Ухвала

іменем україни

20 січня 2016 рокум. Київ

Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Висоцька В.С., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення апеляційного суду Харківської області від 15 вересня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку,

встановив:

У жовтні 2014 року ОСОБА_2 звернувся до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 20 червня 2002 року батько ОСОБА_3 подарував йому житловий будинок АДРЕСА_1. Відповідно до державного акту власником земельної ділянки під даним будинком був ОСОБА_3, а також останній мав право постійного користування земельною ділянкою навколо будинку на підставі державного акту на право постійного користування землею. 25 квітня 2014 року у судовому порядку ОСОБА_3 визнано померлим. На даний час позивач продовжує постійно користуватися вказаним вище будинком, земельними ділянками під ним та навколо нього, а тому вважав, що після отримання у дар вказаного будинку до нього перейшло право на земельні ділянки.

Ураховуючи наведене, просив визнати за ним право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також визнати за ним право постійного користування земельною ділянкою, розташованої за вказаною вище адресою площею 0,0109 га для ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2014 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по АДРЕСА_1 для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та площею 0,0109 га для ведення особистого підсобного господарства.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 15 вересня

2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову в задоволенні позову, апеляційний суд виходив із того, що спадкування будинку і спірної земельної ділянки повинно здійснюватися шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадкування за законом, а право постійного користування земельною ділянкою повинно вирішуватися у встановленому законом порядку на підставі відповідного рішення сесії міської ради.

Зі змісту ухвалених судових рішень й доданих до касаційної скарги матеріалів убачається, що скарга є необґрунтованою і наведені у ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності оскаржуваних судових рішень.

Керуючись п. 5 ч. 4 ст. 328 ЦПК України

у х в а л и в:

Відмовити ОСОБА_2 у відкритті касаційного провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку.

Додані до скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого

суду України з розгляду цивільних

і кримінальних справ В.С.Висоцька