У х в а л а

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Закропивного О.В.,Журавель В.І.,
Черненко В.А.,Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до Запорізької міської ради, виконавчого комітету Запорізької міської ради, ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні прибудовою та земельною ділянкою шляхом визнання незаконним рішення виконавчого комітету, визнання незаконним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 на підставі нотаріально посвідченого на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2004 року. Власником інших 14/25 частин зазначеного житлового будинку є ОСОБА_7

Вказаний будинок розташований на земельній ділянці площею 1 246 кв.м. Виходячи з часток співвласників будинку, позивач зазначала, що вона мала право на отримання у власність 11/25 частини від загальної площі 1246 кв.м, що складає 548,24 кв.м, а ОСОБА_7 - 697,76 кв.м відповідно.

Рішенням виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27 листопада 2003 року № 403/98 ОСОБА_7 було передано у власність по фактичному користуванню земельна ділянка по АДРЕСА_1 загальною площею 0,0731 га, яка складається із земельної ділянки площею 0,0568 га (кадастровий № НОМЕР_1) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування частини житлових будинків і господарських споруд по АДРЕСА_1 та земельної ділянки площею 0,0163 га (кадастровий № НОМЕР_2) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Зазначене рішення було затверджене рішенням Запорізької міської ради від 28 січня 2004 року № 26.

Позивач зазначала, що відповідач отримала у власність земельні ділянки, загальним розміром 0,0731 га, що не відповідає частці останньої у домоволодінні та фактично позбавила її можливості на отримання у власність земельної ділянки в розмірі, що відповідає її частці у домоволодінні - 546,48 кв.м. Крім того, межа земельної ділянки, ОСОБА_7 почала проходити впритул до зовнішньої стіни належної їй прибудови чи порушено її право власності належним.

Посилаючись на зазначене, позивач просила суд усунути перешкоди у користуванні належною їй прибудовою до 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1 та прилеглою до неї земельною площею 35 кв.м., визнати протиправним та скасувати рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27 листопада 2003 року № 403/98 «Про передачу ОСОБА_7 у власність по фактичному користуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1; визнати протиправним та скасувати рішення Запорізької міської ради від 28 січня 2004 року № 26 щодо затвердження указане рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27 листопада 2003 року № 403/98; визнати такими, що видані незаконно та скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0568 га (кадастровий № НОМЕР_1) з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування частини житлових будинків і господарських споруд по АДРЕСА_1 який зареєстрований 01 березня 2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 452 та державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0163 га (кадастровий № НОМЕР_2) з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства по АДРЕСА_1 зареєстрований 01 березня 2004 року в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 453.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року, в позові відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_6, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає відхиленню на таких підставах.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Судами встановлено, що ОСОБА_6 є власником 11/25 частин житлового будинку АДРЕСА_1.

Власником інших 14/25 частини зазначеного житлового будинку є ОСОБА_7

Згідно п. 2 рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27 листопада 2003 року № 403/98 «Про передачу ОСОБА_7 у власність по фактичному користуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1 був затверджений розмір земельних ділянок загальною площею 0,1242 га (в тому числі: площею 0,1000 га - для будівництва та обслуговування житлових будинків і господарських будівель, площею 0.0242 га для ведення особистого селянського господарства) та встановлені зовнішні межі землекористування згідно з планом, що додається, за рахунок земельної ділянки, розмір якої зареєстрований ОП ЗМБТІ (площа 0,1148 га) та земель Запорізької міської ради (площа 0,0094 га). Також, п. 3 цього ж рішення ОСОБА_7 було передано у власність по фактичному користуванню земельні ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 0,0731 га.

Рішенням Запорізької міської ради від 28 січня 2004 року № 26 було затверджено рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 27 листопада 2003 року № 403/98 «Про передачу ОСОБА_7 у власність по фактичному користуванню земельних ділянок по АДРЕСА_1.

Судами також установлено, що власником 11/25 частин спірного житлового будинку ОСОБА_6 стала на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2004 року.

Відповідно до п. 1 ст. 120 ЗК України якщо житловий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти, до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_6 посилалась на те, що відповідачі порушили її права, оскільки при приватизації земельної ділянки ОСОБА_7, яка була проведена ще до придбання позивачем у власність її частини нерухомого майна, відповідач отримала ділянку більшу ніж ту, яку вона повинна отримати як співвласник відповідно до своєї частки.

Судами також установлено, що між сторонами неодноразово виникав спір щодо розмірів земельної ділянки ОСОБА_7

Так, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2012 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до Запорізької міської ради, ОСОБА_7, виконавчого комітету Запорізької міської ради про визнання рішення міської ради про передачу земельної ділянки у приватну власність незаконним, визнання державних актів на право приватної власності на землю недійсними, виділення в натурі, визнання права власності на земельну ділянку відповідно до частки у житловому будинку.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2012 року відмовлено у відкритті касаційного провадження.

Під час розгляду зазначеної цивільної справи встановлено, що на час набуття ОСОБА_7 у власність спірної земельної ділянки права ОСОБА_6 жодним чином порушено не було, а тому відсутні підстави для визнання незаконним рішення про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7 та визнання недійсними державних актів про право приватної власності останньої на спірну земельну ділянку.

Згідно з вимогами ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, що якої встановлені ці обставини.

Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновком якого погодився і суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що станом на момент купівлі позивачем її частини житлового будинку ОСОБА_7 була власником спірної земельної ділянки у розмірі 0,0731 га. Крім того, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 03.02.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26.04.2012 року, встановлено відсутність порушення прав ОСОБА_6 з боку відповідачів та відсутність підстав для визнання незаконним оспорених позивачем рішення про передачу спірної земельної ділянки у приватну власність ОСОБА_7

Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені судові рішення відповідають вимогам щодо їх законності та обґрунтованості.

Колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Оскільки доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судами попередніх інстанції допущені порушення норм матеріального та процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржених судових рішення, а фактично зводяться до переоцінки доказів і не згоди з висновками судів з їх оцінки, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Керуючись ст.ст. 337, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 17 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
О.В. Закропивний
В.А. Черненко
С.П. Штелик