Справа №582/642/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/99/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Лузан Л. В.,

суддів - Дубровної В. В. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Назарової О.М.

розглянула у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Недригайлівського районного суду Сумської області від 24 листопада 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4,

третя особа Недригайлівська селищна рада Недригайлівського району Сумської області,

про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та скасування реєстрації,

в с т а н о в и л а :

Рішенням суду від 24 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено у звязку з їх необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду і постановлення нового рішення про задоволення позовних вимог з тих підстав, що судом неповно зясовані обставини, що мають значення для справи, що у справі не були доведені обставини, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, що висновки суду не відповідають обставинам справи та що судом були порушені норми матеріального і процесуального права .

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи і перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається наступне.

На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 15 вересня 1994 року ОСОБА_3 являється власником житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями по вул. Чапаєва, 3 в смт. Недригайлів Недригайлівського району Сумської області (а.с.8).

12 серпня 1995 року сторони зареєстрували шлюб (а.с.13).

Від шлюбу мають доньку ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішенням Недригайлівського районного суду Сумської області від 15 лютого 2013 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.9-10).

18 жовтня 1995 року ОСОБА_4 була зареєстрована в будинку по вул. Чапаєва, 3 в смт. Недригайлів Сумської області. З цього часу проживала у спірному житловому будинку однією сімєю з позивачем (а.с.27 зворот).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка набула право користування спірним будинком як член сімї власника ОСОБА_3 та що позивач не довів її відсутність у цьому будинку без поважних причин понад один рік.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, висновки суду відповідають матеріалам справи та вимогам закону, а доводи апеляційної скарги про протилежне не можна визнати обґрунтованими. При цьому виходить з наступного.

Звертаючись 18 серпня 2015 року до суду з позовом, ОСОБА_3 як на підставу для його задоволення посилався на положення ст. 71 ЖК України та просив суд визнати відповідачку такою, що втратила право користування жилим приміщенням у звязку з непроживанням у ньому без поважних причин понад шість місяців, а саме з березня 2013 року .

Встановивши, що спірне житлове приміщення належить позивачу на праві власності, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що спірні правовідносини регулюються не ст. 71 ЖК України, а ст. 405 ЦК України .

Відповідно до ст. 405 ЦК України 1. Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. 2. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Висновки суду з названій частині узгоджуються з розясненнями, наданими у п. 39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року N 5, відповідно до яких члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім'ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім'ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають.

Таким чином зі змісту ст. 405 ЦК України вбачається, що за членом сім'ї власника житлового приміщення у разі його відсутності зберігається право користування цим приміщенням на протязі одного року. Тільки у разі відсутності члена сім'ї у житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, він втрачає право на користування цим житлом.

Колегія суддів вважає, що висновки суду про те, що відповідачка не проживала у спірному будинку з поважних причин, підтверджуються матеріалами справи.

Зокрема. У судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_4 пояснила, що після розлучення між нею і позивачем склались неприязні відносини, бувший чоловік дебоширив, усіляко ображав і принижував її, все це відбувалось у присутності доньки. У березні 2013 року після чергового скандалу бувший чоловік "виставив її та доньку" з будинку, у звязку з чим вона вимушена була залишити спірний будинок і перейти проживати у будинок своїх батьків.

Також відповідачка пояснила, що у 2013 році їй "ніколи було про себе думати", так як у березні 2013 році її мамі зробили операцію на очах, у квітні 2013 року зробили операцію на щитовидній залозі, а 05 червня 2013 року мамі зробили операцію у звязку з онкологічним захворюванням, а тому вона (відповідачка) тривалий час вимушена була доглядати за мамою, яка за станом здоровя потребувала стороннього догляду .

Проте, як зазначала відповідачка, вона більше 20 років прожила у спірному будинку і іншого житла не має, а тому приймала заходи для вирішення питання щодо визнання права власності на частину у спірному будинку з метою захисту свого права на проживання у ньому.

З матеріалів справи вбачається, що у лютому 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про визнання за нею права власності на ? частину спірного житлового будинку з підстав, що він істотно збільшився у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат сторін під час шлюбу.

Рішенням Апеляційного суду Сумської області від 06 жовтня 2015 року у задоволенні названого позову ОСОБА_4 було відмовлено ( ас.42, 65).

Крім того, ОСОБА_4 пояснила, що весною 2013 року бувший чоловік замінив замки на вхідних дверях спірного будинку, а з вересня 2013 року у спірному будинку стала проживати співмешканка ОСОБА_3, з якою він у подальшому зареєстрував шлюб.

Названі пояснення ОСОБА_4 частково узгоджуються з поясненнями ОСОБА_3, який не заперечував того факту, що весною 2013 року він поміняв замки на вхідних дверях спірного будинку; зазначає, що співмешканка поселилась у спірному будинку восени 2014 року, а 04 лютого 2015 року він зареєстрував з нею шлюб ( ас. 75).

Крім того, ОСОБА_3 пояснив, що під час розгляду іншої цивільної справи, а саме, за позовом ОСОБА_4 про визнання за нею права власності на ? частину спірного житлового будинку, він пропонував бувшій дружині отримати за її частку у спірному житловому будинку 30 тис. грн., проте вона не погодилась її отримати, розраховуючи на задоволення позову.

Вбачається, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про відсутність ОСОБА_4 у спірному житловому будинку поза межами одного року (упродовж якого за нею зберігалось право на спірне житло) з поважних причин, а саме, у звязку із заміною замків та проживанням у цьому будинку співмешканки позивача, тобто були наявні незалежні від відповідачки причини, які перешкоджали їй вільно користуватись спірним житлом.

Крім того, вбачається, що своє порушене право на проживання у спірному житловому приміщенні вона захищала шляхом предявлення до суду позову про визнання за нею права власності на частку у спірному будинку. З пояснень сторін вбачається, що остаточно питання щодо отримання ОСОБА_4 компенсації за її участь у роботах по облаштуванню спірного будинку між сторонами не вирішене.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав беззаперечних доказів на підтвердження своїх доводів про відсутність відповідачки у спірному житловому приміщенні без поважних причин понад один рік, а доводи апеляційної скарги про протилежне не підтверджуються матеріалами справи.

Згідно ч. 1 ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням вищенаведеного колегія суддів вважає, що судом першої інстанції були повно та всебічно встановлені обставини справи, правильно застосовані норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення суду у оскаржуваній частині слід залишити без змін.

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст. 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Недригайлівський районного суду Сумської області від 24 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили ухвалою апеляційного суду.

Головуючий -

Судді -