Провадження №2/263/114/2016
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
15 січня 2015 року Жовтневий районний суд міста Маріуполя Донецької області у складі головуючого судді Кірякової Н.П., при секретарі Соколової О.Б., у відсутність сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Маріуполі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, -
Позивачка у судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягала у повному обсязі та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення.
Відповідач у судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про відкладення розгляду справи до суду не надавав.
Враховуючи, що по справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, та згоду позивача на заочний розгляд справи, суд ухвалив рішення про заочний розгляд справи та відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є батьком ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження І-АМ № 207444, виданого 15.11.2003 року та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, що підтверджується свідоцтвом про народження І-НО № 485468, виданого 02.10.2012 року.
Згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Ст. 10 ч. 3 та ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ч. 1, 3 ЦПК України належними є докази, що містять інформацію щодо предмета спору.
Згідно із ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем. Даних про те, що відповідач звертався до державного виконавця з приводу неправильного нарахування розміру заборгованості, у суду немає. Також відповідач не надав суду свій розрахунок заборгованості перед позивачем.
Відповідно до вимог ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотку від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.
Таким чином позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487,20 грн.
На підставі ст.ст. 195, 196 СК України, ст. ст. 3, 551 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 11, 15, 60, 88, 209, 212- 215, 224-226 ЦПК України суд,
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення пені за прострочення сплати аліментів, задовольнити.
Відповідач може подати до Жовтневого районного суду м. Маріуполя заяву про перегляд рішення протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення позивачем може бути подано апеляційну скаргу до апеляційного суду Донецької області через Жовтневий районний суд м. Маріуполя протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя Н.П.Кірякова