового випадку ніким не оспорюється. Він зафіксований правоохоронними органами; відповідач як особа, винна в ДТП, притягнутий до адміністративної відповідальності. Сам позивач його визнав, добровільно сплативши страхове відшкодування. Тому сам по собі факт неповідомлення відповідачем страховику про настання страхового випадку не може бути покладений в основу ухвалення рішення, яке в своїй основі мусить базуватись на загальних положеннях про відшкодування збитків у позадоговірних зобов'язаннях, адже регресні зобов'язання входять до групи позадоговірних, тому спори з них мають вирішуватись у загальному порядку відшкодування збитків.

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 16 вересня 2015 року у справі № 6-284цс15, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів.

Таким чином, установивши, що право страховика бути вчасно проінформованим про настання страхового випадку не є порушеним, оскільки вже 5 вересня 2013 року потерпілий ОСОБА_4 повідомив ПрАТ «Київський страховий дім» про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася

4 вересня 2013 року, яку позивач визнав страховим випадком та здійснив страхову виплату на користь потерпілого, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, дійшов правильного по суті й обґрунтованого висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог ПрАТ «Київський страховий дім».

Такі висновки судів є обґрунтованими та узгоджуються з матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судами не було порушено норм цивільного процесуального законодавства й правильно застосовано норми матеріального права.

Статтею 332 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Згідно із ч. 2 ст. 337 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення з одних лише формальних міркувань.

Із матеріалів справи вбачається, що доводи касаційної скарги про неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права судом апеляційної інстанції не спростовують висновків апеляційного суду та не дають підстав для скасування ухваленого апеляційним судом рішення.

З огляду на викладене колегія суддів дійшла висновку про відхилення касаційної скарги й залишення ухвалених у справі судових рішень

без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Київський страховий дім» відхилити.

Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 10 квітня

2015 року та ухвалу апеляційного суду Чернігівської області від 28 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік