Провадження №2/712/260/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 січня 2016 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді - Пироженко В.Д.

при секретарі - Жук О.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення витрат на утримання спільного майна вказуючи, що він зі ОСОБА_2 перебував в шлюбі з 06.07.1979 року по 03.04.2013 рік. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого Соснівським райвиконкомом від 24.03.2003 року, на праві спільної сумісної власності власниками квартири АДРЕСА_1 є він, відповідачі ОСОБА_2, та ОСОБА_3 В квартирі зареєстровано ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Після розірвання шлюбу відповідачі припинили брати участь у витратах, пов»язаних з утримання спільного нерухомого майна. За період з квітня 2013 року по листопад 2015 рік він витратив 3058,08 грн. Просить стягнути з відповідачів по 1529,04 грн. з кожного та судові витрати.

В ході розгляду справи позивач уточнив позовні вимоги та просив стягнути з відповідачів за період з травня 2013 року по листопад 2015 року за оплату послуг СУБ, оплату тепла, газ та вивезення побутових відходів по 2186,37 грн з кожного та судові витрати.

В судовому засіданні позивач та представник позивача ОСОБА_4 позовні вимоги уточнили та просили стягнути з відповідачів витрати за тепло та витрати за послуги СУБ по 1960,48 грн з кожного.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала та пояснила, що відповідач ОСОБА_2 не проживає в квартирі через поведінку позивача з квітня 2009 року і послугами не користується. Вважає, що відшкодуванню підлягають ті витрати, без яких стан майна істотно погіршився б і внаслідок чого його не можна було використовувати. Витрати, які поніс позивач до таких витрат не відносяться. Позивач поніс лише ті витрати, які спрямовані на забезпечення умов його проживання. Позивач не подав інформації до комунальних служб стосовно не проживання відповідачів в квартирі. Крім того квартира належить на праві спільної сумісної власності, без визначення часток, а тому стягувати з відповідачів 2/3 частин неможливо. Просила в позові позивачу відмовити.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити посилаючись на те, що житлом він не користується, а тому витрати по сплаті комунальних послуг повинен нести позивач.

Заслухавши позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_5, відповідача ОСОБА_3, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Судом встановлені наступні факти та обставини, що регулюються нормами цивільного та житлового законодавства.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 24.03.2003 року, право спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 належить ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3.

Станом на 18.07.2015 р. в квартирі зареєстровано дві особи ОСОБА_1 та ОСОБА_2, що підтверджується довідкою виданою КП «СУБ».

Позивач зазначив, що в період з травня 2013 року по листопад 2015 року він самостійно сплачує квартирну плату та комунальні послуги. Відповідачі участі в утриманні квартири не приймають.

Відповідно до ст.. 162 ЖК України, плата за користування житловим приміщенням в будинку ( квартирі) , що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги обчислюється за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст.20 Закону України "Про житлово-комунальні послуги", споживачі зобов"язані оплачувати послуги у строки, установлені договором або законом.

За нормами ст.. 360 ЦК України - співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов»язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у оплаті податків, зборів, а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов»язаннями пов»язаними із спільним майном.

Посилання представника відповідача на те, що ділити витрати на утримання майна на трьох співвласників немає жодної правової підстави, так як спірні правовідносини не врегульовані законом, а частка кожного співвласника не визначена, суд вважає безпідставним. Законом не визначено безпосередньо порядок та межі участі співвласників в утриманні майна, що перебуває у їх спільній сумісній власності, але виходячи з загальних засад добросовісності, розумності, справедливості, підстав вважати, що це звільняє співвласника від обов»язку приймати участь у спільних витратах немає. Майно сторін знаходиться у спільній сумісній власності, а тому і витрати співвласники повинні нести в рівних долях.

Крім того, позивач просить стягнути з відповідачів лише за комунальні послуги по оплаті СУБ та за надання теплової енергії. Дані послуги нараховуються на квадратний метр житла,а не на особу.

Не можуть бути прийняті до уваги твердження представника відповідача і на те, що відшкодуванню підлягають витрати, без яких стан май на істотно погіршився б, внаслідок чого його не можливо було б використовувати за прямим призначенням.

Законом України ст.13 «Про житлово-комунальні послуги» чітко передбачені види комунальних послуг, за надання яких передбачено нарахування суми до сплати.

Твердження представника відповідача про те, що відповідач ОСОБА_6 змушена була залишити помешкання в зв»язку з тим, що позивач вчиняв лайки та бійки, надавши суду акт складений сусідами 20.01.2016 року, суд оцінює критично. Як пояснила представник відповідача, ОСОБА_2, ні до правоохоронних органів на дії позивача, ні до суду щодо усунення перешкод в користуванні квартирою вона не зверталась. Також не надано доказів суду стосовно того, що відповідач ОСОБА_2 сплачує за комунальні послуги за місцем її фактичного проживання.

Судом були досліджені оригінали квитанцій сплачених позивачем за період з травня 2013 року по листопад 2015 року, які дійсно підтверджують сплату комунальних послуг.

Суд вважає дані докази є належними та допустимими.

Заява представника відповідача про те, що наявні у позивача квитанції не підтверджують сплати позивачем комунальних послуг саме за дану квартиру та що саме позивачем проводилась оплата, суд також оцінює критично.

Відповідно до ст.. 10 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідачами не надано інших доказів, які б підтверджували що позивачем не проводилась дана оплата та що дані послуги сплачені не за квартиру де мешкає позивач.

Так як відповідачі є співвласниками квартири, суд вважає, що відповідачі повинні також нести витрати по оплаті житлово- комунальних послуг.

Позивачем за період з травня 2013 року по листопад 2015 року сплачено 5881,44 грн, що підтверджується квитанціями, тому суд вважає стягнути з відповідачів по 1960,48 грн з кожного.

Суд також вважає стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати по 243,60 грн з кожного відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст. 10,11,88,209,212.,214,215 ЦПК України , ст. 162 ЖК України, 360 ЦК України, , суд, -

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Стягнути зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на утримання житла в сумі 1960,48 грн та 243,60 судових витрат, а всього 2204,08 грн.

Стягнути зі ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 понесені ним витрати на утримання житла в сумі 1960,48 грн та 243,60 судових витрат, а всього 2204,08 грн.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Черкаської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги в 10 денний строк з дня проголошення рішення.

ГОЛОВУЮЧИЙ: