Справа № 372/4446/15-ц
провадження № 2-724/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

Головуючого судді Мори О.М.,

при секретарі Василенко О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Обухові справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу з 20 листопада 2014 року по травень 2015 року та визнання за нею права власності на житловий будинок і земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_2, а також на автомобіль Vollkswagen CC державний номерний знак НОМЕР_1.В обґрунтування позову зазначила, що починаючи з 20 листопада 2014 року вони з відповідачем ОСОБА_2 проживали як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. Позовні вимоги мотивує наступними фактами: веденням спільного господарства, поїздками на відпочинок, придбанням рухомого та нерухомого майна, показами свідків, фотокартками, аудіозаписами. Окрім того, позивач зазначає, що за час спільного проживання з відповідачем ними спільно за її власні кошти було придбано житловий будинок і земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_2, а також на автомобіль Vollkswagen CC державний номерний знак НОМЕР_1 2009 року випуску. Кошти на придбання спірного майна були отримані від продажу належної їй квартири 23.10.2013 року, а також від доходу, який отримано нею від підприємницької діяльності. В подальшому відносини між подружжям погіршились та з середини 2015 року шлюбні стосунки між сторонами було припинено і вони проживають окремо. Отже, оскільки зазначене майно було набуто за час спільного проживання сторін однією сім'єю без реєстрації шлюбу та зареєстровано за відповідачем, сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, що стало підставою для звернення до суду з відповідними вимогами.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримала та просила його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві. Пояснила, що з відповідачем по справі ОСОБА_2 з листопада 2014 року по травень 2015 року вони проживали разом, як чоловік і жінка, але шлюб не реєстрували. Проживали вони в неї, де ще також проживала її донька та мати. Вважала, що їхні стосунки серйозні і у них сім'я. При цьому на підтвердження даного факту посилалась на факт придбання за пропозицією ОСОБА_2 спірного автомобіля, будинку та земельної ділянки, а також на те, що позивачка дала власні кошти на придбання даних речей. Після припинення відносин з відповідачем, останній пообіцяв повернути кошти, витрачені на придбання спірного майна. Окрім того зазначила, що вони з відповідачем спільно їздили відпочивати у міста Львів, Кам'янець-Подільський, святкували дні народження її матері, її та ОСОБА_2

Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити з підстав наведених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов не визнав, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. Пояснив в судовому засіданні, що з позивачем однією сім'єю не проживав, оскільки з 2009 року і по даний час проживає з цивільною дружиною ОСОБА_4 та своїми батьками у АДРЕСА_1.Також зазначив, що ніяких особистих стосунків з ОСОБА_1 не мав, а суто ділові і вона була лише його постійним клієнтом по здійсненню перевезень, так як він працює таксистом. Заперечив факт, того, що брав у позивачки будь-які кошти на придбання житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2, а також на автомобіль Vollkswagen CC державний номерний знак НОМЕР_1. Зазначив, що спірне майно було придбане за кошти його батька, який отримав їх від продажу спадкових будинків та накопичених доходів за життя, зокрема від надання в оренду автомобілів для таксі.

Представник відповідача позов не визнав, просив суд відмовити в задоволені позову, посилаючись на його необґрунтованість, недоведеність та обрання невірного способу захисту позивачем.

Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, вивчивши надані сторонами докази в їх сукупності та взаємозв'язку, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Вирішуючи спір, суд повинен встановити наявність у особи, яка звернулась з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист якого подано позов, тобто встановити чи є особа, за позовом якої (або в інтересах якої) порушено провадження у справі належним позивачем, відсутність права на позов в матеріальному розумінні тягне за собою прийняття рішення про відмову в задоволенні позову, незалежно від встановлених судом обставин, оскільки лише наявність права обумовлює виникнення у інших осіб відповідного обов'язку перед особою, якій таке право належить, яка може вимагати виконання такого обов'язку від інших осіб.

Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність, чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права, або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених позовних вимог.

Як вбачається з позовної заяви, однією з позовних вимог є встановлення факту спільного проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю з 20 листопада 2014 року по травень 2015 року.

У відповідності до вимог ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Частиною 2 цієї статті передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Враховуючи, що встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу стосується вирішення спору щодо визнання права власності на житловий будинок і земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_2, а також на автомобіль Vollkswagen CC державний номерний знак НОМЕР_1, то встановлення даного факту підлягає вирішенню в порядку позовного провадження.

Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 р. №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» у тому разі коли є спір про право він розглядається в порядку позовного провадження.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 20 своєї Постанови від 21.12.2007 р. N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні ст. 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

На підтвердження факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також того, що спірне майно є спільним майном сторін, що проживали як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, яке підлягає поділу між сторонами, позивач просить взяти до уваги показання допитаних в судовому засіданні свідків, фотокартки та аудіозаписи.

Відповідно до ч.1 ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Вимогами ст.58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_5 надав суду показання, що він з ОСОБА_6 здійснили продаж житлового будинку і земельної ділянки, що розташовані по АДРЕСА_2 ОСОБА_2, гроші йому в нотаріальній конторі передавав покупець, а позивача ОСОБА_1 він ніколи не зустрічав.

Свідок ОСОБА_4 суду показала, що ОСОБА_2 є її цивільним чоловіком. Вони проживають з 2009 року в квартирі АДРЕСА_1 разом з його батьками, ведуть з відповідачем спільне господарство, їздять відпочивати та планують одружитись. Чоловік працює таксистом, а про позивачку їй відомо, що вона є його клієнткою постійною, яка добре йому платила. Він з позивачкою не проживав. Про те, що чоловік брав у позивачки якісь кошти, їй невідомо і про поїздку до м. Львів те і бачила вона її лише один раз на дні народження чоловіка. Зазначила, що у 2014 році чоловік перебував у лікарні в місті Одесі і вона була з ним, лікувався за власні кошти. Також підтвердила, що її цивільний чоловік придбав у 2015 році житловий будинок і земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_2, за кошти, які йому подарував батько, оскільки вони хотіли проживати від батьків окремо, але під час укладення договорів та сплати коштів вона присутньою не була, всіма фінансовими питаннями займається ОСОБА_2

Свідок ОСОБА_8 суду показав, що він батько відповідача ОСОБА_2 Пояснив, що його син постійно десь з 2008 року проживає з цивільною дружиною ОСОБА_4 в квартирі АДРЕСА_1, де проживає і він зі своєю дружиною. Позивачка з його сином однією сім'єю не проживали та її він не бачив. Син розповідав йому, що позивачка є його клієнтом постійним, який гарно платить за послуги таксі. Підтвердив, що в 2014 році син після нападу на нього циган потрапив до лікарні в місті Одеса. Будинок купували, щоб син з цивільною дружиною могли проживати окремо. Будинок, земельна ділянка та автомобіль придбані за кошти 400 000 гривень, які він подарував синові на день народження. Вказані кошти він отримав від продажу двох будинків та двох автомобілів марки «Шкода» та «Жигулі» і отриманих передачі в оренду таксі чотирьох власних автомобілів. Вважає, що позивач звернулась з даним позовом, так як син розповідав інформацію про свої доходи.

Свідок ОСОБА_9 суду показав, що вона матір позивача ОСОБА_1 Вкінці листопада 2014 року її донька привела додому ОСОБА_2 і вони стали проживати в них дома з її донькою, як чоловік і дружина. Зі своїми батьками він їх не знайомив. Він допомагав по господарству, донька купувала йому одяг, телефон жили вони добре. Відповідач сказав, що йому потрібно купити будинок для батьків, а потім автомобіль і вони запропонували взяти кошти в них в борг. Кошти він обіцяв повернути, коли продасть земельну ділянку в селі Жуківці та чотири автомобілі. Розписки зі ОСОБА_2 вони не брали, оскільки донька йому довіряла і вона теж. Відповідач взяв у них 10 000,00 доларів США та 10 000,00 євро, кошти давала вона особисто. Зазначені кошти були від продажу квартир в місті Києві та зароблених донькою, оскільки вона ще працює. Неприязних стосунків з відповідачем немає, але хоче, щоб він повернув взяті кошти. Припинили вони з донькою відносини через те, що відповідач мав інших жінок, окрім її доньки.

Допитаний в залі судового засідання свідок ОСОБА_7 суду показала, що з сім'єю ОСОБА_1 знайома протягом 9 років. Вона знає, що позивачка проживала разом з відповідачем у позивачки дома, планували створити сім'ю, ОСОБА_1 робила йому подарунки, він до неї добре ставився, але просто скористався її довірливістю і грошима. Позивач з ОСОБА_2 в період спільного проживання, за ОСОБА_1 кошти, придбали автомобіль марки «Фольксваген» та будинок для проживання, це вона знає зі слів позивачки. Скільки коштів давала ОСОБА_1 відповідачу для придбання автомобіля та будинку їй невідомо. Розірвали стосунки вони після дня народження відповідача в 2015 році, коли посварились через те, що ОСОБА_2 зраджував позиивачку з іншими жінками.

Допитаний в залі судового засідання свідок ОСОБА_14 суду показав, що проживає по сусідству з позивачем та йому відомо що певний час ОСОБА_1 з відповідачем проживали разом десь з листопада 2014 року, як чоловік та дружина. Зі слів дружини йому відомо, що забезпечувала сім'ю матеріально ОСОБА_1, вона купила ОСОБА_2 автомобіль та давала кошти на купівлю будинку. Разом вони проживали десь півроку. Думає, що позивач вважала, що в них з ОСОБА_2 сім'я.

Допитаний в залі судового засідання свідок ОСОБА_11 суду показала, що проживає по сусідству з позивачем та їй відомо що певний час ОСОБА_1 з відповідачем проживали разом десь з листопада 2014 року, як чоловік та дружина. Їй відомо, що забезпечувала сім'ю матеріально ОСОБА_1, вона купила ОСОБА_2 автомобіль та давала кошти на купівлю будинку. Спільно вони проживали десь півроку, поводились як сім'я, заходили до них в гості, разом їздили відпочивати, позивачка купувала йому різні речі, але щодо укладення шлюбу нічого не говорили. Вважає, що вини жили як сім'я.

Між тим, суд не приймає вказані показання, як за належні і допустимі докази та як як такі, що вказують на ту обставину, що сторони проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу з огляду на наступне.

Відповідно до ст.63 ЦПК України показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини.

Надаючи показання про знайомство із позивачем та відповідачем, свідки ОСОБА_7, ОСОБА_14 та ОСОБА_11 зазначили про те, що вони бачили їх разом, вони спілкувались, автомобіль відповідача бачили поряд з будинком відповідачки, але вказані показання не вказують на перебування сторін у фактичних шлюбних відносинах та не вказують на те, що між ними продовжились усталені відносини, що були притаманні їм як подружжю та суперечать показам свідка ОСОБА_4, яка пояснила, що починаючи з 2009 року проживає в цивільному шлюбі з відповідачем

Покази свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_9 судом оцінюються критично, оскільки вони являються близькими родичами сторін, а надані ними в судовому засіданні покази достовірно не підтвердили обставини проживання однією сім`єю, та покази одного свідка суперечать показам іншого свідка.

До того ж Конституційним судом України у рішенні від 03.06.1999 року за №5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім'ї») визначено таку обов'язкову ознаку члена сім'ї як ведення спільного господарства, чого в даній справі позивачем за визначений у позові період доведено не було.

Також, суд критично ставиться до наявних в матеріалах справи Договору купівлі-продажу квартири від 23 жовтня 2013 року, укладеного між продавцями ОСОБА_9, ОСОБА_1, ОСОБА_12 з покупцем ОСОБА_13, відповідно до якого продавці продали, а покупець прийняв у власність квартиру АДРЕСА_3 за ціною 633 000,00 гривень, які покупець зобов'язується сплатити на рахунок в АТ «Артем-Банк» (а.с. 8-9), Договору банківського рахунку № ПР/ФО/125/13 від 03.10.2013 року, Договору банківського рахунку № ПР/ФО/207/13 на користь отримувача від 23.10.2013 року, Договору банківського рахунку № ПР/ФО/205/13 від 23.10.2013 року, оскільки вказані докази не підтверджують спільного проживання однією сім'єю позивача.

Також, в матеріалах справи містяться фотокартки, (а.с. 212-222), на яких фотокартках зображені позивач та відповідач, на деяких в одній обстановці, а також одне спільне фото, на дані в підтвердження про спільне проживання і ведення особистого господарства сторін з 20 листопада 2014 року по травень 2015 року . Проте, суд критично ставиться до вказаних доказів, оскільки вказані фотокартки, зроблені в один період часу, в одній обстановці та вони не є доказом проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та дружини за зазначений у позові період.

Також, в матеріалах справи містяться флеш-накопичувач, на якому міститься аудіо запис розмов осіб чоловічої та жіночої статі щодо вимог особою жіночої статі коштів наданих у борг особі чоловічої статі, проте, суд критично ставиться до вказаних доказів, оскільки вказані аудіозаписи не є доказом проживання сторін однією сім'єю як чоловіка та дружини за зазначений у позові період.

Належних і достовірних доказів ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї позивачем не надано.

Існування між сторонами таких обов'язкових елементів сім'ї, як взаємопов'язаність спільним побутом та його ведення, наявність у них усталених взаємних прав та обов'язків, що притаманні подружжю в період з 20 листопада 2014 року по травень 2015 року не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні. Отже, суд вважає, недоведеними твердження позивача про спільне проживання однією сім'єю з відповідачем без реєстрації шлюбу з 20 листопада 2014 року по травень 2015 року, а позовні вимоги в цій частині такими, що не підлягають задоволенню.

Щодо позовних вимог визнання за позивачем права власності на майно, що є спільною сумісною власністю подружжя в порядку поділу майна, суд зазначає наступне.

Правова позиція позивача та його представника ґрунтується на положеннях ст. 74 СК України (якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними), відповідних положеннях ст. ст. 60 - 61, 65 СК України.

На майно, що є об'єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Аналіз вказаних норм закону, дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім'ї. Тоді як ст. 60 СК України презюмує, що майно, набуте під час шлюбу, належить чоловікові і жінці на праві спільної сумісної власності.

Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Відповідно до договору дарування грошових коштів від 23.05.2014 року батько відповідача ОСОБА_8 подарував своєму синові ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 400 000,00 гривень.

Судом встановлено, що 07 травня 2015 року між ОСОБА_6, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 укладено договори купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки площею 0,07 га, які розташовані за адресою:АДРЕСА_2.

Відповідно до інформації наданої Територіальним сервісним центром 3244 № 29 від 15.01.2016 року, автомобіль Vollkswagen CC державний номерний знак НОМЕР_1 2009 року випуску зареєстрований за ОСОБА_8 знятий з обліку для реалізації 18.07.2015 року.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно статті 15 ЦК України встановлено, що "кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства", а статтею 16 ЦК України встановлено, що "кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу".

Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що обставини ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна саме в інтересах сім'ї, належними і допустимими доказами не доведені, а відтак, оскільки в задоволенні позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу позивачу судом відмовлено, то вимоги про визнання права власності на житловий будинок і земельну ділянку, що розташовані по АДРЕСА_2, а також на автомобіль Vollkswagen CC державний номерний знак НОМЕР_1 також задоволенню не підлягають.

В порядку ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України суд не вирішує питання з приводу розподілу судових витрат, оскільки у задоволенні позову було відмовлено.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 174, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права власності на майно відмовити повністю.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Київської області.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Апеляційна скарга подається до Апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд Київської області.

СуддяМора О. М.