У Х В А Л А

21 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року в справі за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015 року відмовлено ОСОБА_4 у відкритті касаційного провадження на підставі пункту 5 частини четвертої статті 328 ЦПК України.

18 січня 2016 року до Верховного Суду України звернувся ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року з підстав неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», статті 18 Закону України «Про охорону дитинства», статей 176, 177 СК України та статей 203, 215 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також з підстав невідповідності судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Для прикладу заявник надав ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року, 23 вересня 2015 року, а також постанови Верховного Суду України від 4 березня і 9 вересня 2015 року.

Перевіривши доводи заявника, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно із пунктами 1 та 4 частини першої статті 355 ЦПК України підставами для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є: неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідність судового рішення суду касаційної інстанції викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної й касаційної інстанцій, виходив із недоведеності позовних вимог.

У наданих для порівняння ухвалах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 жовтня 2014 року і 23 вересня 2015 року суд касаційної інстанції погодився із висновками судів попередніх інстанцій, які, встановивши наявність підстав для визнання оспорюваних договорів недійсними, визнали недійсними кредитні договори та договори іпотеки і поруки.

У судових рішеннях, наданих заявником на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

У наданій для порівняння постанові Верховного Суду України від 4 березня 2015 року (справа № 6-8цс15) не міститься правового висновку щодо неоднакового застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

У постанові Верховного Суду України від 9 вересня 2015 року (справа № 6-405цс15) міститься висновок про те, що укладення батьками правочинів предметом яких є житлові приміщення, право користування якими мають малолітні або неповнолітні діти, без попередньої згоди органу опіки та піклування є підставою для визнання цих правочинів недійсними, як передбачено статтями 203, 215 ЦК України.

Порівняння змісту зазначених постанов Верховного Суду України зі змістом ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015 року, про перегляд якої подано заяву, не дає підстав для висновку про те, що зазначена ухвала суду касаційної інстанції не відповідає викладеним у вказаних постановах Верховного Суду України висновкам щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» про визнання недійсними кредитного та іпотечного договорів за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20 жовтня 2015 року, ухвали Апеляційного суду м. Києва від 30 вересня 2015 року та рішення Святошинського районного суду м. Києва від 9 червня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

А.Г. Ярема