Справа №488/1089/15-ц 19.01.2016 19.01.2016 19.01.2016
Провадження №22-ц/784/54/16
Справа № 488/1089/15-ц Головуючий першої інстанції: Селіщева Л.І.
Провадження № 22-ц/784/54/16 Суддя-доповідач Апеляційного суду: Коломієць В.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 січня 2016 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі

головуючого Коломієць В.В.

суддів Довжук Т.С., Шолох З.Л.

при секретарі Тищенко Л.С.,

за участю: позивача ОСОБА_2,

прокурора Дмитрієнко І.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2015 року за позовом ОСОБА_2, який діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_3, до ОСОБА_4 про позбавлення батьківських прав,

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому просив позбавити ОСОБА_4 батьківських прав.

Позивач зазначав, що він з відповідачкою перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у 2006 році. Від шлюбу вони мають сина - ОСОБА_3. Як вказав позивач, відповідачка вела аморальний образ життя, вживала наркотичні речовини, не доглядала за дитиною належним чином у зв'язку з чим позивач у 2007 році забрав сина жити до себе. Відповідачка протягом багатьох років життям сина не цікавилась, у вихованні участі не приймала та матеріальної допомоги не надавала.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_2 просив суд позбавити ОСОБА_4 батьківських прав відносно їх спільного сина - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

У судовому засіданні в суді першої інстанції відповідачка позов не визнала.

Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради підтримала позовні вимоги, вважала доцільним позбавити відповідачку батьківських прав відносно її сина.

Прокурор заперечував у судовому засіданні проти задоволення позову та вважав недоцільним позбавляти відповідачку батьківських прав.

Рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення та ухвалити нове, яким позов задовольнити.

В письмових запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просила відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_2, а рішення суду -залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення позивача, вислухавши думку прокурора, який вважав апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони з 14 вересня 2002 року по 17 серпня 2006 року перебували в зареєстрованому шлюбі. (а.с. 9, 17). Від данного шлюбу мають сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 61). З 1 січня 2007 року ОСОБА_3 проживає разом із батьком.

З 26 грудня 2006 року по 04 серпня 2009 року відповідачка відбувала покарання в місцях позбавлення волі у зв'язку із засудженням її вироком Корабельного районного суду м.Миколаєва від 26.12.2006р. за ч. 2 ст. 307 КК України.

12 грудня 2012 року відповідачка уклала шлюб із ОСОБА_5, від якого ІНФОРМАЦІЯ_3 року народила доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 та з другої половини 2014 року фактично проживає з новою сім'єю у м.Красилів Хмельницької області (а.с. 62, 77, 99).

Згідно з п.п. 2, 4 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини чи є хронічними алкоголіками або наркоманами.

В пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Хронічний алкоголізм батьків і захворювання їх на наркоманію мають бути підтверджені відповідними медичними висновками.

Пунктом 15 указаної постанови передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Положеннями ч. 3 ст. 10, абз. 1 ч. 1 та ч. 4 ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, належних, допустимих та переконливих доказів стосовно винної поведінки відповідачки та захворювання її на наркоманію суду не надано.

Зокрема, у матеріалах справи відсутні докази того, що відповідачка перебуває на обліку щодо захворювання на алкоголізм чи наркоманію або своєю поведінкою негативно впливає на виховання сина ОСОБА_6.

Так, згідно довідок Миколаївського обласного наркологічного диспансеру від 07.07.2015р. № 513 та від 21.09.2015 р. ОСОБА_4 на обліку у данай медичній установі не знаходиться, ознак наркотизації у неї не виявлено (а.с. 104, 105).

За такого, доводи апеляційної скарги про те що суд безпідставно не прийняв до уваги той факт, що вироком Корабельного районного суду м. Миколаєва від 04.06.2014р. ОСОБА_4 була визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки це не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту захворювання відповідачки на наркоманію у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України.

Матеріали справи не містять відомостей щодо притягнення відповідачки до адміністративної відповідальності за невиконання обов'язків щодо виховання дитини, передбаченої ст. 165 Кодексу України про адміністративні правопорушення.

У висновку органу опіки та піклування від 16.04.2015 року. про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки щодо сина ОСОБА_6 не наведено фактичних обґрунтувань стосовно того, якими доказами, окрім характеристики з Корабельного РВ УМВС в Миколаївській області, підтверджується ухилення відповідачки від утримання та виховання дитини, та якими причинами це викликано, не зазначено ставлення дитини до матері, не врахований соціально-психологічний висновок, виданий Миколаївським міським Центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за № 402 від 11.03.2015 року (а.с.36-37).

При цьому суд вірно прийняв до уваги, що видана Корабельним РВ УМВС в Миколаївській області довідка-характеристика від 20.03.2015 року, яка лягла в основу висновку органу опіки та піклування, була складена за місцем реєстрації відповідачки, тоді як остання з 2014 року проживає у Хмельницькій області.

Доказів щодо негативної характеристики відповідачки за місцем її фактичного проживання матеріали справи не містять.

Згідно соціально-психологічного висновку, виданого Миколаївським міським Центром соціальних служб для сім'ї, дітей та молоді за № 402 від 11.03.2015 року, за даними психодіагностичного дослідження встановлена наявність стійкого емоційного контакту дитини з матір'ю, прагнення до спілкування та зустрічей з нею. До того ж ОСОБА_3 бажає і надалі продовжувати спілкуватися із матір'ю (а.с. 35).

За такого районний суд відповідно до положень ч.6 ст.19 СК України дав правильну оцінку вищезазначеному висновку органу опіки та піклування, вірно встановивши, що він є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини.

Крім цього, у суді першої інстанції ОСОБА_3 пояснив, що він має нормальні відносини з матір'ю, вони бачаться з нею рідко, бо вона проживає далеко, але вона телефонує йому кожного місяця та цікавиться його навчанням та заняттями у спортивих секціях.

Також судом встановлено і таке підтверджується зібраними у справі доказами, що починаючи з серпня 2014 року відповідачка у добровільному порядку щомісячно надсилає кошти позивачу на утримання сина (а.с. 63-74).

З пояснень позивача в суді апеляційної інстанції вбачається, що рішенням Корабельного районного суду м. Миколаєва, ухваленим у грудні 2015 року, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 стягнуті аліменти на утримання неповнолітнього ОСОБА_3 в розмірі ? частини заробітку (доходів) відповідачки щомісячно до повноліття дитини.

За вказаних обставин, районний суд дав належну оцінку зібраним у справі доказам і обґрунтовано дійшов висновку про недоведеність винної поведінки відповідачки щодо ухилення від виховання сина та захворювання її на наркоманію чи хронічний алкоголізм та про неможливість в зв'язку з цим застосування до неї крайньої міри, якою є позбавлення батьківських прав.

Виходячи з зазначеного, районний суд вірно ухвалив рішення про відмову в задоволенні позову ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав ОСОБА_4 стосовно малолітнього сина ОСОБА_6.

Доводи апеляційної скарги не спростовують вищевикладених висновків суду, зроблених відповідно до норм матеріального права та фактичних обставин справи, встановлених судом на підставі повно та всебічно досліджених доказів.

Перевіривши законність та обгрунтованість оскаржуваного рішення суду, колегія не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись статтями 303, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 22 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий В.В. Коломієць

Суддя: З.Л. Шолох

Суддя Т.С. Довжук