РІШЕННЯ

Іменем України

19.02.2016 року Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючої-судді ОСОБА_1

при секретарі Турчак М.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, за участю третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про виселення,-

в с т а н о в и в :

позивач звернулась до суду із позовом, який в подальшому уточнила та просить виселити і зняти з реєстрації ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 із належного позивачеві, ОСОБА_2 житлового приміщення-квартири АДРЕСА_1 без надання відповідачам іншого житлового приміщення. Мотивуючи, що квартира по вулиці Кульпарківська, буд.135 кв.83 належить позивачу на праві приватної власності, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2005 року. В належному позивачу житловому приміщенні також зареєстрована, але не проживає дочка позивача ОСОБА_3, яка має постійне місце проживання за кордоном в Італії. В належному позивачу житловому приміщенні зареєстровані донька ОСОБА_3 - ОСОБА_4 та її неповнолітні діти: ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Відповідачі вселилися в займане ними приміщення свого часу з дозволу тодішнього основного квартиронаймача ОСОБА_7, батька ОСОБА_3 та діда ОСОБА_4, який помер у 2003 році. Позивач ОСОБА_2, зареєструвавши своє право власності на жиле приміщення фактично погодилася з тим, що відповідачі проживатимуть в цьому приміщенні за умови найму та внесення оплати за комунальні послуги. Сама же відповідач ОСОБА_2 проживає у своєї доньки ОСОБА_8 Квартирної плати власнику жилого приміщення наймачі (орендарі) не вносять і ніколи не вносили. Позивач та відповідачі ніколи не проживати разом у спірному приміщенні як одна сім'я. Враховуючи ту обставину, то матеріально-побутове становище позивачки різко погіршилося, жиле приміщення, що перебувало в наймі у відповідачів потрібно для проживання самого позивача, вона неодноразово зверталася до відповідачів з вимогою звільнити належне їй жиле приміщення, однак її вимоги залишалися поза увагою відповідачів, що і стало підставою для звернення до суду.

У судове засідання позивач не зявилась, надіслала на адресу заяву в якій просила справу розглядати без її участі, позов задоволити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник позивача позов підтримав. Пояснення надав аналогічні викладеним у позовній заяві. Просить позов задоволити з мотивів викладених у позовній заяві та з урахуванням уточненої позовної заяви в порядку ст.31 ЦПК України.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 в судове засідання не зявилися, не повідомили про причини неявки, хоча належно були повідомлені про час та місце слухання справи відповідно до ч.9 ст.74 ЦПК України.

Представник відповідачки ОСОБА_4 у судовому засіданні позовні вимоги позивачки заперечив в повному обсязі, вказав, що в квартирі по вулиці Кульпарківській, 135/83, яке належить позивачу на праві власності зареєстровані відповідачі, які вселились в приміщення з дозволу попереднього власника ОСОБА_7 та, що позивач фактично погодилась з тим, що відповідачі проживатимуть в цьому приміщенні та заперечив, що позивачем висувалась вимога найму та внесення оплати за комунальні послуги. Зазначив, що відповідачі є повязані родинними стосунками та проживають як члени сімї попереднього власника, чоловіка позивачки та не мають іншого жилого приміщення для проживання, окрім даної спірної квартири. Вважає, що підстав для виселення відповідачів немає. Щодо виселення ОСОБА_3 поклався на розсуд суду.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації ЛМР в судовому засіданні позов в частині виселення відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6 заперечив. В решті позовних вимог поклався на розсуд суду.

Заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення.

Судом встановлено, що спірна квартира знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Кульпарківська, 135/83, складається з трьох кімнат житловою площею 41,1 кв.м. Загальна площа квартири 67,1 кв.м. та належить ОСОБА_2, що підтверджується витягом про реєстрацію в спадковому реєстрі №38349056 від 26.12.2005 року, свідоцтвом про право на спадщину №38349544 виданим Пятою Львівською державною нотаріальною конторою та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за реєстраційним номером 13412825 номер запису 10267 в книзі №5 від 11.01.2006 року.

Як вбачається з довідки ЛКП "Південне" №20340 від 24 грудня 2014 року основним квартиронаймачем квартири №83 за адресою: вулиця Кульпарківська,135 у місті Львові згідно ордеру №1113 від 19.10.1978 року є ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, у даній квартирі також зареєстровані ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_4, ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6

Згідно з ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Частиною 1 ст.383 ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Права власника жилого будинку, квартири, визначені статтями ст.383 ЦК та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї та інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Конституцією (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції прозахист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7, 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за власною волею, незалежно від волі інших осіб ( ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦКУкраїни).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 383, 391 ЦК України.

Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України з урахуванням положень ст.405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником.

Аналіз змісту вказаних правових норм свідчить про те, що право члена сімї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це майно. Із зазначеного слід дійти висновку, що виникнення права членів сімї власника будинку (квартири) на користування цим житлом та обсяг цих прав залежить від виникнення у власника будинку (квартири) права власності на це житло, а відтак припинення права власності особи на будинок (квартиру) припиняє право членів сімї на користування цим будинком (квартирою).

Таким чином права членів сімї власника будинку (квартири) на обєкт власності є похідним від права самого власника, відтак з припиненнням у власника такого права припиняється право на користування цим житлом членів його сімї.

Суд, дослідивши докази у їх сукупності, вважає, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення, оскільки новим власником спірної квартири є ОСОБА_2 після смерті ОСОБА_7, який помер 16.12.2003 року, що стверджується свідоцтвом про право на спадщину №38349544, а відповідачі не є членами її сім'ї та вселились у спірну квартиру за попереднього власника, відтак на них не поширюються норми ст. 405 ЦК України, що унеможливлює їхнє спільне проживання, вони втратили право користування цією квартирою, а тому підлягають виселенню.

Позовні вимоги позивача про зняття відповідачів з реєстрації місця проживання за адресою ІНФОРМАЦІЯ_7 до задоволення не підлягають, оскільки задовольняючи вимоги про виселення осіб, суд не вправі зобовязувати відділ паспортної роботи і міграційної роботи знімати з реєстрації відповідача за адресою м. Львів, вул. Кульпарківська, 135/83, так як дане питання стосується виконання рішення.

Керуючись ст.ст.16, 383, 391 ЦК України, 61, 88, 169, 218 ЦПК України, ст.ст. 150, 156 ЖК України суд,-

в и р і ш и в :

Позов задовільнити частково.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Франківський районний суд м. Львова шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Мартьянова С.М.