Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"24" лютого 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого судді: БАРТАЩУК Л.П.

при секретарях: Іовій О.О., Ізвольській С.С.

за участю:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представників відповідача 1 - Максимишиної О.М., Яценюк Л.П.

представника відповідача-2 Мацієвської О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до Дніпровської районної в м. києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права на житло та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої доньки - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, звернулася з позовом до Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права на житло та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення.

Під час розгляду справи представники позивача просили залучити співвідповідачем КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», надали нову редакцію позовної заяви, яку підтримали в судовому засіданні, і просили визнати за ОСОБА_6 та її донькою ОСОБА_7 право на користування квартирою АДРЕСА_1 та зобов'язати Дніпровську районну в м. Києві державну адміністрацію, КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» укласти з ОСОБА_6 договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним.

Свекруха позивача - ОСОБА_8 отримала у користування та була наймачем квартири за адресою АДРЕСА_1.

Чоловік позивача - ОСОБА_9 був зареєстрований у вказаній квартирі, мав право на користування квартирою, оскільки був вселений, як член сім'ї наймача.

05 грудня 2009 року між позивачем та ОСОБА_9 було укладено шлюб.

Як зазначає позивач, вона з 2009 року проживала однією сім'єю зі своїм чоловіком ОСОБА_9 та його матір'ю в спірній квартирі, вели спільне господарство.

У 2013 році померла наймач ОСОБА_8. Оскільки чоловік запевнив позивачку в тому, що договір про найм житлового приміщення та особистий рахунок переоформив на себе, питання щодо належної реєстрації позивачки в квартирі не виникало, оскільки ніхто їй не перешкоджав у проживанні та користуванні житловим приміщенням.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року від шлюбу з ОСОБА_9 у позивача народилася донька ОСОБА_7.

У зв'язку зі складним фінансовим становищем, позивач поїхала народжувати дитину за адресою проживання її батьків у м. Романів Житомирської області, де була здійснена також реєстрація народження дитини.

При народженні у дитини діагностували захворювання, що стало причиною тривалого перебування позивачки на лікуванні у дитячій обласній лікарні в с. Сташинівка Житомирської області, що підтверджується довідкою від 20.05.15р.

У цей час чоловік позивачки ОСОБА_9 захворів та раптово помер.

У зв'язку з низкою несприятливих подій позивач зазначає, що не мала ні моральної ні фізичної можливості зареєструвати своє місце проживання та місце проживання своєї дитини за адресою АДРЕСА_1, однак, і позивач і її донька, як члени сім'ї ОСОБА_9, мають право на користування житловим приміщенням за цією адресою та право на укладання договору найму вказаного житлового приміщення.

Коли позивач повернулася до м. Києва, то побачила, що квартира опломбована і доступу до неї не має.

З підстав, передбачених статтями 64, 65, 103, 106 ЖК України і з урахуванням вищенаведених обставин представники позивача, підтримавши в судовому засіданні позовні вимоги, просили позов задовольнити, на підтвердження факту проживання позивачки однією сім'єю з ОСОБА_9 і ведення спільного господарства просили допитати свідків, а також оцінити, як належний доказ, письмові пояснення тих свідків, які не з'явилися в судове засідання.

Представники відповідача-1 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити у його задоволенні, надали письмові заперечення.

Заперечення обґрунтовані наступним.

ОСОБА_8 на підставі ордеру вселилася у квартиру за адресою АДРЕСА_1.

Відповідно до ст. 61 ЖК України договір найму житлового приміщення був укладений з ОСОБА_8

Відповідно до положень ст.106 ЖК України зміна договору найму житлового приміщення відбувається у разі смерті наймача.

Після смерті матері у 2013 р. ОСОБА_9 не змінив договір найму житлового приміщення на своє ім»я.

ІНФОРМАЦІЯ_2 р. ОСОБА_9 помер.

За життя ОСОБА_9 уклав шлюб з позивачем, від якого у подружжя народилася дитина ОСОБА_7

Позивачка зазначає, що вона вселилася в спірне житлове приміщення, як член сім»ї ОСОБА_9, однак, на думку представників відповідача, вона не надала суду доказів, які б підтверджували згоду ОСОБА_8, яка на той час була наймачем спірної квартири, або у подальшому ОСОБА_9 на її вселення в спірну квартиру у встановленому законом порядку (ст. 65 ЖК України), при цьому, у ЖЕД - 404 наявна письмова заява ОСОБА_8, яку остання написала за життя, в якій просила нічого не робити з квартирою без її відома і згоди через складні взаємовідносини, які склалися в родині, що свідчить про відсутність згоди наймача вселяти когось до квартири.

Відсутня в ЖЕД - 404 і письмова заява ОСОБА_9 про реєстрацію в спірній квартирі їх спільної доньки - ОСОБА_7, як і відсутні докази проживання дитини в квартирі за місцем проживання одного з батьків - ОСОБА_9

Квартира за адресою АДРЕСА_1, крім того, не є постійним місцем проживання позивачки, оскільки вона зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 -з 2003 року, з реєстрації свого постійного місця проживання не знімалася, що також підтверджує відсутність правових підстав для задоволення позову.

Представник відповідача 2 - КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва» заперечувала проти задоволення позову, просила відмовити у його задоволенні з підстав необґрунтованості та безпідставності, оскільки доказів того, що позивач вселилася до квартири в установленому законом порядку остання суду не надала, має постійне місце проживання в Житомирській області, а на спростування доводів позивачки про те, що вона постійно проживала і вела спільне господарство зі своїм чоловіком в квартирі 7 по вул. Гродненській просила допитати свідків.

Згідно доводів представника відповідача-2, позивач не несла нарівні з наймачем і жодних витрат по утриманню квартири, - квартплата і оплата за житлово-комунальні послуги сплачувалися вчасно лише за життя наймача квартири - ОСОБА_8, у подальшому вони нараховувалися лише на одного мешканця квартири - ОСОБА_9, який також їх не сплачував, внаслідок чого утворилася заборгованість.

Третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації належним чином повідомлена про час і місце розгляду справи, у судові засідання свого представника і письмових заяв не направила.

За клопотанням сторін у справі були допитані свідки.

Свідок ОСОБА_11 показала, що є подругою позивача ОСОБА_6 з 2005 року; в грудні 2009 року позивач одружилася і переїхала жити до чоловік ОСОБА_9 Свідок бувала в квартирі часто і пам'ятає, як померла ОСОБА_8. Після її смерті вона бувала в квартирі рідше, останній рік була в АДРЕСА_1 на святкуванні нового 2015 року і з того часу в квартирі не була, оскільки позивачка поїхала народжувати до матері у Житомирську область.

Свідок ОСОБА_12 показав, що дружив з дитинства з ОСОБА_9, з 2005 року бував у нього в гостях в квартирі АДРЕСА_1 раз на місяць. У 2009 році, коли ОСОБА_9 одружився з позивачем, вони стали жити у нього, де ОСОБА_6 проживала майже до весни 2015 року, після чого поїхала до матері.

Свідок ОСОБА_13 показала, що працює майстром ЖЕД-404, з 2013 року почала ходити по квартирах з періодичністю раз на місяць, щодо оплати яких утворилася заборгованість. Серед них була і АДРЕСА_1. У квартирі жив ОСОБА_9 зі своєю співмешканкою Вікторією, бо як зазначила свідок, вона оглядала її паспорт і бачила постійно. Дружини ОСОБА_9 свідок ніколи не бачила.

Свідок ОСОБА_14 показала, що з 2006 року є сусідкою - мешканкою АДРЕСА_3; була подругою ОСОБА_8, тісно спілкувалися, оскільки обидві віруючі люди. У 2009 році ОСОБА_9 перестав проживати з позивачем ОСОБА_6, привів співмешканку ОСОБА_3. ОСОБА_6 свідок бачила в квартирі лише до смерті ОСОБА_8. Після смерті ОСОБА_8 в АДРЕСА_1 свідок не бувала, однак, біля квартири, на сходинковій клітині, у парадному і на вулиці бачила лише ОСОБА_9. Позичку біля квартири свідок побачила лише після смерті ОСОБА_9.

Свідок ОСОБА_15 показала, що є майстром ЖЕД-404; неодноразово відвідувала АДРЕСА_1 за скаргами сусідів знизу, однак, це мало місце після смерті ОСОБА_9 Свідок описала речі, наявні в квартирі і пояснила, що жіночі речі (одяг, взуття) взагалі в квартирі відсутні, наявний мінімум посуду, телевізор і особисті речі померлого ОСОБА_9

Вислухавши в судовому засіданні пояснення сторін, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності та взаємозв'язку, судом встановлено наступне.

У 1979 році ОСОБА_8 отримала у користування та на даний час рахується наймачем квартири за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується ордером № 14898 серії Б від 5 лютого 1979 року і довідкою Центру комунального сервісу №313 від 27.11.2015р.

У вказаній квартирі з 10.06.1988 року був зареєстрований син ОСОБА_8 - ОСОБА_9, який був вселений, як член сім'ї наймача, що підтверджується довідкою № 1895 від 17.07.15р.

05 грудня 2009 року між позивачем ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб.

Від шлюбу з ОСОБА_9 у позивача народилася донька ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження.

ОСОБА_6 згідно даних її паспорту і адресної довідки Романівського РСУДМС України в Житомирській області №33/128 від 09.02.2016р. з 02 квітня 2003 року зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2.

Малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, згідно листа Романівської селищної ради №125/0219 від 11.02.2016р. і довідки адресної довідки Романівського РСУДМС України в Житомирській області №33/128 від 09.02.2016р. і довідкою Центру комунального сервісу №313 від 27.11.2015р. не зареєстрована ні за місцем проживання матері - позивача ОСОБА_6, ні за місцем проживання батька ОСОБА_9

ІНФОРМАЦІЯ_2 року ОСОБА_9 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть.

