РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області в складі:

головуючого Бугрим Л.М.

суддів Сороки Г.П., Биліни Т.І.

при секретарі Зал Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Маріуполі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення коштів та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання недійсним договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_2З звернулась до суду із позовною заявою до ОСОБА_3, ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування позову вказувала, що 15 грудня 2013 року між нею та ОСОБА_3, за згодою ОСОБА_1,яку він надав усно в усній формі був укладений договір позики, відповідно до якого відповідачі отримали від неї грошові кошти в розмірі 2000 грн та 600 доларів США, які зобовязалися повернути після продажу врожаю насіння соняшника, який належить відповідачам, але не пізніше 01 квітня 2014 року. Зазначену позику відповідачі отримали на придбання кухонної меблі та під 3% в місяць за користування цими коштами. На підтвердження укладення договору позики та його умов, ОСОБА_4 за погодженням ОСОБА_1 15.12.2013 була видана позивачці розписка.

Рішенням Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення коштів задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у солідарному порядку суму заборгованості за договором позики у розмірі 2000 грн та 600 доларів США, що станом на 06.04.2015 року ( за курсом НБУ) складає 13 982,87 грн. Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 проценти за користування грошовими коштами у сумі 5753,83 грн. . Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2З.ї за прострочення сплати боргу у звязку з інфляцією та знеціненням коштів - 631,82 грн..Стягнуто солідарно з ОСОБА_3О та ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 243,60.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики було відмовлено.

На вказане рішення суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій ставиться питання про його скасування , та постановлення нового рішення, яким у позовних вимогах ОСОБА_2З відмовити , а його позовні вимоги слід задовольнити.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказував, що договір позики є нікчемним, оскільки письмової згоди на укладення договору позики для придбання цінного майна не надавав. Цей договір не відноситься до категорії дрібних та побутових , а тому для його укладання потрібна його письмова угода ,що передбачено законом. В договорі позики зазначено, що грошові кошти були надані позивачем для придбання кухонної меблі. Однак, з доданих письмових матеріалів вбачається, що кухонні меблі придбані 27.11.2013, а розписка складена 15.12.2013 року, тобто після придбання зазначеного в ній майна . Факту укладення договору позики взагалі не було і цей факт в судовому засіданні доведений не був. Про факт укладання такого договору між матірю ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 його дружиною йому стало відомо лише з копії позовної заяви, яка надійшла на його адресу. Доказів про те, за отримані кошти за договором позики були придбані кухонні меблі суду не було надано.

В судове засідання апеляційного суду позивач ОСОБА_2 та відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_1 не зявились , про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, направили на адресу апеляційного суду заяви про розгляд справи за їх відсутністю..

Представник відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 підтримувала доводи апеляційної скарги , просила її задовольнити, рішення суду скасувати , у позові ОСОБА_2З відмовити , а зустрічний позов про визнання договору позики недійсним задовольнити та стягнути на користь відповідача понесені судові витрати .

Заслухавши доповідь судді , вислухавши пояснення представника відповідача ОСОБА_1- ОСОБА_5, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає , що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду - скасуванню, а по справі слід постановити нове рішення , яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 ОСОБА_1 про стягнення грошових сум за договором позики слід відмовити ,позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про визнання договору позики недійним задовольнити виходячи з наступного .

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим . Законним є рішення , яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом . Обґрунтованим є рішення ухвалене на основі повного і всебічно зясованих обставин , на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Вказаним вимогам рішення суду не відповідає , а тому не може залишатись без зміни та підлягає скасуванню.

Задовольняючі позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення грошових сум за договором позики , суд першої інстанції виходив з того , що дійсно між матірю ОСОБА_2З з однієї сторони та відповідачами її донькою ОСОБА_3 та чоловіком ОСОБА_3- ОСОБА_1 з другої сторони було укладено договір позики грошових коштів на суму 2000 грн. та 600 доларів США для придбання кухонних меблів на умовах сплати 3 % річних до 1 квітня 2014 року, а оскільки відповідачі зобовязання не виконали , не сплатили суму боргу , то з них на користь позивача слід стягнути суму боргу у солідарному порядку . При цьому суд вважав, що договір позики було укладено за усною згодою ОСОБА_1М і хоча він і не підписав зазначений договір,однак цей договір було укладено в інтересах сім»ї ОСОБА_3 та ОСОБА_1.

Однак, такий висновок суду не відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до положень ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень , крім випадків , встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення грошових коштів з відповідачів ОСОБА_2 посилалась на те, що 15 грудня 2013 року між нею та відповідачами в усній формі був укладений договір позики грошових коштів відповідно до якого відповідачі отримали 2000 грн. та 600 доларів США під 3% річних та зобовязались повернути їх до 1 квітня 2014 року після продажу врожаю насіння соняшника . 15 грудня 2013 року її донькою відповідачкою ОСОБА_3 за погодженням з її чоловіком ОСОБА_1 була видана розписка про укладення такого договору .

Таким чином, позивач стверджує про те , що договір позики було укладено в два етапу , спочатку був укладений усний договір позики згідно з яким вона передала відповідачам кошти на вказаних умовах, а потім пізніше донька написала розписку за погодженням з її чоловіком та передала її.

Як вбачається з наданої розписки від 15 грудня 2013 року ОСОБА_3 підтверджує що вона зі згоди свого чоловіка ОСОБА_1 15 грудня 2013 року отримала від матері ОСОБА_2 2000 грн. та 600 доларів США на умовах сплати 3% річних за користування грошовими коштами, які будуть використані нею та чоловіком на придбання меблів для кухні. Кошти підлягають поверненню після продажу врожаю насіння соняшника , який належить її та чоловікові, не пізніше 1 квітня 2014 року.

Таким чином , між текстом розписки та текстом позовної заяви ОСОБА_2 відносно обставин укладання договору позики є суттєві розбіжності. Зокрема , позивач ОСОБА_2 стверджувала про те, що за усним договором позики грошові кошти були передані відповідачам . В розписці відповідач ОСОБА_3 зазначала про те ,що грошові кошти від матері були отримані нею особисто .

Заперечуючи проти факту укладання такого договору відповідач ОСОБА_1 посилався на те, що йому не було відомо про його укладення , відповідач ОСОБА_3 його про це не повідомляла , він не був там присутнім , а окрім того цей договір було укладено на невигідних умовах під 3% річних всупереч інтересам сім»ї і він ніколи б не погодився на укладання договору на таких умовах. На його думку такий договір не є дрібним та побутовим виходячи з матеріального стану сім»ї..

Прослуховуванням аудіо запису пояснень ОСОБА_2, які вона надавала суду першої інстанції 29 .09. 2015 року колегія суддів встановила ,що ОСОБА_2. .Т.З. не змогла суду першої інстанції чітко описати обставини укладання договору позики з відповідачами . Зокрема, вона суду заявила про те, що договір позики був підписаний відповідачами донькою та зятем, а потім на уточнюючі питання пояснювала про те, що зять був лише присутнім при укладанні договору , який власноручно склала її донька ОСОБА_3 та підписала. На питання представника відповідача чому зять не підписав цей договір, якщо був присутнім при його укладанні, вона не змогла відповісти . Також позивач ОСОБА_2 не змогла конкретно назвати кому з відповідачів вона передала кошти доньці чи зятеві. На це запитання ОСОБА_2 спочатку пояснювала, що кошти надала доньці , а потім стверджувала що грошові кошти надала зятеві ОСОБА_1

Таким чином , і в судовому засіданні ОСОБА_2 надавала суду суперечливі пояснення відносно обставин укладання договору позики.

Прослуховуванням аудіо запису пояснень ОСОБА_1 ., які він надав суду першої інстанції 29 .09. 2015 року встановлено ,що він не був присутнім при укладенні такого договору , про його укладання дружина не повідомляла і він є кабальним для сім»ї Також зазначав про те, що цей договір не є дрібним та побутовим ,оскільки він стосується позики значних коштів ,у той час як його заробітна плата становить лише 3000 грн. Також стверджував що меблі кухонні були придбані раніше за кошти сім»ї та батька.

Таким чином, зважаючи на наведені протиріччя, надані позивачем ОСОБА_2 докази відносно укладання договору позики грошових коштів за участю та за погодженням з відповідачем ОСОБА_1.М. є сумнівними та не можуть прийматись до уваги, на що не було звернуто увагу судом першої інстанції .

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 31 ЦК України правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість.

Виходячи з даних положень закону та аналізуючи укладений договір позики грошових коштів , колегія суддів вважає ,що укладений договір позики відповідачем ОСОБА_3 без згоди її чоловіка ОСОБА_1 на суму 2000 грн. та 600 доларів США під 3% річних враховуючи заробітну плату чоловіка у сумі 3000 грн. та відсутності доходів у відповідача ОСОБА_3 виходить за межі дрібних та побутових, а тому не можна вважати , що ОСОБА_3 діяла за згодою другого подружжя та в інтересах сім»ї.

У відповідності з положеннями ч. 4 ст. 65 СК України договір укладений одним з подружжя в інтересах сім»ї створює обовязки для другого з подружжя , якщо майно одержане за договором , використане в інтересах сім»ї. Однак, ОСОБА_3 не надала суду доказів про те, що отримані нею за договором позики грошові кошти були передані в сім»ю та використані в її інтересах ,зокрема на придбання меблів.

Зважаючи на наведене, у відповідача виникло право передбачене ч. 2 ст. 65 СК України на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним, оскільки договір був укладений одним із подружжя без згоди чоловіка і не являється дрібним та побутовим.

Відповідно до ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

В даному випадку, правочин суперечить вимогам зазначеним у ч.2 ст. 65 СК України, а тому підлягає визнанню недійсним.

Правові наслідки недійсності правочину, встановлені ст.216 ЦК України передбачають, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю, а у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Звертаючись до суду з позовом про визнання договору позики недійсним , ОСОБА_1 не просив застосувати суд наслідки недійсності правочину.

Таким чином, враховуючи наведені обставини справи та положення закону , колегія суддів доходить висновку про те, що договір позики грошових коштів укладений 15 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 2000 грн. та 600 доларів США зі сплатою 3% річних за користування грошовими коштами слід визнати недійсним без застосування наслідків його недійсності .

У відповідності з положеннями ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалене рішення суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Як вбачається з матеріалів справи відповідач поніс витрати , які документально підтверджені на сплату судового збору в сумі 779 грн. 52 коп. ( за подачу позовної заяви - 243 грн.. 60 коп. , за подачу апеляційної скарги - 535 грн. 92 коп. ) , а також витрати на надання йому правової допомоги адвокатом ОСОБА_5 Згідно наданим квитанціям по оплаті послуг адвоката ним було сплачено 450 грн. за надання консультаційних послуг ( а.с 43 т. 1 ) за складання позовної заяви 1050 грн. ( а.с. 45 т.1). Окрім того , у відповідності з вимогами ст.1 Закону України « Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» на користь відповідача слід стягнути з відповідача 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи , яка надавала правову допомогу у судовому засіданні. Кількість часу ,затраченого адвокатом в судовому засіданні складає 1 годину, за що відповідачем сплачено 450 грн. ( а.с. 88 т. 1 )

Обговорюючи питання про стягнення судових витрат, колегія суддів вважає , що на користь відповідача ОСОБА_1 з позивача слід стягнути понесені витрати на сплату судового збору у повному обсязі , а витрати понесені на надання правової допомоги слід стягнути частково. Зокрема, адвокатом при складанні позовної заяви були допущені порушення, невірно визначені сторони , що призвело до подання додаткової позовної заяви , а тому за складання позовної заяви слід прийняти до уваги лише один час роботи , що складає 450 грн.,а не 2 години 20 хвилин, як зазначала в розрахунках адвокат і тому розмір компенсації за надання юридичної допомоги складає суму 1350 грн..

Керуючись ст. ст. 303,304, 307, 309, ч. 2 ст.314. 316 ЦПК України колегія суддів,-

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .

Рішення Великоновосілківського районного суду Донецької області від 24 листопада 2015 року скасувати.

У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення коштів за договором позики відмовити.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики задовольнити.

Визнати недійсним договір позики грошових коштів укладений 15 грудня 2013 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на суму 2000 грн. та 600 доларів США.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 понесені витрати по сплаті судового збору у сумі 779 ( сімсот сімдесят девять) грн...52 коп. та понесені витрати на правову допомогу у сумі 1350 ( тисяча триста пятдесят) грн.

Рішення суду набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: Л.М.Бугрим

Судді: Т.І.Биліна

ОСОБА_6