Справа № 461/2456/16 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/783/5826/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Р. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(вступна і резолютивна частини)

14 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого судді Цяцяка Р.П.,

суддів Ванівського О.М. і ОСОБА_2,

при секретарі Цапові П.М.,

за участю ОСОБА_3 - представника ОСОБА_4;

адвоката ОСОБА_5 представника ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3, представника ОСОБА_4, на рішення Галицького районного суду м.Львова від 05 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 і ОСОБА_9, третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору, - Відділ Державної реєстрації речових прав на нерухоме майно реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про визнання недійсним свідоцтва про право власності та скасування державної реєстрації права власності, в кінцевій редакції позовних вимог якого просила судвизнати недійсним свідоцтво про право власності № 5789595, видане Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 05.07.2013 року, в частині права власності ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на нежитлові приміщення, а саме - комори в підвалі площею 30,8 кв.м. та 24,3 кв.м. в будинку № 35 по вул. Вірменській у місті Львові (в подальшому «спірні нежитлові приміщення»); скасувати державну реєстрацію права власності відповідачів на спірні нежитлові приміщення.

Позовні вимоги обґрунтовувалися тим, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні спірними нежитловими приміщеннями, зокрема: поставили замок на двері, чим обмежили позивачці та іншим мешканцям будинку доступ до спірних приміщень. Згодом їй стало відомо, що спірні приміщення включені до технічного паспорту квартири та до свідоцтва про право власності відповідачів на дані приміщення. Зазначає, що вона своєї згоди на приватизацію підвальних приміщень не давала, а відтак вважає, що такі приватизовані протиправно (а.с. 2-4, 33-35).

Оскаржуваним рішенням у задоволенні позовних вимог відмовлено (а.с.84-86).

Дане рішення оскаржила представник позивачки ОСОБА_4

Апелянт просить рішення суду скасувати і ухвалити нове, яким позов задовольнити, покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що оскаржуване рішення мотивоване виключно тією обставиною, що дії відповідачів щодо приватизації та оформлення права власності на спірні приміщення мали місце у липні 2013 року, тобто - коли позивачка ще не була власницею квартири у будинку № 35 по вул.Вірменській у м.Львові.

Вважає, що судом безпідставно не надано жодної оцінки діям відповідачів щодо набуття права власності на спірні приміщення (а.с. 89-91).

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника апелянта на підтримання доводів апеляційної скарги та заперечення цих доводів зі сторони представника відповідача ОСОБА_6, перевіривши матеріали справи та законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з наступних підстав.

Частиною 1 ст. 3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Аналогічні норми містяться також і в статтях 15 та 16 ЦК України.

Судами встановлено та стверджується матеріалами справи, що позивачка стала власником квартири в будинку № 35 на вул. Вірменській у м. Львові в результаті купівлі квартири в згаданому будинку по договору купівлі-продажу квартири, який нею було укладено 24.10.2013 року (а.с.77-78), тобто вже після липня 2013 року, коли мали місце дії відповідачів по оформленню права власності на спірні нежитлові приміщення.

Таким чином суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про те, що станом на липень 2013 року права позивачки стосовно спірних нежитлових приміщень не були і не могли бути порушеними, оскільки станом на липень 2013 року вона жодного відношення до будинку № 35 на вул. Вірменській у м. Львові не мала.

Крім цього, заявляючи позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право власності № 5789595, виданого Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції 05.07.2013 року, в частині права власності ОСОБА_6, ОСОБА_6, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 на спірні нежитлові приміщення та про скасування державної реєстрації права власності відповідачів на спірні нежитлові приміщення, проведеного Реєстраційною службою Львівського міського управління юстиції, позивачка не притягувала Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції до участі у справі в якості відповідача, хоча по суті оспорює дії (державну реєстрацію та видане в її результаті свідоцтво про право власності) саме згаданої юридичної особи.

Як вбачається зі змісту письмового Клопотання, поданого до суду апеляційної інстанції представником Головного територіального управління юстиції у Львівській області, станом на час звернення до суду з даним позовом Реєстраційну службу Львівського міського управління юстиції вже було ліквідовано, саме Львівське міське управління юстиції з 04.03.2016 року перебуває у стані припинення, а повноваженнями у сфері державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 30.04.2016 року у відповідності до положень Закону України „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень наділене Управління державної реєстрації Львівської міської ради (а.с. 129-132), яке позивачкою до участі у справі також не залучалося.

В той же час, суд апеляційної інстанції не наділений правом залучення будь-кого до участі у справі на стадії її апеляційного розгляду.

За вище наведених обставин колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні і апеляційну скаргу на нього, доводи якої не спростовують висновків рішення суду, слід залишити без задоволення.

Керуючись ст.ст. 303, 307 ч.1 п.1, 308, 314 ч.1 п.1, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3, представника ОСОБА_4 відхилити та залишити рішення Галицького районного суду м.Львова від 05 серпня 2016 рокубез змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом двадцяти днів з дня набрання ухвалою законної сили.

Головуючий:

Судді: