УхвалА

іменем україни

18 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

Луспеника Д.Д., Закропивного О.В., Штелик С.П.

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, усунення перешкод у користуванні житловим будинком; за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим будинком шляхом вселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року

в с т а н о в и л а:

У травні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. Указувала, що ОСОБА_5 та її батько - ОСОБА_6, зареєстровані в указаному будинку, однак понад один рік в ньому без поважних причин не проживають, їхніх речей у будинку немає, проте їх перебування на реєстраційному обліку створює їй перешкоди у вільному користуванні належним їй будинком.

Ураховуючи викладене, та те, що відповідачі не проживають у будинку без поважних причин понад один рік, ОСОБА_4 просила суд на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України визнати ОСОБА_5 та ОСОБА_6 такими, що втратили право користування указаним житловим будинком.

У червні 2015 року ОСОБА_5 пред'явив до суду зустрічний позов, посилаючись на те, що він проживав та зареєстрований у спірному будинку на правах члена сім'ї власника, чоловіка ОСОБА_4, з якою знаходився у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2006 року по квітень 2015 року, від якого мають двох малолітніх дітей. Відповідачка чинить йому перешкоди у користуванні житлом. Ураховуючи викладене, ОСОБА_5 просив суд зобов'язати ОСОБА_4 не чинити йому перешкод у користуванні указаним вище будинком та вселити його до нього.

Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано ОСОБА_6 таким, що втратив право користування жилим приміщенням у будинку АДРЕСА_1. У задоволенні позову у частині визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування указаним житловим будинком, відмовлено. Зустрічний позов ОСОБА_5 задоволено. Усунено ОСОБА_5 перешкоди у користуванні указаним житловим будинком шляхом вселення до нього.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення у частині відмови у визнанні ОСОБА_5 таким, що втратив право користування указаним житловим будинком, скасувати, посилаючись на порушення судами норм матеріального й процесуального права, та ухвалити у цій частині нове рішення про задоволення позову.

Участині позовних вимог до ОСОБА_6 судові рішення не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 про визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим будинком, та задовольняючи його зустрічний позов про вселення, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли до правильного висновку про те, що ОСОБА_5 вселився у спірний житловий будинок як член сім'ї позивачки, чоловіка, з якою знаходився у зареєстрованому шлюбі з жовтня 2006 року по квітень 2015 року, від якого мають двох малолітніх дітей. Припинення шлюбних відносин згідно зі ст. ст. 156, 157 ЖК Української РСР не є підставою для позбавлення права користування житлом. Установивши, що ОСОБА_4 перешкоджає ОСОБА_5 користуватися житлом, суд його вселив до спірного житлового будинку.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Костопільського районного суду Рівненської області від 16 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 11 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

О.В. Закропивний

С.П.Штелик