В квартирі за адресою: АДРЕСА_1 після його смерті ніхто не зареєстрований, власником особового рахунку на даний час є ОСОБА_8, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 року, особовий рахунок після її смерті не переводився, квартира є неприватизованою.

Відповідно до ст. 106 ЖК України повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача.

Членом сім'ї ОСОБА_8 був її син ОСОБА_9, який не змінив договір найму житлового приміщення на своє ім'я.

Відповідно до ст. 64 Житлового кодексу України Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору.

До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Статтею 65 ЖК України передбачено, що наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб.

Належних і допустимих доказів наявності письмової згоди ОСОБА_8, у подальшому ОСОБА_9 на вселення позивача ОСОБА_6 суду не надано, однак, у справі наявна письмова заява ОСОБА_8 до ЖЕД - 404 від 20 червня 2013 року в якій просить нічого не робити з квартирою без її відома і згоди через складні взаємовідносини, які склалися в сім'ї, що спростовує доводи позивача про дотримання встановленого вищенаведеними нормами закону порядку її вселення в квартиру.

Показання свідків не є належними і допустимими доказами наявності такої згоди наймача на вселення позивача.

Надаючи оцінку доводам представників позивача щодо того, що ОСОБА_6, вважаючи себе членом сім'ї ОСОБА_8 (скільки вселилася в квартиру, як дружина її сина ОСОБА_9.) суд враховує, що як і ОСОБА_9, позивач не зверталася після смерті наймача ОСОБА_8 з заявою про зміну договору найму житлового приміщення, при цьому, також не змінювала зареєстроване у встановленому законом порядку місце свого постійного проживання у Житомирській області.

Статтею 64 ЖК України передбачено, що члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним , користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму житлового приміщення.

До таких обов'язків, зокрема, ст. 66 ЖК України відносить плату за користування житловим приміщенням та плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, електрична, теплова енергія ті інші послуги).

Належними доказами на підтвердження того факту, що в квартирі постійно проживали ОСОБА_8 з сином, а після її смерті лише ОСОБА_9 за оцінкою суду є і рахунки на оплату житлово-комунальних послуг, в яких зазначено, що нарахування за житлово-комунальні послуги здійснювалося за 1 проживаючу в квартирі особу, довідка про наявну після смерті ОСОБА_8 заборгованість за житлово-комунальні послуги, що підтверджує те, що позивач нарівні з ОСОБА_8 ніколи не несла обов»язки щодо витрат на утримання житла, як член сім»ї наймача.

Відтак, правових підстав для визнання права на користування за позивачем ОСОБА_6 квартирою за адресою: АДРЕСА_1 суд не убачає.

Згідно з ч. 4 ст. 29 Цивільного кодексу України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів), або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає.

Як убачається з матеріалів справи і не спростовано позивачем, малолітня ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1 від дня свого народження проживає з позивачем у Житомирській області, за час життя свого батька - ОСОБА_9 не проживала у м. Києві.

Той факт, що дитина не зареєстрована у встановленому законом порядку і строк за місцем проживання одного з батьків, з ким вона проживала, є підставою для притягнення їх до адміністративної відповідальності.

Однак, відсутність такої реєстрації дитини за місцем проживання батька - ОСОБА_9 спростовує факт проживання дитини з батьком, а також, не може свідчити про те, що вона може бути у подальшому зареєстрованою за місцем проживання свого батька, який помер, оскільки це прямо суперечить вимогам статті 29 ЦК України.

Отже, підстав для визнання права користування житловим приміщенням в квартирі за адресою: АДРЕСА_1 за малолітньою дитиною в особі її законного представника - позивача ОСОБА_6 суд також не убачає.

Згідно з ч. 2 ст. 61 ЖК України договір найму житлового приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на якого видано ордер.

Обслуговуючим підприємством житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1, є Комунальне підприємство «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва».

Позовні вимоги до відповідача-1 Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 не підлягають задоволенню, оскільки пред»явлені до неналежного відповідача, а до відповідача-2 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», який є належним відповідачем, тому, що обставини, на якій посилається позивач, не знайшли свого підтвердження належними і допустимими доказами під час розгляду справи.

Відтак, суд дійшов до висновку про те, що позов задоволенню не підлягає.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 61, 64, 65, 66, 106 ЖК України, ст. 29 ЦК України, ст. ст. 10, 11, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_6, яка діє у власних інтересах та в інтересах малолітньої ОСОБА_7 до Дніпровської районної в м. києві державної адміністрації, Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Дніпровського району м. Києва», третя особа - Служба у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про визнання права на житло та зобов'язання укласти договір найму житлового приміщення - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасниками судового розгляду, які не були присутні під час проголошення рішення, - протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: