АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/892/16 Справа № 404/3128/12 Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Свистунова О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Дніпропетровськ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Свистунової О.В.

суддів Міхеєвої В.Ю., Красвітної Т.П.,

за участю секретаря Синенка Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Дніпропетровську цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 жовтня 2015 року

по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» в особі відділення «Дніпропетровська регіональна дирекція» Публічного акціонерного товариства «ВТБ Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство ВТБ Банк у особі Відділення Дніпропетровська регіональна дирекція Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк звернулось до суду з позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк заборгованість за кредитним договором № 656/08 від 26.08.2008 року у розмірі 198 453 (сто дев'яносто вісім тисяч чотириста п'ятдесят три) гривні 10 копійок та витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 984 (одна тисяча дев'ятсот вісімдесят чотири) гривні 54 копійки.

У обґрунтування заявлених вимог позивачем було зазначено, що 26 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ВТБ Банк) та ОСОБА_2 був укладений кредитний договір № 656/08 про надання кредиту у розмірі 235 046 (двісті тридцять п'ять тисяч сорок шість) гривень з графіком погашення кредиту і сплати процентів, з кінцевим терміном повернення заборгованості до 26 серпня 2015 року.

Відповідач свої обов'язки по поверненню кредиту та відсотків за користування кредитом у встановлений договором строк не виконала.

Заборгованість відповідача по кредитному договору склала 198 453 (сто дев'яносто вісім тисяч чотириста п'ятдесят три) гривні 10 копійок, яка складається з:

-суми заборгованості по кредиту 168 834 гривні 57 копійок;

-суми заборгованості по відсотках за користування кредитом 10 895 гривень 85 копійок;

-суми пені за несвоєчасне повернення кредиту та відсотків за користування кредитом 18 722 гривні 68 копійок.

Рішенням Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволені.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства ВТБ Банк заборгованість по Кредитному договору № 656/08 від 26.08.2008 року в сумі 198 453 гривні 10 копійок, яка складається з:

-суми заборгованості по Кредиту 168 834, 57 гривень;

-суми заборгованості по відсотках за користування Кредитом 10 895, 85 гривень;

-суми пені за несвоєчасне повернення Кредиту та відсотків за користування Кредитом 18722, 68 гривень та 1 984 гривні 54 копійки судового збору.

У апеляційній скарзі відповідач просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Вирішуючи спір, який виник між сторонами, суд першої інстанції в межах заявлених вимог та на підставі тих доказів, що надані були сторонами під час розгляду справи по суті, у достатньо повному обсязі з'ясував права і обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку, постановив рішення, яке відповідає вимогам закону.

Так, судом було встановлено, що 26 серпня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством ВТБ Банк (правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство ВТБ Банк) та ОСОБА_2 був укладений кредитнийдоговір № 656/08 про надання кредиту в розмірі 235 046 гривень.

Згідно умов Кредитного Договору № 656/08 від 26.08.2008 року (далі - «Договір кредиту»), ВАТ ВТБ Банк надав ОСОБА_2 кредит у сумі 235 046,00 гривень з графіком погашення кредиту і оплати процентів, встановленого Додатком № 1 до Договору кредиту, та з кінцевим терміном повернення заборгованості до 26 серпня 2015 року. Факт надання позивачем кредиту у сумі 235 046,00 грн. підтверджують наступні документи: меморіальний ордер № 1 від 26.08.2008.

Відповідно до п.п. 1.1. Договору кредиту відповідач зобов'язаний був за користування кредитом сплачувати позивачу плату у розмірі 14,99 відсотка річних щомісячно, а починаючи з 01.10.2009 по 20.10.2009 - 16,99 відсотків річних, у зв'язку з невиконанням п. 1.6 Кредитного договору : "У разі ненадання Позичальником документів, що підтверджують продовження дії укладення нового договору страхування (полісу) на протязі 5 (п'яти) банківських днів від дня закінчення попереднього договору страхування, проценти за страхування кредитом з шостого дня від дня закінчення попереднього договору страхування, проценти за страхування кредитом з шостого дня від дня закінчення дії попереднього договору страхування, нараховується за процентною ставкою встановленою в п. 1.1. Кредитного договору до якої додається 2 (два) відсотка річних; починаючи з 21.10.2009 р. по 30.11.2010 р. - 14,99 відсотків річних, відповідно до п. 1.1. Договору кредиту починаючи з 01.12.2010р. - 16,99 відсотків річних, у зв'язку з невиконанням п. 1.6 Кредитного договору: "У разі ненадання Позичальником документів, що підтверджують продовження дії/укладення нового договору страхування (полісу) на протязі 5 (п'яти) банківських днів від дня закінчення попереднього договору страхування, проценти за страхування кредитом з шостого дня від дня закінчення дії попереднього договору страхування, нараховуються за процентною ставкою встановленою в п. 1.1. Кредитного договору до якого додається 2 (два) відсотка річних.

Відповідач зобовязувався забезпечити повернення кредиту та щомісячну сплату нарахованих відсотків. Крім того, був укладений графік погашення кредиту, який є невідємною частиною кредитного договору. Відповідач умов кредитного договору в частині повернення кредиту та погашення відсотків за кредитним договором не виконав в повному обсязі, чим порушив умови кредитного договору та відповідно і вимоги чинного законодавства України.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства.

Згідно ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязані встановлений строк (термін) його виконання , то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобовязання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події, якщо строк (термін) виконання боржником обовязку не встановлений або визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги, якщо обовязок негайного виконання зобовязань не випливає із договору або актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст.1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити відсотки.

Відповідач, неналежно виконувала взяті на себе зобовязання, чим грубо порушила істотні умови Кредитного договору № 656/08 від 26.08.2008 року, в результаті чого, станом на 06.04.2012 року має прострочену заборгованість у розмірі 198 453 гривні 10 копійок, яка складається з:

-суми заборгованості по Кредиту 168 834, 57 гривень;

-суми заборгованості по відсотках за користування Кредитом 10 895, 85 гривень;

-суми пені за несвоєчасне повернення Кредиту та відсотків за користування Кредитом 18722, 68 гривень.

Згідно ст.ст.525, 526, 530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в термін передбачений договором, одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається, боржник не звільняється від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання.

Доводами апеляційної скарги є наступне, по-перше, відсутність у матеріалах справи доказів, які підтверджують розрахунок ціни позову. Тобто не надано розрахунок заборгованості. Однак, зазначений довід спростовується матеріалами справи, які містять розрахунок заборгованості, що наданий позивачем в ході розгляду справи у суді першої інстанції станом на 06.04.2012 року. А факт надання позивачем кредиту у сумі 235 046,00 грн. підтверджує меморіальний ордер № 1 від 26.08.2008. Крім того, матеріали справи містять докази того, що відповідачем визнавались умови договору, шляхом їх часткового виконання шляхом погашення заборгованості, а саме, копії квитанцій де призначенням платежу зазначено: зарахування сум на кореспондентський рахунок за кредитним договором № 656/08 від 26.08.2008 року, а платник ОСОБА_2.

Таким чином, фактично заперечуючи проти розміру заборгованості та розрахунку наданого позивачем, відповідач не надала належних доказів, які спростували б вимоги позивача.

По-друге, доводом відповідача є те, що нею не було отримано ніяких повідомлень та попереджувальних листів від позивача щодо сплати заборгованості за Договором кредиту та попереджень щодо стягнень заборгованості в судовому порядку.

Зазначений довід спростовується наданим листом-вимогою від 19.08.2011 року, який було направлено на адресу відповідача (а.с.11) та відповіддю ОСОБА_2 направленої на адресу позивача від 02.12.2011 року, якою вона зобов»язується закрити прострочку по кредиту повністю до 23.01.2012 року, а до кінця місяця зобов»язалась внести 2000 грн.(а.с.12). Із зазначеним позовом банк звернувся до суду у квітні 2012 року.

Умовами договору кредиту встановлено право позивача вимагати дострокового погашення кредиту у повному обсязі, сплати процентів за його користування та сплати відповідних штрафних санкцій, у випадку не виконання позичальником зобов»язань за договором.

Відповідач заперечуючи проти отримання листа вимоги щодо виконання умов кредитного договору, не надала належних доказів у підтвердження вказаних заперечень, натомість відповідь, яка направлена була нею на адресу банку спростовує вищевказані її доводи.

По-третє, відповідач зазначає, що укладений договір кредиту, текст якого складений Позивачем, містить положення, які значно погіршили положення Відповідача. Зазначила, що згідно до ст.3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісності та розумність. Однак, відповідач вважає, що подальше виконання кредитного договору на умовах, що діють на даний час, тобто, з порушенням одного з принципів цивільно-правових відносин, а саме принципу справедливості, є несправедливими, суперечать принципу добросовісності та діють на шкоду його як позичальника, споживача кредитних послуг.

Саме умови підписаного сторонами договору підтверджують той факт, що на час укладення кредитного договору Позичальник був обізнаний з основними умовами кредитного договору та вся необхідна інформація йому була надана, чим спростовуються доводи апеляційної скарги.

Крім того, згідно до п. 3 ст. 203 ЦК визначено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним та таким, що відповідає внутрішній волі (намірам) суб'єктів правочину. Жодних зауважень чи застережень від відповідача на момент укладання та підписання договору не було, а саме підписання договору свідчить про намір сторін прийняти на себе права та обов'язки, що визначені у договорі.

Відповідно до п. 6 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживача» споживач мав право протягом чотирнадцяти календарних днів відкликати свою згоду на укладення договору про надання споживчого кредиту без пояснення причин. Перебіг цього строку розпочинається з моменту передачі споживачеві примірника укладеного договору.

Відповідачем не було використано свого права на розірвання договору протягом 14 днів з моменту його укладення, жодної заяви на протязі даного строку до Банку не надходило.

Відповідно до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Відповідно до положення ч. 3 ст. 3, ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідачем належним чином не доведені його доводи, щодо несправедливості умов договору.

Зміст укладеного сторонами правочину не суперечить Цивільному Кодексу України, іншим актам цивільного законодавства, волевиявлення учасника правочину (відповідача) було вільним і відповідало його внутрішній волі, правочин спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, а виниклі для відповідача обєктивні ускладнення у бізнесі, щодо повернення наданого кредиту, не можуть свідчити про суперечливість правочину моральним засадам суспільства, справедливості та підставою недійсності правочину (ст. 215 ЦК України), оскільки відповідач, маючи необхідний обсяг цивільної дієздатності, не міг не усвідомлювати можливі ризики та відповідні наслідки, а тому міг і повинен був передбачити та врахувати відповідні ризики за цим Договором.

Відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Перед судом першої інстанції інших вимог, ніж ті що заявлені позивачем, не заявлялось.

Відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Апеляційний суд у відповідності до вимог ст..303 ЦПК України перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків у рішенні суду першої інстанції, протирічать вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, матеріалам справи, зводяться до переоцінки доказів по справі.

Судом першої інстанції у досить повному обсязі зясовані права та обовязки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені і їм дана належна оцінка, справа розглянута у рамках позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які б могли призвести до скасування або зміни рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене та конкретні обставини справи, судове рішення відповідає вимогам норм матеріального і процесуального права і тому, колегія апеляційного суду вважає, що згідно до ст. 308 ЦПК України правових підстав для скасування рішення не має, а тому, доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська від 08 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення і протягом двадцяти днів може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий О.В.Свистунова

Судді В.Ю.Міхеєва

ОСОБА_3