Справа № 204/1157/16-ц
Провадження № 2/204/931/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 липня 2016 року м. Дніпропетровськ

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Черкез Д.Л.,

при секретарі Старостенко Т.В.,

за участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

третьої особи ОСОБА_3,

третьої особи ОСОБА_4,

третьої особи ОСОБА_5,

представника третьої особи ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_7 до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 жовтня 2001 року № 288, -

В С Т А Н О В И В:

16 лютого 2015 року позивач ОСОБА_7 звернулася до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 про визнання не чинним рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 жовтня 2001 року № 288. 01 квітня 2016 року позивач надала суду уточнену позовну заяву, в якій просила визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради за № 288 від 19 жовтня 2001 року «Про затвердження акту ідеальних часток між співвласниками домоволодіння №6 по вул. Булигіна в м. Дніпропетровську». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона - ОСОБА_7 на підставі договору від 03 вересня 1982 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, придбала у ОСОБА_10 44/100 частин домоволодіння по вул. Булигіна, 6 в м. Дніпропетровську. 13 вересня 1998 року вказане нерухоме майно було зареєстровано у Дніпропетровському МБТІ за реєстраційним №346-78. У 2014 році ОСОБА_5 звернулась до ОСОБА_7, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8 із цивільним позовом до Красногвардійського суду м. Дніпропетровська в якому просила змінити частки співвласників управі спільної часткової власності на спірне домоволодіння, а також визнати за нею право власності на 22/100 частки вказаного домоволодіння у порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_11, померлого 10.02.1985 року. 04 листопада 2014 року, після отримання вказаного позову ОСОБА_7 дізналася, що виконавчим комітетом Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради було прийнято рішення від 19.10.2001 року №288 «про затвердження акту ідеальних часток між співвласниками домоволодіння №6 по вул. Булигіна в м. Дніпропетровську». З вказаного рішення вбачається, що воно було прийнято у звязку із зверненням до відповідача ОСОБА_12 з проханням затвердити акт ідеальних часток між співвласниками спірного домоволодіння, складений фахівцем КП «ДМБТІ» від 17.08.2001 року. У вказаному рішенні зазначено, що «ідеальні частки співвласників домоволодіння змінилися у звязку із знесенням житлового будинку, зазначеного на генплані під літ. В-1 та анулюванням правовстановлюючих документів на нього згідно з рішенням виконкому від 18.04.1997 року за №103 ». Також, у рішенні зазначено, що «…розглянувши подані документи, згоду співвласників домоволодіння та керуючись ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», виконавчий комітет Красногвардійської районної ради вирішив затвердити акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння №6 по вул. Булигіна і признати: за ОСОБА_5 22/100 частки; за ОСОБА_7 41/100 частки; за ОСОБА_3 18/100 частки; за ОСОБА_12 11/100 частки, за ОСОБА_13 8/100 частки від усього домоволодіння». Пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення вищевказаних громадян зобовязано переоформити правовстановлюючі документи через комунальне підприємство «ДМБТІ». Із змісту рішення виконкому Красногвардійської райради від 18.04.1997 року №103 вбачається, що виконком вирішив анулювати правові документи на 8/100 частки домоволодіння №6 по вул. Булигіна (жилий будинок літ.В-1) на імя померлої ОСОБА_14 Таким чином, оскаржуваним рішенням була зменшена частка, яка належить позивачу на праві спільної часткової власності у спірному домоволодінні на підставі договору від 03.09.1982 року, з 44/100 ідеальних часток до 41/100 частки від усього домоволодіння та здійснено перерозподіл належних позивачу 3/100 частки та 8/100 частки, що належали померлій ОСОБА_14 між іншими співвласниками. При цьому, як вбачається із ОСОБА_12 ідеальних часток від 17.08.2001 року, складеного Дніпропетровським МБТІ, зазначений перерозподіл часток здійснено тільки між декількома співвласниками, а саме: між ОСОБА_5, частка якої збільшилась на 4/100 (з 18/100 до 22/100), ОСОБА_3, частка якого збільшилася на 5/100 (з 13/100 до 18/100) та ОСОБА_12, частка якого збільшилася на 2/100 (з 9/100 до 11/100). Позивач вважає, що вищевказане рішення виконкому від 19 жовтня 2001 року за № 288 порушує її законні права та інтереси. Також зазначила, що вона ніколи не надавала згоди на зміну належної їй частки у спірному домоволодінні, про розгляд заяви ОСОБА_12 щодо затвердження акту ідеальних частко у цьому домоволодінні вона повідомлена не була і участі у прийнятті оскаржуваного рішення виконкому не приймала, а про існування вказаного рішення дізналася лише у 2014 році. Крім того, висновком судової почеркознавчої експертизи №5111-15 по справі №204/999/15 від 07 грудня 2015 року встановлено, що рукописний текст «З актом ідеальних часток згоден (ОСОБА_7)» та підпис від імені ОСОБА_7, що розміщені на третьому аркуші в акті ідеальних часток від 17.08.2001 року, виконані не ОСОБА_7, а іншою особою. Крім того, позивачем ніколи не надавалися повноваження фізичним або юридичним особам щодо представництва його інтересів в ході підготовки і затвердження акту ідеальних часток від 12.08.2001 року та в процесі прийняття спірного рішення. Також, зазначила, що повноваження виконавчого органу районної у місті ради визначено ст.52 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» та даною нормою і наведеним Законом в цілому до повноважень виконавчого комітету районної у місті ради не віднесено вирішення питання щодо затвердження актів ідеальних часток у власності, зміни часток співвласників домоволодіння, тощо. Крім того, ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» відповідачу не надавалося права прийняття рішення про зобовязання осіб вчинити певні дії по переоформленню правовстановлюючих документів. Наявне в оскаржуваному рішенні посилання, за змістом, на п.п.1 п.б ст. 31 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», не надало відповідачу право прийняття даного рішення оскільки зазначеною правовою нормою визначено, що: «До відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження, а саме прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів у порядку, встановленому законодавством». Таким чином, наведена норма закону встановлює обсяг повноважень для виконавчих органів, сільських, селищних, міських рад, а не для виконавчого органу районної в місті ради, яким є відповідач. Крім того, зазначеним п.1 п.б ст. 31 вищевказаного ЗУ визначені повноваження виконавчих органів щодо прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом обєктів, в той час як в оскаржуваному рішенні відповідач вирішив питання щодо перерозподілу ідеальних часток між співвласниками домоволодіння. За таких обставин, посилання відповідача в оскаржуваному рішенні на п.1 п.б ст. 31 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні» як на підставу для прийняття цього рішення, є необґрунтованим і вказує на перевищення відповідачем наданих йому повноважень. Також, ст. 113 ЦК Української РСР було встановлено механізм володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності або за згодою всіх учасників або, за відсутності такої згоди, спір підлягає вирішенню в судовому порядку. При цьому слід звернути увагу, що участь виконавчого органу районної у місті ради при вирішенні власниками питань володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності у випадку знесення житлового будинку, який входив до складу домоволодіння, взагалі не передбачалась, як передбачалась і прийняття рішень виконавчим комітетом вказаного органу місцевого самоврядування з цих питань. Натомість, оскільки згоди позивача на безпідставне зменшення його частки у домоволодінні не існувало, спір між співвласниками про зміну розміру часток у спільній частковій власності мав бути розглянутий у судовому порядку із проведенням відповідної будівельно-технічної експертизи щодо варіантів розподілу. Крім того, рішенням АС Дніпропетровської області від 12.10.2015 року, встановлено, що оскаржуване рішення було виконано одним із співвласників - ОСОБА_12, який переоформив документи в КП ДМБТІ на 11/100 частин. Також, у рішенні АС зазначено, що суд першої інстанції «фактично не прийняв до уваги рішення виконкому від 19.10.2001 року, яке є правовстановлюючим документом для всіх власників». Таким чином, спірне рішення породжує права та обовязки для позивача та порушує його законні інтереси. Згідно звіту про оцінку майна від 15.09.2015 року, ринкова вартість 39/100 частин домоволодіння №6 по вул. Булигіна складає 516569 грн. Таким чином, ринкова вартість 3/100 частин спірного домоволодіння, що належить позивачу та була безпідставно перерозподілена відповідачем оскаржуваним рішенням, складає 39736,08 грн. Згідно ч.10 ст. 59 ЗУ «Про місцеве самоврядування в Україні», акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. На підставі вищевикладеного Позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач, в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд позов задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Крім того суду пояснив, що вона придбала 44/100 домоволодіння за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Булигіна, б. 6, кв. 4. Коли знесли старий будинок, землю, що під ним була розподілили між нею та ОСОБА_5 та якась частина відійшла виконкому. Оспорюваний акт вона не бачила, та його не підписувала. ОСОБА_4 не заноси вказаний акт до них до дому, аби вона його підписала. Зазначила, що порушення її прав відбулося виключно на паперу, оскільки її часка зменшилася, однак фактично її не позбавлено будь-якої частини права власності на належне їй нерухоме майно. Про існування оспорюваного акту вона дізналася лише у 2014 році. Коли ОСОБА_5 звернулася з позовом до суду.

Представник позивача в судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд їх задовольнити у повному обсязі, з підстав наведених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав у повному обсязі та просив суд відмовити у їх задоволенні. Суду пояснив, що позивачу ще у 2001 році було відомо про існування оскаржуваного акту, оскільки його прийняття та затвердження не відбулося би за відсутністю згоди всіх співвласників спільної часткової власності. Також зазначив, що оскільки обласної радої були делеговані повноваження районним у місті радам, рішення вони приймали в межах своїх повноважень, а тому твердження позивача в цій частині є безпідставними. Крім того заявив клопотання про застосування строку позовної давності.

Треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4 у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову, оскільки вважають його безпідставним. Просили суд відмовити у його задоволенні у повному обсязі. Також просили суд застосувати строк позовної давності. При цьому посилалися на письмове клопотання від 22 березня 2016 року, де зазначено, що ОСОБА_7 дізналася про те, що частки співвласників у домоволодінні №6 по вул. Булигіна в м. Дніпропетровську змінилися не 04.11.2015 року, а в серпні 2001 року, після того як був складений акт ідеальних часток співвласників домоволодіння від 17.08.2001 року фахівцем БТІ. Поважних причин пропуску строку ОСОБА_7 суду не надала. Таким чином, вважають, що ОСОБА_7 пропустила строк звернення з позовною заявою (без поважних на те причин) «про визнання не чинним рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у місті Дніпропетровську ради від 19.10.2001 року № 288» до суду, а тому в позові необхідно відмовити.

Представник третьої особи ОСОБА_5 ОСОБА_6 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову тиа просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Третя особа ОСОБА_8 в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. За згодою усіх учасників процесу суд ухвалив проводити розгляд справи за відсутності ОСОБА_8

Третя особа КП «Дніпропетровське МБТІ» в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Допитана у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_5 суду пояснила, що треті особи та позивач по справі є сусідами та співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Булигіна, б. 6. Кожному з них належить певна частка у вказаному нерухомому майні. Спори між нею та позивачем почалися коли в позивача зявився новий чоловік ОСОБА_15 Вони перекрили доступ до спільної дороги, та усі були вимушені ходити по іншій стороні. У звязку з цим вона звернулася до суду і вони поділили ділянку між ними, тому що вони були суміжні. З приводу того, хто підписував оспорюваний акт зазначила, що підпис у акті це підпис її чоловіка, а отже вона була обізнана про існування цього акту, однак пропустила строки позовної давності для звернення до суду.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_16 суду пояснив, що треті особи та позивач по справі є сусідами та співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Булигіна, б. 6. Кожному з них належить певна частка у вказаному нерухомому майні. Коли у 2001 році був проведений перерозподіл часток всі співвласники були на місці, знали про це та всі погодилися на такий парозподіл. Ще у 1997 році вони ділили земельну ділянку, оскільки попередній власник частини домоволодіння ОСОБА_2 подав заяву до виконкому. Коли затверджували оспорюваний акт до їхнього спільного домоволодіння приходив технік та все вимірював. Йому не відомо, чи затверджували інші співвласники проведені виміри. Також повідомив, що підпис на оскаржуваному акті, це підпис чоловіка позивача. Йому про це відомо, оскільки під час виборів вони разом з іншими сусідами порівнювали підпис у списках виборців і бюлетень у акті, і виявилося, що ці два підписи абсолютно ідентичні.

Допитаний у судовому засіданні у якості свідка ОСОБА_4 суду пояснив, що треті особи та позивач по справі є сусідами та співвласниками домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Булигіна, б. 6. Кожному з них належить певна частка у вказаному нерухомому майні. У 2001 році попередній власник його частки вирішив продати належну йому частку та оскільки він не хотів займатися оформленням документів через свій похилий вік, ОСОБА_2 оформив на нього довіреність, аби усіма необхідними діями займався особисто ОСОБА_4 Суду повідомив, що коли відбувалося погодження оспорюваного акту, він сам особисто ходив з цим актом по усім сусідам та віддав на підпис. Спочатку його підписала ОСОБА_5 потім інші співвласники, а потім він прийшов до дому позивача. У домоволодінні ОСОБА_15 до нього вийшли або сама Позивач або її чоловік, Точно він сказати не може оскільки не памятає, узяв акт ідеальних часток та пішов до свого двору, а ОСОБА_4, залишився чекати біля воріт. Через декілька хвилин акт принесли та віддали вже підписаний. Хто саме підписував акт він особисто не бачив. Однак підтвердив, що ще у 2001 році ОСОБА_7 вже було відомо про перерозподіл часток.

Допитана у судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_17 суду пояснила, що вона є головою квартального комітету № 21 з 1984 року. До території, яку обслуговує квартальний комітет, відноситься також і вул. Булигіна у м. Дніпропетровську. Суду повідомила, що під час підписання акта ідеальних часток вона від 17.08.2001 року вона була присутня та також його підписала та поставила печатку квартального комітету. Під час підписання акту були присутні наступні особи: ОСОБА_4, ОСОБА_3 та його дружина та ОСОБА_15, який є чоловіком ОСОБА_7, саме він підписував цей акт. Інших осіб вона не памятає, оскільки минуло багато часу. Чи був уповноважений ОСОБА_15 на підписання цього акту та чи є він власником домоволодіння їй невідомо.

Викликаний у судове засідання для допиту у якості свідка ОСОБА_15 відмовився від дачі показань на підставі ст. 63 Конституції України та ст. 52 ЦПК України, у звязку з тим, що позивач по справі - ОСОБА_7 є його дружною. Відмова була прийнята судом.

Допитавши свідків, вислухавши пояснення сторін та третіх осіб, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що на підставі договору від 03 вересня 1982 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_9, ОСОБА_7 придбала у ОСОБА_10 44/100 частин домоволодіння по вул. Булигіна, б. 6 в м. Дніпропетровську (а.с.12-13). 13 вересня 1998 року вказане нерухоме майно було зареєстровано у Дніпропетровському МБТІ за реєстраційним №346-78 (а.с.14).

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року по справі № 22-ц/774/8789/15 встановлено наступне:

ОСОБА_5, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14.10.1987 року посвідченого Третьою дніпропетровською державною нотаріальною конторою та зареєстрованого в КП «ДМБТІ» за № 489-31 належить 18/100 частини домоволодіння № 6 по вул. Булигіна у м. Дніпропетровську.

ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 03.11.1979 року посвідченого державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори за реєстром № 1-13366 та зареєстрованого в Дніпропетровському міжміському бюро технічної інвентаризації 06.11.1979 року в реєстровій книзі № 346-78 належить 13/100 частин домоволодіння № 6 по вул. Булигіна у м. Дніпропетровську.

ОСОБА_12, згідно договору купівлі продажу від 14.02.1972 року належало 11/100 частини домоволодіння. Вказану частку придбав у ОСОБА_12 ОСОБА_4

ОСОБА_8 згідно договору дарування від 27.08.1996 року належить 8/100 частин домоволодіння.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

17.08.2001 року КП «ДМБТІ» проведено інвентаризацію домоволодіння № 6 по вул. Булигіна у м. Дніпропетровську та було встановлено, що частки співвласників домоволодіння змінилися у звязку з знесенням житлового будинку В-1, який належав ОСОБА_14 на дату обстеження, домоволодіння складається із трьох житлових будинків літ. А-1, Б-1,Ж-1, господарських будівель та споруд.

Згідно акту ідеальних часток від 17.08.2011 року, складеного фахівцем КП «Дніпропетровське МБТІ» ОСОБА_18, на підставі проведених ним обстежень домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Булигіна, б. 6, були визначені частки кожного зі співвласників. Вказаний акт був погоджений та підписаний усіма співвласниками вказаного домоволодіння (а.с. 22-24).

Рішенням Виконавчого комітету Красногвардійської районної ради м. Дніпропетровська за № 288 від 19 жовтня 2001 року затверджено акт ідеальних часток між співвласниками домоволодіння № 6 по вул. Булигіна в м. Дніпропетровську і визнано: за ОСОБА_5 22/100 часток домоволодіння; за ОСОБА_7 41/100 часток домоволодіння; за ОСОБА_3О 18/100 часток домоволодіння; за ОСОБА_12 11/100 часток домоволодіння; за ОСОБА_8 8/100 часток домоволодіння (а.с. 19-20).

Підставою перерозподілу часток домоволодіння між усіма співвласниками стало рішення виконкому Красногвардійської районної ради народних депутатів № 103 від 18.04.1997 року «Про анулювання правових документів на жилий будинок № 6, літ «В-1» по вул. Булигіна на імя ОСОБА_14 (а.с. 21).

Згідно вказаного рішення домоволодіння № 6 по вул. Булигіна складається із чотирьох жилих будинків, зазначених на генплані під літ «А-1», «Б-1», «В-1» та «Ж-1». Жилий будинок під літ «В-1» згідно правових документів належав ОСОБА_14 У 1992 році ОСОБА_14 померла. Спадкоємців на жилий будинок не має. У жилому будинку ніхто не проживав, тому будинок напівзруйнований і непридатний для проживання. Враховуючи наведене, на підставі заяви співвласників двора виконком вирішив:

Анулювати правові документи на 8-100 частин домоволодіння № 6 по вул. Булигіна (жилий будинок під літ «В-1») на імя ОСОБА_14. Вважати домоволодіння № 6 по вул. Булигіна складеним із трьох житлових будинків та зобовязати співвласників домоволодіння внести зміни у технічний паспорт. (а.с. 21).

Позивач стверджує, що дізналася про оскаржуване нею рішення лише у листопаді 2014 року, коли отримала позовну заяву ОСОБА_5 ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зміну часток співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності на 22/100 частини домоволодіння у порядку спадкування за заповітом. Крім того ОСОБА_3 подав зустрічний позов в цій справі про зміну часток співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності на 18/100 частин домоволодіння.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року було задоволено позов ОСОБА_5 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зміну часток співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності на 22/100 частини домоволодіння у порядку спадкування за заповітом. Змінено ідеальну частку власника ОСОБА_5 з 18/100 частин на 22/100 частин домоволодіння № 6 по вул. Булигіна у м. Дніпропетровську та визнати за ОСОБА_5 право власності на змінену частку, а саме на 22/100 частин домоволодіння № 6 по вул. Булигіна у м. Дніпропетровську, яке складається з житлових будинків: літ. А-1 житловою площею 48,7 кв.м, літ. Б-1 житловою площею 74,7 кв.м, літ. Ж-1 житловою площею 13,6 кв.м; літніх кухонь Д, д, Л, вбиральні літ. Т, літнього душу літ С, сараїв літ. Г, Е, З, та споруд № 1-4, 6-16, І, ІІ. Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_8 про зміну часток співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння та визнання права власності на 18/100 частин домоволодіння також було задоволено. Змінено ідеальну частку власника ОСОБА_3 з 13/100 частин на 18/100 частин домоволодіння № 6 по вул. Булигіна у м. Дніпропетровську та визнати за ОСОБА_3 право власності на змінену частку, а саме на 18/100 частин домоволодіння № 6 по вул. Булигіна у м. Дніпропетровську, яке складається з житлових будинків: літ. А-1 житловою площею 48,7 кв.м, літ. Б-1 житловою площею 74,7 кв.м, літ. Ж-1 житловою площею 13,6 кв.м; літніх кухонь Д, д, Л, вбиральні літ. Т, літнього душу літ С, сараїв літ. Г, Е, З, та споруд № 1-4, 6-16, І, ІІ.

Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 жовтня 2015 року, апеляційна скарга ОСОБА_7 задоволена частково. Скасовано вищевказане рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 11 серпня 2015 року і в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_3 - відмовлено (а.с.15-18).

В обгрунтування своїх позовних вимог позивач вказує на той факт, що вона не була обізнана про перерозподіл ідеальних часток між співвласниками та не підписувала акт ідеальних часток від 17.08.2001 року, а підпис на акті зроблений не нею.

Згідно висновку судової почеркознавчої експертизи по цивільній справі № 204/999/15-а № 5111-15 від 07 грудня 2015 року встановлено, що розписний текст «З актом ідеальних часток згоден» та підпис від імені ОСОБА_7, що розміщені на третьому аркуші в ОСОБА_12 ідеальних часток від 17.08.2001 року, виконані не ОСОБА_7, а іншою особою (а.с. 64-69). Таким чином суд вважає встановленим той факт, що позивач не підписувала акт ідеальних часток від 17.08.2001 року, а отже і не була обізнана про його існування.

Оскільки перерозподіл часток домоволодіння між співвласниками відбувався у 2001 році, то правовідносин сторін на той час регулювалися Цивільним кодексом УССР 1963 року.

Відповідно до ст. 113 ЦК УРСР 1963 року (який діяв на час виникнення спірних правовідносин) володіння, користування і розпорядження майном при спільній частковій власності провадиться за згодою всіх учасників, а при відсутності згоди - спір вирішується судом.

Тобто, для зміни розміру частки одного із співвласників будинку, який знаходиться у спільній частковій власності, необхідне волевиявлення усіх співвласників будинку. У іншому випадку спори підлягають розгляду судом.

Однак, як встановлено у судовому засіданні, згоду ОСОБА_19 на перерозподіл часток, у встановленому законом порядку отримано не було.

Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується.

Оскільки в судовому засіданні встановлено, що перерозподіл часток співвласників домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Булигіна, б. 6 відбувся без згоди ОСОБА_7 суд вважає, що порушені права Позивача підлягають судовому захисту, а тому рішення виконкому Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 жовтня 2001 року № 288 слід визнати незаконним та скасувати, оскільки воно було прийнято з порушенням діючих на той час норм законодавства без згоди всіх співвласників.

При цьому суд відхиляє твердження позивача про те, що відповідач не мав повноважень приймати рішення про затвердження акту ідеальних часток з тих підстав, що у відповідності до абз. 2 п.п. а) п. 4.1 розділу 4 «Правил державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб» затвердженої Наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року N 56 (яка діяла на час прийняття оскаржуваного рішення), оформлення права власності на об'єкти нерухомого майна проводиться з видачею свідоцтва про право власності місцевими органами державної виконавчої влади, місцевого самоврядування - власникам спільних будівель, які на законних підставах зробили перебудову, прибудову, внаслідок чого змінились належні їм частки. (Наказ втратив чинність згідно з наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 2 липня 2012 року N 327). Таким чином, на час прийняття оскаржуваного рішення виконавчий комітет Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради діяв на підставі та в межах повноважень наданих йому законом.

Щодо заяв Відповідача та третіх осіб про застосування строку позовної давності суд вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За приписами ст. 267 ЦК України заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1ст. 261 ЦК України).

Як вже зазначалося, позивач вказує про те, що вона дізналася про порушення своїх прав лише у листопаді 2014 року, після того як отримала позовну заяву ОСОБА_5

В обґрунтування того, що позивач була обізнана про існування оскаржуваного нею рішення ще у 2001 році, відповідач та треті особи посилаються на той факт, що чоловік Позивача ОСОБА_15 знав про акт ідеальних часток, оскільки підписував його особисто, про що засвідчили допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_17 ОСОБА_19 оскільки ОСОБА_15 є чоловіком ОСОБА_7, які живуть однією родиною, то можна стверджувати про те, що позивач ОСОБА_7 також буда обізнана та знала про існування і акта ідеальних часток від 17.08.2001 року і про рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 жовтня 2001 року № 288.

Однак, з вказаними твердження відповідача і третіх сторін не можна погодитися, оскільки суд вважає, що факт обізнаності чоловіка позивачки, не свідчить про обізнаність самої позивачки щодо існування вказаних обставин. Доказів, які б це спростовували, відповідачем суду не надано.

Доказування у цивільному процесі не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК України).

Крім того, суд критично ставиться до показань свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_17 оскільки в їх показаннях містяться розбіжності, а саме: ОСОБА_4 зазначив, що акт ідеальних часток підписав ОСОБА_15, коли він приніс їм його до дому, а ОСОБА_17 вказала на те, що акт ідеальних часток був підписаний у її присутності та присутності ОСОБА_15, ОСОБА_3 та його дружини, ОСОБА_5 та інших осіб, яких вона не памятає. Також, при оцінці показань ОСОБА_4 суд враховує той факт, що він є заінтересованої особою у даній цивільній справі, оскільки вирішення справи може вплинути на його права як співвласника у праві спільної часткової власності, а тому не приймає їх до уваги.

Поміж іншим, відповідач в обґрунтування своїх заперечень посилався на той факт, що підписи на акті ідеальних часток та акті конкретного користування від 17.08.2001 року (а.с. 218) є ідентичним, та є підписом саме ОСОБА_15 Однак, належних доказів на підтвердження цих обставин, суду не надав.

Представник відповідача в судовому засіданні в обґрунтування своїх заперечень посилався на те, що оскільки позивач перебуває у шлюбі з ОСОБА_15 (який підписував акт ідеальних часток), він діяв в інтересах сімї, а тому можна вважати, що перерозподіл часток у праві спільної часткової власності відбувся за згодою всіх співвласників. Проте, з вказаним твердженням позивача не можна погодитися, оскільки в судовому засіданні достовірно встановлено, що єдиним власником 44/100 часток домоволодіння, розташованого за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Булигіна, б. 6 , кв. 4 є ОСОБА_7 (на той час ОСОБА_20І.), яка придбала цю частину ще у 1982 році, що підтверджується договором купівлі-продажу від 03 вересня 1982 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої дніпропетровської державної нотаріальної контори.

Відповідно до ст. 24 Кодексу про шлюб та сімю 1969 року, (що діяв на час виникнення спірних правовідносин), майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них.

Згідно ст. 23 КпШС 1969 року майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі.

В судовому засіданні було встановлено та не оспорювалося сторонами, що ОСОБА_7 та ОСОБА_15 є чоловіком та дружиною, та одружилися вони після того, як вона придбала частину будинку, а тому можна дійти висновку, що вказаний будинок є її особистою власністю, а отже і розпоряджатися вказаним нерухомим майном вона має право особисто сама.

За таких обставин посилання відповідача на те, що підписання ОСОБА_15 акта ідеальних часток від 17.08.2001 року свідчить про розпорядження майном в інтересах сімї за їх спільною згодою, є безпідставними, недоведеними та не приймаються судом до уваги. Доказів того, що чоловік позивача ОСОБА_15 був уповноважений на вчинення певних дій від імені своєї дружини щодо розпорядження нерухомим майном, відповідачем суду не надано.

Таким чином суд приходить до переконливого висновку, що оскільки відповідачем не надано суду належних доказів на підтвердження тієї обставини, що Позивач була обізнана про існування оскаржуваного нею рішення у 2001 році, підстав для застосування строку позовної давності не має.

Підсумовуючи наведене суд, повно, всебічно та безпосередньо дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до переконання, що позовні вимоги ОСОБА_7 є обґрунтованими, законними, в повному обсязі доведеними, а тому слід визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної ради за № 288 від 19 жовтня 2001 року «Про затвердження акту ідеальних часток між співвласниками домоволодіння №6 по вул. Булигіна в м. Дніпропетровську».

На підставі ст.ст. 256, 257, 261, 267, 393 Цивільного кодексу України, ст. 113 ЦК УРСР 1963 року, ст.ст. 23, 24 КпШС 1969 року, та керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 197, 212-215, 218 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

В И Р І Ш И В :

Позовну заяву ОСОБА_7 до Виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради, треті особи ОСОБА_5, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_8, КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» про визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради від 19 жовтня 2001 року № 288 задовольнити.

Визнати незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Красногвардійської районної у м. Дніпропетровську ради за № 288 від 19 жовтня 2001 року «Про затвердження акту ідеальних часток між співвласниками домоволодіння №6 по вул. Булигіна в м. Дніпропетровську».

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Дніпропетровської області через Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д.Л. Черкез