Провадження № 2/317/319/2016
Справа № 317/35/16-ц
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 р. м. Запоріжжя

Суддя Запорізького районного суду Запорізької області Сакоян Д.І., розглянувши заяву про забезпечення позову ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До Запорізького районного суду Запорізької області разом з позовом надійшла заява про забезпечення позову ОСОБА_1.

Заявник просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на все рухоме та нерухоме майно або грошові кошти, що належать ОСОБА_2. В обґрунтування заяви ОСОБА_1 зазначає, що у звязку з тим, що відповідач відмовляється сплачувати борг без зазначення будь-яких підстав тривалий час, виникає можливість ускладнення або унеможливлення виконання рішення суду у випадку задоволення позовних вимог.

Розглянувши заяву про забезпечення позову, суддя приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню у звязку з наступним.

Забезпечення позову це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Точне і неухильне додержання судами України норм чинного законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову є необхідною умовою здійснення завдань цивільного судочинства, які полягають у справедливому, неупередженому та своєчасному розгляді й вирішенні цивільних справ із метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Забезпечення позову є процесуальною дією суду, право на вчинення якої надано суду статтями 151-152 ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст. 151 ЦПК України суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити, передбачені цим кодексом, заходи забезпечення позову.

Частиною 3 ст. 151 ЦПК України передбачено, що забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 152 ЦПК України позов забезпечується накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб.

Частиною 2 ст. 151 ЦПК України регламентовано, що у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено: причини, у звязку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

З позову вбачається, що ціна позову становить 3884500,85 грн.

Позивач у поданій заяві ставить питання про накладення арешту на все майно та грошові кошти, що належать відповідачу, однак, всупереч вимогам ст. 151 ЦПК України не обґрунтовує необхідність накладення арешту безпосередньо на все майно та грошові кошти відповідача, а не в межах ціни позову, не зазначає на яке саме майно і на який розмір грошових коштів, слід накласти арешт. Заява про забезпечення позову не містить відомостей, потрібних для забезпечення позову, зокрема, в ній не зазначено про наявність на праві власності у відповідача будь-якого нерухомого чи рухомого майна.

Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідного права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

З урахуванням викладеного, суд вважає, що заява про забезпечення позову належним чином не обґрунтована, оскільки не містить всіх необхідних відомостей потрібних для забезпечення позову, не надано доказів на підтвердження належності відповідачу рухомого і нерухомого майна, не зазначено на яке саме майно необхідно накласти арешт, де воно знаходиться, на яких рахунках в банківських установах перебувають грошові кошти відповідача, у звязку з чим неможливо визначити співмірність заявленими позивачем вимогами. Крім того, заява не містить жодного обґрунтування щодо того, що невжиття заходів забезпечення може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду. За наведених обставин у задоволенні заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 151-153, 209, 210 ЦПК України, суддя, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовити у повному обсязі.

Ухвала може бути оскаржена протягом пяти днів з дня її отримання до Апеляційного суду Запорізької області через Запорізький районний суд Запорізької області.

Суддя Д.І. Сакоян