Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЧервинської М.Є.,
суддів: Леванчука А.О., Писаної Т.О.,Нагорняка В.А., Юровської Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк», яке діє через представника Басій КрістінуСергіївну, на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з указаним позовом, в якому просило стягнути зі ОСОБА_6 заборгованість за кредитним договором від 26 березня 2007 року № 03/07/64МГ у розмірі 49 378,42 дол. США та стягнути солідарно з публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» (далі - ПАТ «Акцент-Банк») та ОСОБА_6 забезпечену порукою суму заборгованості у розмірі 10 тис. грн.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник ПАТ КБ «ПриватБанк», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, обговоривши доводи касаційної скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що 26 березня 2007 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір № 03/07/64МГ, згідно з яким останньому було надано кредит у розмірі 35 тис. дол. США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 16 % на рік, з кінцевим терміном повернення 26 березня 2012 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором 26 березня 2007 року були укладені договори застави рухомого майна.

Крім того, у забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором 26 березня 2007 року між позивачем та ОСОБА_8 було укладено договір поруки № 03/07/64МГ та 25 липня 2007 року між позивачем та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 03/07/64МГ, згідно з якими поручителі зобов'язалися відповідати перед кредитором за виконання боржником обов'язків за вказаним кредитним договором у тому ж розмірі, що і боржник, включаючи сплату кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом, винагород, штрафів, пені та інших платежів, відшкодування збитків.

Також 20 жовтня 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ПАТ «Акцент-Банк» було укладено договір поруки № 167, за яким останній поручився за виконання зобов'язань за кредитним договором від 26 березня 2007 року на суму 10 тис. грн.

Рішенням Гусятинського районного суду Тернопільської області від 17 грудня 2009 року задоволено позов ЗАТ КБ «ПриватБанк» до ПП «Перлина Збруча», ОСОБА_6 та у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 26 березня 2007 року № 03/07/64МГ у розмірі 213 486,25 грн, що за офіційним курсом НБУ становить 28 016,57 дол. США, звернуто стягнення на предмет застави за договором застави від 26 березня 2007 року № 03/07/64МГ на: видувну машину - 1 од., розливну машину - 1 од., напівавтоматичну розливну машину - 1 од., сатуратор - 3 од., етикетировочну машину - 1 од., термотунель - 1 од., компресор - 1 од., що належать на праві власності ПП «Перлина Збруча», та звернуто стягнення на предмет застави за договором застави автотранспорту від 26 березня 2007 року № б/н на: автомобіль МАЗ-53362, 1994 року випуску, р.н. НОМЕР_2, причіп ГКБ-83501, 1985 року випуску, р.н. НОМЕР_1, що належать на праві власності ОСОБА_6, шляхом безпосереднього продажу вказаного рухомого майна ЗАТ КБ «ПриватБанк» конкретному покупцю з правом укладення від імені ПП «Перлина Збруча» та ОСОБА_6 договору купівлі-продажу даного майна як предмета застави.

14 травня 2010 року ОСОБА_6 на виконання вказаного рішення передав банку автомобіль МАЗ-53362, 1994 року випуску, р.н. НОМЕР_2, причіп ГКБ-83501, 1985 року випуску, р.н. НОМЕР_1.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач ОСОБА_6 вжив усіх можливих заходів для належного виконання зобов'язання за кредитним договором, у той час як позивачем своєчасно не були вжиті всі заходи для реалізації заставного майна.

З таким висновком судів погодитися не можна з огляду на наступне.

Згідно із ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до частин 1 та 3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та у порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу статей 525, 526, 599, 611 ЦК України, наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника та поручителя від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання й не позбавляє права на отримання штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Вказаний висновок відповідає правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 23 вересня 2015 року (справа № 6-1206цс15).

З указаного вбачається, що позовні вимоги про стягнення заборгованості, яка виникла після ухвалення судового рішення від 17 грудня 2009 року,ґрунтуються на законі.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди керувалися положеннями статей 612-614 ЦК України.

Так, відповідно до ч. 4 ст. 612 ЦК України прострочення боржника не настає, якщо зобов'язання не може бути виконане внаслідок прострочення кредитора.

У частині 1 ст. 613 ЦК України передбачено, що кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобов'язання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обов'язку.

Згідно з ч. 1 ст. 614 ЦК України особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання.

Суди при ухваленні оскаржуваних судових рішень не зазначили, які дії позивача не дали можливості позичальнику виконати своє зобов'язання, яке відповідно до п. 1.1 кредитного договору від 26 березня 2007 року полягає у поверненні кредиту і сплаті процентів в установлені договором терміни.

Також суди не аргументували свій висновок, що позичальником вчинено всі залежні від нього заходи щодо належного виконання зобов'язання. З вищевказаного вбачається, що позичальник на виконання рішення суду (до цього моменту ним дії на погашення заборгованості не вчинялись) передав банку для реалізації майно, а саме: автомобіль МАЗ-53362, 1994 року випуску та причіп ГКБ-83501, 1985 року випуску. При цьому суди зробили висновок, що відповідач вказаними діями вчинив все можливе для погашення заборгованості, яка на той момент становила більше 28 тис. дол. США (213 486,25 грн), у той час як матеріали справи містять дані, що вартість переданого банку майна становить 28 тис. грн (автомобіль) та 12 466 грн (причіп). Своїх власних розрахунків вартості вказаного майна суди не навели, а тому колегія суддів вважає, що ці висновки судів ґрунтуються на припущеннях.

Також матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження висновків, що позивачем своєчасно не були вжиті всі заходи для реалізації заставного майна.

Отже, оскаржувані судові рішення не можуть бути визнані законними і обґрунтованими, а тому на підставі ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 28 жовтня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 25 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийМ.Є. Червинська
Судді: А.О. Леванчук
В.А. Нагорняк
Т.О. Писана
Г.В. Юровська