Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18.02.2016 року м. Бар

Барський районний суд Вінницької області

в складі: головуючого - судді Хитрука В.М.

при секретарі Малюговій А.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бар цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Вінницької області про стягнення заборгованості по заробітній платі

В С Т А Н О В И В:

Свої вимоги до суду позивач мотивував тим, що 26 липня 2012 року він був призначений на посаду директора ОСОБА_2 комунального підприємства теплових мереж «Бартеплокомуненерго» згідно розпорядження голови ОСОБА_2 міської ради Вінницької області № 192-Р від 26.07.2012 року та контракту з керівником від 26.07.2012 року, а звільнений з цієї посади згідно розпорядження № 235-Р від 30.10.2015 року у звязку із закінченням строку дії контракту. В період з березня по жовтень 2015 року заробітна плата позивачу не виплачувалася. Позивач проси суд стягнути з ОСОБА_2 міської ради Вінницької області 26 116,85 грн. заборгованості по заробітній платі; 13 211,79 грн. єдиного соціального внеску; 4 703,82 грн. податку з доходів фізичних осіб; 487,99 грн. військового збору.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 міської ради Вінницької області ОСОБА_3 в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та суду пояснив, що оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті, провадяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо-господарської діяльності підприємства. Контрактом передбачено, що за виконання обовязків керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно самостійний баланс, поточний та інші рахунки в установах банків, тощо. Та обставина, що контракт, згідно якого позивача призначено на посаду начальника КП «Бартеплокомуненерго» було укладено між позивачем та ОСОБА_2 міською радою, не може бути достатньою підставою для висновку про виникнення у останньої обов'язку по виплаті працівнику заробітної плати, інших виплат, які випливають із трудових правовідносин, які виникли між ним та підприємством, яке є самостійним суб'єктом господарювання та юридичною особою. Враховуючи той фактор, що позивачем предявлено позов до неналежного відповідача, постає необхідність ухвалення рішення про відмову у задоволенні позову.

Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив, що ОСОБА_1 26 липня 2012 року був призначений на посаду директора ОСОБА_2 комунального підприємства теплових мереж «Бартеплокомуненерго» згідно розпорядження голови ОСОБА_2 міської ради Вінницької області № 192-Р від 26.07.2012 року та контракту з керівником від 26.07.2012 року. Позивач звільнений з цієї посади згідно розпорядження № 235-Р від 30.10.2015 року у звязку із закінченням строку дії контракту.

КП «Бартеплокомуненерго» діє на підставі Статуту, затвердженого рішенням виконкому ОСОБА_2 міської ради Вінницької області 9 сесії 6 скликання від 13 травня 2013 року.

Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», зокрема ст. 42, передбачено, що сільський, селищний, міський голова має право призначити на посади та звільняти з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів.

Крім того, відповідно до ст. 43 цього Закону в компетенції міської ради знаходиться вирішення в установленому порядку питань щодо управління обєктами спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст, а також призначення, і звільнення їх керівників.

Згідно зі ст. 17 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» відносини органів місцевого самоврядування з підприємствами, установами та організаціями, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, будуються на засадах їх підпорядкованості, підзвітності та підконтрольності органам місцевого самоврядування.

Згідно статті 21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

На контрактну форму трудового договору не поширюється положення ст. 9 КЗпП України про те, що умови договорів про працю, які погіршують становище працівників порівняно із законодавством України про працю, є недійсними.

Таким чином, виходячи з особливостей зазначеної форми договору, спрямованої на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівників з урахуванням їх індивідуальних здібностей і професійних навичок, при укладенні контракту закон надав право сторонам встановлювати їхні права, обов'язки та відповідальність, зокрема, як передбачену нормами Кодексу законів про працю України, так і підвищену відповідальність керівника та додаткові підстави розірвання договору. (правова позиція Верховного суду України постанова від 26.12.2012 року по справі №6-156 цс12 номер ЄДРСР - 28332592).

Відповідно до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203 "Про застосування контрактної форми трудового договору з керівником підприємства, що є у державній власності" оплата праці та матеріальне забезпечення керівника підприємства визначаються у контракті, провадяться за рахунок коштів підприємства і встановлюються у прямій залежності від результатів виробничо-господарської діяльності підприємства. Пунктом 5 зазначеної постанови рекомендовано місцевим органам виконавчої влади при укладанні контрактів з керівниками підприємств, що є у комунальній власності, застосовувати порядок, передбачений цією постановою.

Положенням про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203, передбачено, що контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. У статутах (положеннях) підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці. Встановлена процедура укладення контрактної форми трудового договору для всіх керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності. На підставі укладеного контракту виникають трудові правовідносини між керівником, як працівником, та відповідним підприємством, установою та організацією, що належать до комунальної власності, а не з органом, уповноваженим на укладання такого контракту.

Як вбачається із змісту п.19 контракту з керівником ОСОБА_2 комунального підприємства теплових мереж «Бартеплокомуненерго» від 26 липня 2012 року передбачено, що за виконання обовязків, передбачених цим Контрактом, керівникові нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності, виходячи з установленого Керівнику посадового окладу в розмірі 3306 гривень і фактично відпрацьованого часу, при цьому згідно п. 6 Контракту, саме керівник здійснює поточне (оперативне) керівництво підприємством, організовує його виробничо-господарську, соціально-побутову та іншу діяльність, забезпечує виконання завдань підприємства, передбачених законодавством, статутом підприємства та цим контрактом.

ОСОБА_2 комунального підприємства теплових мереж «Бартеплокомуненерго» діє на підставі статуту, затвердженого рішенням рішенцям ОСОБА_2 міської ради 9 сесії 6 скликання від 13 травня 2013 року (нова редакція) , відповідно до п 2.1. Підприємство є юридичною особою, має відокремлене майно самостійний баланс, поточний та інші рахунки в установах банків, казначейства, печатку з власним найменуванням та ідентифікаційним кодом, штампи затвердженні в установленому порядку, бланки з власними реквізитами, може мати фірмовий знак чи знак обслуговування та інші атрибути.

Пунктами 2.5. Статуту передбачено, що підприємство несе відповідальність за своїми зобовязаннями в межах належного йому майна згідно з законодавством України. Підприємство не несе відповідальність за зобовязаннями власника) Органу управління майном); власник (Орган управління майном) не несе відповідальності за зобовязаннями Підприємства.

Як вбачається з роздруківки електронного витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань ОСОБА_2 комунальне підприємство теплових мереж «Бартеплокомуненерго» є юридичною особою та не перебуває в процесі припинення.

При укладенні контракту ОСОБА_2 міська рада виступала як орган управління майном комунальної власності територіальної громади, її права і обов'язки у правовідносинах із позивачем визначається саме виходячи із такого статусу цієї установи.

Та обставина, що контракт, згідно якого позивача призначено на посаду начальника КП «Бартеплокомуненерго» було укладено між позивачем та ОСОБА_2 міською радою, не може бути достатньою підставою для висновку про виникнення у останньої обов'язку по виплаті працівнику заробітної плати, інших виплат, які випливають із трудових правовідносин, які виникли між ним та підприємством, яке є самостійним суб'єктом господарювання та юридичною особою.

Аналогічної правової позиції дотримується і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ доказом чого слугують ухвали від 7 травня 2014 року та від 1 квітня 2015 року.

Ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Ч. 1 ст. 117 цього ж кодексу визначає, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Враховуючи положення п.13 ППВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці" відповідачем у спорі з приводу заборгованості по заробітній платі є підприємство, працівником якого являється особа.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В судовому засіданні позивачем не використано його право залучити належного відповідача КП «Бартеплокомуненерго».

Отже, суд враховуючи вищенаведене, прийшов до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, так як виходячи із системного аналізу вищевикладених норм законодавства, ОСОБА_2 міська рада Вінницької області не є належним відповідачем у даному позові та не може нести відповідальність за зобов'язання КП «Бартеплокомуненерго» .

Керуючись ст. 21, 116, 117 КЗпП України, ППВСУ від 24 грудня 1999 року N 13 "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", ст. ст. 10, 15, 60, 88, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ :

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 міської ради Вінницької області про стягнення заборгованості по заробітній платі відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Вінницької області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення через Барський районний суд Вінницької області.

Суддя: