У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О. Нагорняка В.А. Мазур Л.М.

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 в особі ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12. ОСОБА_13 про визнання права власності на нежиле приміщення підвалу, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2006 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до відповідачів про визнання права власності на нежиле приміщення підвалу.

Позивач посилався на те, що спірне нежиле приміщення (підвал) знаходиться під квартирою, яка належить йому на праві власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2001 року. Інші власники квартир у вказаному будинку здійснили поступку своїх прав сумісної власності на його користь. Просив визнати за ним право власності на приміщення підвалу загальною площею 111,4 кв. м, що знаходиться в будинку АДРЕСА_1.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 року, у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати зазначені судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню.

Згідно ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження судового рішення може бути неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами встановлено, що ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу від 27 червня 2001 року. Під вищевказаною квартирою розташоване приміщення підвалу, загальною площею 111,4 кв. м.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 15 грудня 2014 року, підвал, розташований під будинком, складається з комплексу взаємопов`язаних між собою приміщень загальною площею 116, 5 кв. м. При цьому частина приміщень підвалу є допоміжними і призначені для забезпечення експлуатації житлового будинку і побутового обслуговування його мешканців, а частина - нежитловими приміщеннями, які не відносяться до житлового фонду.

Згідно зі ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» допоміжними приміщеннями багатоквартирного будинку є приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку і побутового обслуговування мешканців будинку. Нежилі приміщення є окремою категорією приміщень багатоквартирного будинку, тобто приміщеннями, що належать до житлового комплексу, але не відносяться до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитках. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають.

Вирішуючи спір, суди попередніх інстанцій правильно виходили з того, що допоміжні і нежилі приміщення є різними частинами багатоквартирного будинку, у зв'язку з чим п. 2 ст. 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» на приміщення, що відносяться до категорії нежилих і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, не поширюється.Житловий будинок АДРЕСА_1 та розташовані у цьому приміщенні нежитлові приміщення на час звернення позивача до суду були об`єктами права комунальної власності на підставі рішення Одеської обласної ради народних депутатів від 25 листопада 1991 року № 226-XXI «Про розмежування державного майна між власністю обласної ради, міст обласного підпорядкування і районів області». Вимог до Одеської міської ради ОСОБА_4 не заявляв.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання за ОСОБА_4 як власником квартири № 20 права особистої приватної власності на приміщення підвалу загальною площею 111,4 кв. м у житловому будинку по АДРЕСА_1 як на допоміжне нежиле приміщення будинку.

Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою і наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначених судових рішень.

Неправильного застосування норм матеріального чи порушення норм процесуального права при розгляді даної справи судами попередніх інстанції не вбачається.

Керуючись ст. ст. 332, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 березня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 29 жовтня 2015 рокузалишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Леванчук А.О. Нагорняк В.А. Мазур Л.М.