РІШЕННЯ

Іменем України

Справа № 285/4374/15-ц

провадження у справі № 2/0285/100/16

14 січня 2016 року м. Новоград-Волинський

Новоград-Волинський міськрайонний суд Житомирської області в складі:

головуючої судді…………….……Літвин О.О.

при секретарі……………………... Гром Л.В.

з участю:

позивача……………………………ОСОБА_4відповідача…………………………ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу

за позовом ОСОБА_4

до ОСОБА_5

про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,-

ВСТАНОВИВ:

30.11.2015 року позивач звернулась до суду з позовом до відповідача, в якому просила стягнути аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей в твердій грошові сумі в розмірі по 1000 грн. щомісячно на кожного.

В обґрунтування позову зазначила, що діти повністю знаходиться на її утриманні, а відповідач ухиляється від надання будь-якої матеріальної допомоги, хоча має таку можливість, оскільки неофіційно працевлаштований та отримує нерегулярні мінливі доходи.

Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що працює швачкою на швейній фабриці, де отримує мінімальну заробітну плату, і не взмозі повністю забезпечити своїх дітей. Зазначила, що з відповідачем проживають в одному будинку, однак знаходяться в процесі розлучення.

Відповідач позовні вимоги визнав частково, погодився з тим, що повинен утримувати своїх дітей, однак не погодився з сумою, зазначеною в позові, мотивуючи тим,що не має постійного місця роботи та сталого доходу. Суму, яку згоден платити, суду не назвав.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові матеріали справи і оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Обов'язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов'язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві.

Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов'язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання.

Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 pоку встановлює принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Передбачено, що батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини і предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини.

Відповідно до ст.27 Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст. 141, 180-182 СК України).

Способи виконання обов'язку утримувати дитину визначені ст. 181 СК України, за змістом якої, кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі.

Судом установлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 31.07.1999 року та є батьками двох неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Діти проживають спільно з батьками, які подружні відносини не підтримують.

Домовленості про утримання спільних дітей сторони не досягли.

Жодних документів, які б підтверджували непрацездатність відповідача чи неможливість його працевлаштування або будь-яких доказів на спростування доводів позивача в частині стягнення з нього аліментів саме у твердій грошовій сумі, суду надано не було. Будь-яких поважних причин, що унеможливлюють надання ним матеріальної допомоги своїм дітям, на момент розгляду справи не існує.

Як встановлено в судовому засіданні, відповідач є здоровою працездатною особою 39 років; постійного місця роботи не має, але при цьому на обліку у службі зайнятості, як безробітний, не перебуває та не вчиняє будь-яких дій щодо пошуку роботи; інших дітей чи непрацездатних батьків не має; не достатньо приймає участь в вихованні доньки та сина та не повністю створює необхідні умови для їх розвитку і життя, відтак він спроможний сплачувати аліменти на їх утримання.

Неможливість працевлаштування відповідача не підтверджує його неспроможність надавати утримання своїм дітям. Разом з тим, обов'язок по утриманню неповнолітніх дітей не може бути покладений виключно на їх матір, середньомісячний дохід якої встановлений на рівні мінімальної заробітної плати.

На думку суду, позовні вимоги дещо завищені, а тому враховуючи визначений Законом України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку (ст. 7 Закону 1 167 грн. - для дітей віком до 6 років, 1 455 грн. - для дітей віком від 6 до 18 років); розмір середньої заробітної плати по Житомирський області (згідно з офіційними даними Мінфіну України та Державного комітету статистики у Житомирській області за грудень 2015 року вона становила 3217 грн.); потребу позивачки у фінансовій допомозі з боку відповідача, який є людиною працездатного віку, - задовольняє їх частково та стягує аліменти в розмірі по 650 грн. щомісячно на кожну дитину, що буде відповідати, як інтересам дітей, так і матеріальному становищу та стану здоров'я платника аліментів, а також засадам розумності, виваженості і справедливості.

Відповідачем не було надано доказів на підтвердження того, що доходи і матеріальне становище позивача надають їй можливість забезпечити дітям шкільного та дошкільного віку належний життєвий рівень при отриманні аліментів у мінімальному розмірі, що станом на день розгляду в суді в середньому становить 400 грн. на дитину.

А позивачем, в свою чергу, не доведена можливість сплати відповідачем аліментів у визначеному нею розмірі.

На думку суду, визначена судом сума аліментів є реальною, дає змогу забезпечити мінімальні життєві потреби кожної дитини і матеріальний стан відповідача, навіть з відрахуванням аліментів, буде задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє його від обов'язку утримувати своїх дітей, а навіть дозволяє йому виконувати свої зобов'язання щодо оплати аліментів у розмірі, визначеному судом.

Як відповідач, так і позивач, в рівних частках повинні утримувати своїх сина та доньку до досягнення ними повноліття, що разом із присудженою сумою аліментів забезпечить належне їх утримання.

Також суд стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 141, 180-184, 191 СК України суд,

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2, в твердій грошовій сумі в розмірі по 650 (шістсотп'ятдесят) грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 30 листопада 2015 року до повноліття доньки ОСОБА_6 - ІНФОРМАЦІЯ_4, та до повноліття сина ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_5

Стягнути з ОСОБА_5 на користь держави 551 (п'ятсот п'ятдесят одну) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду в частині стягнення аліментів у розмірі суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Житомирської області через Новоград-Волинський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів з дня його проголошення.

Головуюча О.О. Літвин