У х в а л а

іменем україни

21 січня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Маляренка А.В., Дем'яносова М.В.,Парінової І.К.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичних технологій» про зобов'язання вчинити дії та визнання наказів недійсними, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Центр енергетичних технологій» (далі − ТОВ «Центр енергетичних технологій»), у якому просила зобов'язати відповідача видати їй трудову книжку, виплатити 8 036 грн 04 коп., з яких: 1450 грн 69 коп. заробітну плату за лютий та березень 2015 року та 594 грн 95 коп. - грошову компенсацію за невикористану щорічну відпустку, 274 грн 05 коп. - недоплачена заробітна плата у зв'язку з неправильним застосуванням податкової соціальної пільги, а також зобов'язати виплатити грошову компенсацію за вимушений прогул у розмірі 5 716 грн 34 коп., визнати накази № 153-К та № 154 від 29 вересня 2014 року та від 01 жовтня 2014 року недійсними та видати нові накази про звільнення з дня прийняття рішення,.

На обґрунтування позову зазначила, що її було прийнято на роботу з 28 липня 2014 року і працювала вона по 01 березня 2015 року. Відповідач не розрахувався з нею, не застосував податкову соціальну пільгу та не повернув трудову книжку. ОСОБА_4 пропрацювала в товаристві з 28 липня 2014 року по 01 березня 2015 року, однак її попросили переписати заяву про прийняття на роботу, оскільки за неї потрібно сплатити необхідні платежі та податки, вона погодилася.

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Зобов'язано ТОВ «Центр енергетичних технологій» виплатити ОСОБА_4 заборгованість по заробітній платі в розмірі 1 724 грн 74 коп., та середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 3 686 грн 31 коп. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, а рішення суду першої інстанції змінити в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, обґрунтовуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про те, що касаційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, надав належну оцінку обставинам справи та дійшов обґрунтованого висновку, що оскільки відповідачем була не в повному обсязі виплачена заробітна плата позивачу на момент звільнення, а тому, відповідно до ст. ст. 116, 117 КЗпП України, наявні підстави для стягнення заборгованості по заробітній платі та середнього заробітку за весь час затримки розрахунку. Відмовляючи у частині стягнення компенсації за щорічну відпустку, суди дійшли обґрунтованого висновку, що позивач не набула, оскільки безперервно працювала у відповідача менше ніж шість місяців.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 06 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:

А.В.Маляренко

М.В.Дем'яносов

І.К.Парінова