Справа № 372/3737/15-ц
№2-64/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року Обухівський районний суд

Київської області в складі :

Головуючого судді Потабенко Л.В.,

при секретарі Падалці А.В.,

за участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до Обухівського районного суду Київської області з позовом до ОСОБА_3, в якому просить в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором в сумі 178 822 грн. 04 коп., з яких 170 201 грн. 43 коп. сума заборгованості за кредитом; 8 620 грн. 61 коп. сума заборгованості за відсотками, звернути стягнення на предмет іпотеки двохкімнатну квартиру №23, яка знаходиться у Київській області, м. Обухів, пров. Київський, буд. 42, шляхом визнання права власності за позивачем, та стягнути судові витрати. Обґрунтовуючи заявлені по справі позовні вимоги позивач зазначив, що 24.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір, згідно якого банк надав, а відповідач отримав кредит в сумі 45 000, 00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 24.07.2008 року до 23.07.2018 року. Згідно укладеного договору, відповідач взяв на себе зобовязання погасити зазначений кредит, та відсотки за користування кредитом у встановлені строки. Банк діючи у відповідності до вимог ст.ст. 526,1054 ЦК України виконав свої зобовязання видавши відповідачу ОСОБА_3 кредит в сумі 45 000, 00 доларів США. 25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами. З метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором ОСОБА_3 за договором іпотеки від 27.07.2008 року передав в іпотеку нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру № 23, яка знаходиться у Київській області, м. Обухів, пров. Київський, буд. 42. Відповідачем умови кредитного договору належним чином не виконує, про що неодноразово повідомлявся в тому числі й шляхом направлення письмової вимоги про виконання зобовязань згідно умов кредитного договору. Тому позивач просить у звязку з не виконанням відповідачем взятих на себе зобовязань, в рахунок погашення заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених в позовній заяві, та просив їх задовольнити в повному обсязі, крім того представник позивача в судовому засіданні надав розрахунок заборгованості станом на 16.11.2015 року в сумі 213317 грн.14 коп., та висновок суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки вартість якого становить 447462 грн.00 коп.. Позовні вимоги в зв»язку з цим не уточнював та зазначив що відповідно до наданої довіреності він позбавлений можливості збільшити, зменшити чи уточнити позовні вимоги, а тому змушений підтримати первісні позовні вимоги де зазначена заборгованість за кредитним договором в сумі 178 822 грн. 04 коп. станом на 28.07.2015 року, та без оцінки предмета іпотеки.

Відповідач та представник відповідача заперечили проти задоволення позовних вимог, та просили відмовити в їх задоволенні в зв»язку з недоведеністю, та необґрунтованістю, та надали до суду документи на обґрунтування своєї позиції, з підстав, що відповідач кожного місяця, починаючи з липня 2008 року сплачував платежі до банку своєчасно і в повному обсязі, і тільки починаючи з березня 2015 року, враховуючи девальвацію гривні та підвищення в декілька разів курсу долара, сплачував по сто доларів США кожен місяць, але платежі здійснював щомісяця. Сума погашеного ним кредиту перевищує суму, що повинна сплачуватись по графіку погашеного кредиту. В заперечення позовних вимог, також повідомили, що в розрахунку заборгованості згідно кредитного договору не надано жодних розрахунків та нормативного обґрунтування, в ньому зазначено тільки кінцеві значення, та надали свій висновок суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки вартість якого становить 524632 грн.83 коп...

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали цивільної справи встановив наступне.

24.07.2008 року між ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 2626/0708/88-014, згідно з умовами якого банк надав відповідачу кредитні кошти у розмірі 45 000, 00 доларів США з розрахунку 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 24.07.2008 року до 23.07.2018 року.

24.07.2008 року з метою забезпечення виконання грошових зобовязань за кредитним договором, між ПАТ «Сведбанк» до ОСОБА_3 був укладений договір іпотеки № 2626/0708/88-014-Z-1, згідно з умовами якого ОСОБА_3 передав в іпотеку нерухоме майно, а саме двохкімнатну квартиру №23, яка знаходиться у Київській області, м. Обухів, пров. Київський, буд. 42.

25.05.2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ «Сведбанк» передав ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «Дельта Банк» замінив ПАТ «Сведбанк» як кредитора у зазначених зобовязаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» перейшло право вимоги від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитними та забезпечувальними договорами, що зареєстрований за № 1306,1307 від 25.05.2012 року приватним нотаріусом ОСОБА_4.

21.08.2015 року на адресу відповідача ПАТ "Дельта Банк" направив досудову вимогу про порушення забезпеченого обтяженням зобов'язання. Даним листом боржника попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки у випадку невиконання даної вимоги у визначений термін.

В позовній заяві зазначається, що станом на 28.07.2015 року кредитна заборгованість відповідача перед позивачем складає за кредитним договором 178 822 грн. 04 коп., з яких 170 201 грн. 43 коп. сума заборгованості за кредитом; 8 620 грн. 61 коп. сума заборгованості за відсотками, хоча жодного розрахунку на підтвердження даної обставини позивачем не надано.

Крім того представником позивача в судовому засіданні до матеріалів справи без уточнення позовних вимог було долучено новий розрахунок заборгованості станом на 16.11.2015 року в сумі 213317 грн.14 коп. з яких 7382 грн. 68 коп. сума заборгованості за кредитом; 443 грн. 00 коп. сума заборгованості за відсотками, 31087 грн. 79 коп. пеня, 1594 грн.69 коп. сума простроченого тіла кредиту, 176 грн. 17 коп. сума прострочених відсотків.

Також представником позивача було надано висновок суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки вартість якого становить 447462 грн.00 коп., без уточнення позовних вимог, відповідачем теж був наданий в судовому засіданні висновок суб'єкта оціночної діяльності про оцінку предмета іпотеки вартість якого становить 524632 грн.83 коп..

З врахуванням викладеного суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

У відповідності до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною першою статті 33 та статті 39 Закону України "Про іпотеку" передбачено право іпотекодержателя задовольнити свої вимоги за основними зобов'язаннями шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Відповідно до ст. 37 ЗУ "Про іпотеку" іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання. Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб'єктом оціночної діяльності.

Відповідно до ст. 39 Закону України «Про іпотеку», передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку», у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою ч.6 ст.38 цього Закону.

Згідно з ч.6 ст.38 Закону України «Про іпотеку» ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна. У разі невиконання цієї умови іпотекодержатель несе відповідальність перед іншими особами згідно з пріоритетом та розміром їх зареєстрованих прав чи вимог та перед іпотекодавцем в останню чергу за відшкодування різниці між ціною продажу предмета іпотеки та звичайною ціною на нього.

Відповідно до ч.2 ст.43 Закону України «Про іпотеку» початкова ціна продажу предмета іпотеки встановлюється рішенням суду або за згодою між іпотекодавцем та іпотекодержателем, а якщо вони не досягли згоди, - на підставі оцінки, проведеної відповідно до законодавства про оцінку майна і майнових прав та професійну оціночну діяльність, при цьому початкова ціна продажу майна не може бути нижчою за 90 відсотків його вартості, визначеної шляхом його оцінки.

Позивачем в прохальній частині позовної заяви взагалі не зазначається щодо встановлення початкової ціни продажу предмета іпотеки, що суперечить вимогам статей 39 та 43 Закону України «Про іпотеку».

Вказана правова позиція зазначена Верховним Судом України у постанові від 27 травня 2015 року ( справа № 6-61цс15), у постанові від 07 жовтня 2015 року (справа № 6-1935цс15) та у постанові від 21 жовтня 2015 року (справа № 6-1561цс15).

Відповідно до ч.1 ст. 360-7 ЦПК України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України.

В ході розгляду справи судом на виконання вимог ст.10 ЦПК України роз'яснено представнику позивача його право уточнити позовні вимоги щодо вартості предмета іпотеки, та надати докази наявності існування кредитної заборгованості (розрахунок станом на 28.07.2015 року) відповідно до вказаної вище правової позиції Верховного Суду України, однак, як вбачається з пояснень представника позивача, останній наполягав на задоволенні позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки за позивачем без зазначення початкової ціни предмету іпотеки у звязку із зверненням стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на нього, хоча останнім і було подано звіт про оцінку, аргументуючи це тим, що він позбавлений як представник позивача можливості збільшувати, зменшувати чи уточнювати позовні вимоги.

При ухваленні рішення суд бере до уваги, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при рівності прав щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Враховуючи принцип безпосередності судового розгляду цивільних справ, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Суд оцінює докази відповідно до вимог статей 58, 59, ч.3 ст. 61 ЦПК України за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть вважатися встановленими в цивільній справі, якщо такі засоби доказування відсутні. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

При цьому, згідно із статтею 60 ЦПК України, обовязок доказування певних обставин лежить на стороні, яка посилається на них як на підставу своїх вимог та заперечень.

Недоведеність обставин, на наявності яких наполягає позивач - є підставою для відмови у позові; а у разі, якщо на тому наполягає відповідач для відхилення його заперечень проти позову, а, відповідно, для задоволення вимог позивача.

Положеннями ч.ч.1.2 ст. 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Згідно ст.ст. 10,60 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Беручи до уваги суперечливість висновків про вартість іпотечного майна, копії розрахунків про сплату відповідачем кредитних коштів та відсутність розрахунку заборгованості за кредитним договором, який би включав в себе дані про період виникнення заборгованості, та що представником позивача не було уточнено позовні вимоги, хоча судом неодноразово наголошувалось, про права позивача на уточнення позовних вимог, суд приходить до висновку про відсутність підстав для звернення стягнення на предмет іпотеки в зазначений позивачем спосіб, у звязку чим відмовляє у задоволенні позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст.ст. 10,27,31,15,59,60,212,213,215 ЦПК України, ст.36,37,39 ЗУ «Про іпотеку», ст.626 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Київської області через Обухівський районний суд шляхом подачі в 10-ти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя :