Справа № 187/1588/15-ц
РІШЕННЯ

іменем України

"19" січня 2016 р. смт Петриківка

19 січня 2016 року Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Караула О.А. за участю секретаря судового засідання Запари А.І., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

В С Т А Н О В И В :

24.11.2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом про стягнення грошового боргу з ОСОБА_2.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що відповідачка по справі ОСОБА_2 - її рідна дочка.

У 2012 році позивач продала свій житловий будинок та на прохання відповідачки позичила їй гроші у розмірі 19 000 грн., про що 28 грудня 2012 року у присутності свідків вона власноруч написала розписку, в якій зазначила, що борг позивачу поверне 31.12.2014 року.

Але у визначений строк відповідачка грошей не повернула.

На неодноразові вимоги позивача сплатити борг, вона заявляє, що грошей у неї нема, як і наміру з нею розрахуватись.

ОСОБА_2, будучі обуреною тим, що позивач наполягає на розрахунку, створила їй такі нестерпні умови проживання, що вона змушена була піти з дому та тимчасово оселитися у свого сина. Таким чином, позивач залишилась без грошей та без даху над головою.

Позивач вважає, що відповідачка, крім повернення суми основного боргу у розмірі 19 000 грн., у відповідності до приписів ст.. 625 ЦК України, повинна сплатити за період січень серпень 2015 року інфляційні нарахування - 7 258 грн. та з 01.01.2015 р. по 08.10.2015 р. ( 281 дн.) 3% річних - 438 грн. 82 коп.

Розрахунок:

Сума основного боргу - 19 000 грн.

Індекс інфляції за період січень-серпень 2015 р. згідно газети «Урядовий кур'єр» від 09 вересня 2015 року - 138,2%

19 000 грн. х 138,2 % -19 000 грн. = 7 258 грн. - індексаційні нарахування.

3% річних за період з 01 січня по 08 жовтня 2015 року (281 дн.)

19 000 грн. х 3%: 365 дн. х 281 дн. = 438 грн. 82 коп.

19 000 грн. + 7 258 грн. + 438 грн. 82 коп. = 26 696 грн. 82 коп.

За таких обставин, позивач наполягає на стягненні з відповідачки боргу з урахуванням інфляції та 3% річних за користування моїми грошима у розмірі 26 696 грн. 82 коп.

Поряд з цим, на підставі ст. 88 ЦПК України, позивач наполягає на стягненні судових витрат, які складаються з витрат по сплаті судового збору та надання юридичної допомоги при складанні позовної заяви адвокатом, що в загалі складає: 1 687 грн. 20 коп.

Позивач та її представник ОСОБА_3 у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі. В своїх поясненнях посилалися на доводи та докази, що зазначені в позовній заяві та додатках до неї.

Відповідач по справі ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала. Суду пояснила, що вона дійсно добровільно 28.12.2012 року написала розписку про те, що зобовязалася повернути позивачу борг в розмірі 19 000 грн. до 31.12.2014 року, однак самих грошей їй ніхто не давав. На запитання про те, як вона могла написати дану розписку не отримавши кошти, повідомила, що такі вимоги були поставлені позивачем, яка пообіцяла передати їй кошти в майбутньому після написання розписки.

Представник відповідача ОСОБА_4 позовні вимоги не визнав. Надав пояснення, відповідно до яких з наданої позивачем розписки не вбачається факту отримання відповідачем вказаної суми, а лише існує зобовязання щодо їх повернення, що вказує на те, що зазначені грошові кошти ніколи відповідачу не передавалися.

Суд, перевіривши матеріали справи та дослідивши надані представником позивача докази, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що згідно письмової розписки ОСОБА_2 від 28.12.2012 року, остання зобовязалася повернути своїй матері ОСОБА_1 борг в сумі 19 000 грн. до 31.12.2014 року.

Свідок ОСОБА_5 суду пояснила, що в грудні 2012 року до неї звернулася її знайома ОСОБА_2 з пропозицією засвідчити боргову розписку між нею та її матірю ОСОБА_1, оскільки як вона їй повідомила, вона раніше взяла в борг грошові кошти у своєї матері ОСОБА_1, яка почала хвилюватися, що вона їй борг не поверне та просить скласти відповідну письмову розписку. З цією метою в приміщенні Іванівської сільської ради Петриківського району нею була засвідчена боргова розписка, відповідно до якої ОСОБА_2 зобовязалася повернути своїй матері ОСОБА_1 борг в сумі 19 000 грн. до 31.12.2014 року.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, що вона працює на посаді паспортиста Іванівської сільської ради Петриківського району. Позивач по справі ОСОБА_1 зверталася до сільського голови зі скаргою на свою дочку ОСОБА_2, у звязку з тим, що вона відмовляється повернути їй грошові кошти, що раніше були передані нею в борг. З метою врегулювання зазначеної ситуації в приміщенні Іванівської сільської ради ОСОБА_2 28.12.2012 року написала розписку, відповідно до якої остання зобовязалася повернути своїй матері ОСОБА_1 борг в сумі 19 000 грн. до 31.12.2014 року. Дана розписка була засвідчена нею та іншим свідком ОСОБА_5 Також зазначила, що в той день в усній розмові ОСОБА_2 свій борг визнавала та обіцяла його повернути.

Свідок ОСОБА_7 суду пояснив, що минулого року він приїхав до ОСОБА_8 сина позивача. Останній при ньому зателефонував ОСОБА_2 а він записав на свій мобільний телефон розмову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 В розмові позивач запитувала у відповідача, коли остання віддасть їй борг, на що ОСОБА_2 пообіцяла його віддати в 2018 році. Про який саме борг та його розмір йшла мова він не зрозумів.

З прослуханої в судовому засіданні аудиозапису вищезазначеної телефонної розмови, дійсно вбачається, що відповідач пообіцяла позивачу повернути борг в 2018 році.

Відповідач та її представник не заперечували факту даної розмови, який мав місце в 2015 році, але вважають, що з даної розмови не вбачається про який саме борг йде мова, тому даний запис не може бути доказом наявності боргу.

Згідно довідки Іванівської сільської ради Петриківського району від 13.01.2016 року за вих. № 16, вбачається, що ОСОБА_1 зверталася в усній формі до сільського голови ОСОБА_9 в присутності паспортиста сільської ради ОСОБА_6 по питанню повернення боргу від своєї дочки ОСОБА_2 При цьому ОСОБА_1 отримала в приміщенні сільської ради письмову згоду від ОСОБА_2 про повернення боргу.

Правовим висновком, що викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, визначено, що за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Дослідивши правову природу вищезазначеної розписки, суд вважає, що між сторонами склалися правовідносини, які випливають з договору позики грошових коштів.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ст.. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Таким чином, суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та свідків, з'ясувавши обставини справи приходить до висновку, що між сторонами склалися правовідносини, які випливають з договору позики грошових коштів, виконання зобов'язань порушено з вини відповідача, на день розгляду справи заборгованість за розпискою позивачу не сплачена, позивачем вірно розраховані грошові санкції за несвоєчасне повернення боргу, що передбачені ст.. 625 ЦК України, тому позовні вимоги підлягають задоволенню повному обсязі.

Доводи відповідача та його представника про те, що відповідач взагалі не отримувала грошових коштів зазначених в розписці, а також про те, що відсутність в розписці посилання про отримання відповідачем вказаної суми є тому підтвердження, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду та спростовуються поясненнями свідків ОСОБА_5, ОСОБА_6, а також не відповідають правовому висновку, що викладений у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, відповідно до якого розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми, та внаслідок свого реального характеру є доказом не лише факту укладення договору позики, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Отже, підтвердженням передачі грошей та укладанням договору позики є розписка сама по собі. Зазначена в розписці дата вказує лише на день її складання, який може не співпадати з моментом передачі грошей.

Крім того аудіо запис розмови ОСОБА_1 та ОСОБА_2, свідчить про визнання останньою перед позивачем невиконаного грошового зобовязання. Доводи представника відповідача про те, що з даної розмови не вбачається про який саме борг йде мова, не заслуговують на увагу, оскільки як зазначила сама відповідач, перед позивачем вона не мала жодного грошового зобовязання.

Згідно з ч. 1 ст. 88, ч. 1 ст. 84 ЦПК України, суд вважає, що з відповідача необхідно стягнути на користь позивача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 61, 79, 84, 88, 209, 212, 218, 212-215ЦПК України, ст. ст. 625, 1046, 1047, 1050 ЦК України, постановою Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року № 6-63цс13, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 суму основного боргу у розмірі 19 000 (девятнадцять тисяч) грн. 00 коп., інфляційні нарахування у розмірі 7 258 (сім тисяч двісті пятдесят вісім) грн. 00 коп., 3% річних у розмірі 438 (чотириста тридцять вісім) грн. 82 коп., а взагалі: 26 696 (двадцять шість тисяч шістсот девяносто шість) грн. 82 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІПН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 487 (чотириста вісімдесят сім) грн.. 20 коп. та витрати повязані з наданням правової допомоги у розмірі 1200 (одна тисяча двісті) грн.. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.А.Караул