Категорія 48Доповідач Береговий О. Ю.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Вінницької області в складі:

головуючого: Берегового О. Ю.,

суддів: Іванюка М.В., Панасюка О.С.

за участю секретаря: Топольської В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя,

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя.

Позов мотивований тим, що 29.04.1990 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в відділі ЗАГС виконавчого комітету Вінницької міської ради зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 17.02.2015 року, яке набрало законної сили 28.02.2015 року, шлюб між ними було розірваною

За період перебування у шлюбі ними було набуто у власність майно: трикімнатну квартиру АДРЕСА_4 житловою площею 42,8 кв.м, що підтверджується Біржовим контрактом №725 про купівлю-продаж нерухомості від 05.12.1997 року, яка була зареєстрована в КП «Вінницьке міське БТІ» за ОСОБА_3 в реєстровій книзі №1128/19407, що підтверджується відповідним реєстраційним посвідченням від 11.12.1997 року; легковий автомобіль марки «Daewoо Lanos», оливкового кольору, реєстраційний номер НОМЕР_1; легковий автомобіль марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Після розлучення сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу зазначеного спільного майна, що і стало підставою для звернення з позовом до суду.

В ході судового розгляду справи, з врахуванням того, що вказані автомобілі були відчужені відповідачем без згоди другого співвласника, позивачем було подано заяву про збільшення позовних вимог, відповідно до якої вона просила визнати за нею право власності на: 1/2 частину трикімнатної квартири АДРЕСА_4 житловою площею 42,8 кв. м. загальною 66,8 кв.м.; легковий автомобіль марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2; витребувати у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь легковий автомобіль марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року позов задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частку трикімнатної квартири АДРЕСА_2 житловою площею 42,8 кв.м, загальною площею 66,8 кв.м. В задоволенні решти позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Частково не погоджуючись з таким рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення та неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просила оскаржуване рішення в частині відмови в задоволенні її позову про визнання за нею права власності на легковий автомобіль марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та витребування у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь зазначеного автомобіля скасувати та в цій частині ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю.

ОСОБА_2 оскаржила рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року лише в частині відмови в задоволенні позову про визнання за нею права власності на легковий автомобіль марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та витребування у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь зазначеного автомобіля, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 303 ЦПК України та роз'яснень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року "Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку" апеляційним судом оскаржуване рішення в інших частинах не перевіряється.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обгрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані (пропуіцення строку позовної давності, тощо), що мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Умовами обґрунтованості є повне і всебічне з'ясування обставин, що мають значення для справи, доведеність тих обставин, які суд вважає встановленими, відповідність висновків суду обставинам справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає цим вимогам.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в період з 29.04.1990 року по 17.02.2015 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Сторонами за час шлюбу придбано у власність трикімнатну квартиру АДРЕСА_3 житловою площею 42,8 кв.м, загальною площею 66,8 кв.м.; легковий автомобіль марки «Daewo Lanos», 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1, та легковий автомобіль марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстровані за відповідачем 20.04.2005 року та 30.01.2009 року відповідно.

Зазначені автомобілі зняті ОСОБА_3 з обліку для реалізації 14.03.2015 року та нині новим власником автомобіля «Daewo Lanos», 2003 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 є їх син ОСОБА_4, натомість власником автомобіля марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 є мати ОСОБА_3 ОСОБА_5

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позову в частині визнання за ОСОБА_2 права власності на легковий автомобіль марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 та витребування у ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, на її користь зазначеного автомобіля, виходив з того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту, так як не поставлено питання про визнання недійсним правочину на підставі якого ОСОБА_5 отримала у власність спірний автомобіль.

Натомість, заявник з такою позицією суду не погодилась та зазначила, що до спірних відносин підлягають застосуванню положення ст.ст. 387, 388 ЦК України, що виключає, в свою чергу, необхідність визнання правочину, на підставі якого ОСОБА_5 набула у власність спірний автомобіль, недійсним.

Однак, колегія суддів не погоджується з такими посиланнями заявника з огляду на наступне:

Відповідно до ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Згідно ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

Пунктом 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснено, що якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

З аналізу вказаних норм вбачається, що вони підлягають застосуванню до спірних правовідносин відносин у разі, якщо спірне майно придбане в особи, яка не мала права його відчужувати.

Разом з тим, відповідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

В ході розгляду справи позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 не заперечували той факт, що спірні автомобілі придбані в період шлюбу. Посилання ОСОБА_3 на той факт, що автомобіль марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 придбаний ним за особисті кошти отримані від батька не знайшли підтвердження в матеріалах справи та не підтвердженні відповідними доказами.

Зважаючи на викладене автомобіль марки «Кіа Сегаto 1.6», 2006 року випуску, № кузова НОМЕР_3, чорного кольору, реєстраційний номер НОМЕР_2 є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Частинами 1 та 2 статті 65 СК України встановлено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

У випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

З аналізу викладеного вбачається, що ОСОБА_3 вправі був розпоряджатись спірним автомобілем, однак порушив порядок розпорядження майном, не отримавши відповідної згоди від ОСОБА_2 на його продаж.

Оскільки сімейне законодавство містить спеціальні способи захисту прав, пов'язаних з сімейними відносинами (ст. 65 ч. 2, ч. 3 СК України), а обраний позивачкою відповідно до положень ст. 16 ЦК спосіб захисту (ст.ст. 321, 387, 388, 392) не є тотожним спеціальному (тотожним є спосіб захисту, передбачений ст. 369 ч. 4 ЦК), то мав бути застосований спосіб захисту, встановлений спеціальною нормою.

Отже, судом першої інстанції повно та всебічно, з додержанням норм матеріального та процесуального права, з'ясовано обставини справи. Доводи апеляційної скарги носять формальний характер та такий висновок не спростовують.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу ОСОБА_2 слід відхилити, а рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду Вінницької області набирає законної сили з моменту її проголошення, і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підпис/ /підпис/

З оригіналом вірно: О.Ю. Береговий