АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження Головуючий у 1-й інстанції - Мальченко О.В.
№22-ц/796/316/2016 Доповідач - Українець Л.Д.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого Українець Л.Д.

суддів Оніщука М.І.,

НемировськоїО.В.,

за участю секретаря Троц В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року в справі за заявою ОСОБА_2 про відстрочку виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаніка», про стягнення безпідставно набутого майна,-

В С Т А Н О В И Л А

У вересні 2015 року ОСОБА_2 звернулася в суд із заявою про відстрочку виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2010 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа: Товариство з обмеженою відповідальністю «Авіаніка», про стягнення безпідставно набутого майна.

У мотивування вимог посилалася на те, що 31 серпня 2010 року Деснянським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення, яким стягнуто з неї на користь ОСОБА_3 90 237,39 грн та 1022 грн понесених судових витрат, а всього - 91 259,39 грн.

05 квітня 2011 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-5640, на підставі якого старшим державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві Вахрушевою Р.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження щодо стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 у розмірі 91 259,39 грн.

Проте на даний час у неї склалися обставини, що ускладнюють виконання рішення суду, зокрема, це пов'язано зі станом її здоров'я та здоров'я її матері, яка тяжко хворіє з 2011 року, що підтверджується відповідними довідками.

Враховуючи те, що її мати є пенсіонером, отримує малу пенсію, якої не вистачає на її лікування, всі витрати по проведенню операцій, лікуванню лягли на неї.

З урахуванням наведеного просила суд відстрочити виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва у справі №2-5640/10 від 31 серпня 2010 року для ОСОБА_2 до 30 січня 2017 року.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року в задоволенні заяви ОСОБА_2 про розстрочку виконання рішення суду відмовлено.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 15 грудня 2015 року виправлено описки, допущені в ухвалі Деснянського районного суду м. Києва від 07.10.2015 року.

Вважати вірним у вступній частині ухвали суду наступне «розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Києві заяву ОСОБА_2 про відстрочку виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.08.2010 р.».

Вважати вірним у першому абзаці мотивувальної частини ухвали наступне «04.09.2015 р. ОСОБА_2 звернулась до суду із заявою про відстрочку виконання заочного рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.08.2010 р.»

В мотивувальній частині ухвали суду вважати замість «вирішив» вірним«ухвалив» та вважати вірним «В задоволені заяви ОСОБА_2 про відстрочку виконання рішення суду - відмовити».

Не погоджуючись з ухвалою суду від 07 жовтня 2015 року, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд першої інстанції не дослідив у повному обсязі обставини, зазначені в запереченнях представника ОСОБА_3, не отримав на них жодних пояснень з боку ОСОБА_2, чим позбавив її прав, передбачених ст. 27 ЦПК України.

Також, суд розглянув заяву без участі ОСОБА_2, не заслухав її пояснень, а також не взяв до уваги та не надав юридичної оцінки документам, які були долучені нею як доказ.

Крім того, 06.10.2105 року через канцелярію суду нею була подана заява про відкладення розгляду справи, призначеної на 07.10.2015 року 16:00 год, на більш пізній строк у зв'язку із зайнятістю її представника ОСОБА_5 в іншому судовому засіданні, яка також повідомляла про неможливість її явки до суду. Однак суд проігнорував дану заяву, постановив ухвалу та позбавив можливості стороні заявника бути присутньою в судовому засіданні та надати додаткові пояснення.

Звертає увагу й на те, що представник Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві не викликався, пояснень щодо стадії виконання рішення станом на сьогоднішній день не надав, а суд першої інстанції підстав невиконання рішення не з'ясував, натомість, обмежився лише поясненнями представника стягувача.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_2, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції підставно виходив з того, що підстави для задоволення заяви про відстрочку виконання рішення суду, наведені ОСОБА_2, не є обставинами, які відповідно до ст. 373 ЦПК України утруднюють виконання рішення.

Заочним рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2010 року позов ОСОБА_3 задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 90 237,39 грн, на відшкодування понесених судових витрат 1022 грн, а всього стягнуто 91 259,39 грн (а.с. 35-36 т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 09 лютого 2011 року заочне рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2010 року залишено без змін (а.с. 202-203 т. 1).

05 квітня 2011 року Деснянським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №2-5640 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 боргу в розмірі 91 259,39 грн.

14 квітня 2011 року державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (а.с. 196 т. 3).

Згідно ч. 1 ст. 36 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

Відповідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Перелік обставин, що можуть тягнути відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення, не є вичерпним.

Конструкція зазначеної статті передбачає, що у процесі виконання виконавчого документа державним виконавцем можуть виникнути обставини, що перешкоджають або утруднюють примусове виконання. До таких можна віднести обставини, які свідчать про те, що майнове становище боржника не дає змоги виконати вимоги виконавчого документа у встановлені строки чи є спосіб або порядок виконання більш вигідний для боржника.

Відмовляючи у задоволенні заяви, суд першої інстанції вірно виходив з її безпідставності, оскільки в ОСОБА_2 відсутні виняткові або надзвичайні обставини в розумінні ст. 373 ЦПК України, які б могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Перебування матері ОСОБА_2 на лікуванні та перенесення нею операції не можуть бути визнані судом виключними обставинами, оскільки ОСОБА_2 не надано доказів, що безпосередньо вона несе витрати на лікування матері.

Також слід зазначити, що виконавче провадження відкрито 14 квітня 2011 року, тобто триває понад 5 років.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 31 серпня 2011 року обмежено право виїзду за межі України ОСОБА_2 до виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 31.08.2010 року (а.с. 202-203 т. 3).

Ухвалами Деснянського суду м. Києва від 26 грудня 2011 року та від 29 лютого 2012 року надано дозвіл державному виконавцю примусово проникнути до житла боржника ОСОБА_2 - квартири АДРЕСА_1 та до гаражного боксу НОМЕР_1 по вул. Електротехнічна, 74 (ГБК «Вигурівщина»), що належить ОСОБА_2 (а.с. 199-201).

Зазначене вище свідчить, що з моменту відкриття виконавчого провадження боржником не вчинялися дії, спрямовані на добровільне виконання рішення суду.

Таких доказів ОСОБА_2 не було надано ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції.

Не заслуговують на увагу посилання апелянта, що суд першої інстанції, проігнорувавши її заяву та заяву її представника про відкладення розгляду справи у зв'язку із зайнятістю представника заявника ОСОБА_5 в іншому судовому засіданні та постановивши ухвалу, позбавив можливості стороні заявника бути присутньою в судовому засіданні та надати додаткові пояснення.

Відповідно до ЦПК України суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними.

Цивільний процесуальний кодекс України не містить вичерпного переліку поважних причин неявки до суду, однак зобов'язує суд оцінювати неявку до суду у кожному конкретному випадку залежно від підстав поважності наведених причин з тим, щоб забезпечити учасника процесу конституційною гарантією змагальності у процесі та доведення суду переконливості своїх доводів (п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України).

На адресу ОСОБА_2 направлялося повідомлення про розгляд заяви про відстрочку виконання рішення суду, яке призначено на 23.09.2015 року (а.с. 192 т. 3).

23.09.2015 року по справі оголошено перерву в зв'язку з заявленим клопотанням представника ОСОБА_2 - ОСОБА_5 про ознайомлення з запереченням, про розгляд заяви, призначений на 07.10.2015 року, представник повідомлена під розписку (а.с. 219-220 т. 3)

У заяві ОСОБА_2 про відкладення розгляду справи зазначено, що вона не є фахівцем у галузі права та потребує правої допомоги, а її представник 07.10.2015 року зайнята в іншому судовому процесі в Апеляційному суді міста Києва (а.с. 222 т.3)

Проте, ОСОБА_2 в судове засідання не з'явилася, доказів участі її представника в іншому судовому засіданні не надано. Її представник з клопотанням про відкладення розгляду справи з цих підстав до суду не зверталася.

Вперше розгляд заяви було призначено на 23.09.2015 року, по якій було оголошено перерву до 07.10.2015 року за клопотанням представника ОСОБА_2

У його присутності судом був визначений час та місце розгляду справи на 07.10.2015 року.

Подаючи заяву про відкладення розгляду справи, ОСОБА_2 зазначила про неможливість участі її представника, щодо неможливість участі безпосередньо її самої в судовому засіданні, в заяві не вказано.

Крім того, представник ОСОБА_2 не був допущений до участі в справі в якості особи, яка надає правову допомогу за ухвалою суду, як те передбачено ч. 2 ст. 56 ЦПК України.

Слід зазначити, що за нормами ст. 373 ЦПК України заява про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення розглядається судом у десятиденний строк.

Згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

Отже, суд першої інстанції підставно визнав неявку ОСОБА_2 та її представника в судове засідання 07.10.2015 року без поважних причин.

До заяви про відстрочку виконання рішення суду до 30.01.2017 року, ОСОБА_2 надала довідку Міської клінічної лікарні №2 м. Києва про те, що вона 17 липня 2015 року зверталася в приймальне відділення лікарні №2 і їй встановлено діагноз гіпертонічний криз та надано допомогу; дві довідки з Інституту серця МОЗ України про перебування там на лікуванні гр. ОСОБА_6 ( т.3 а.с.184-186) ,

З наданих довідок не вбачається, що ОСОБА_6 мати ОСОБА_2 та, що ОСОБА_2 понесла значні витрати на лікування ОСОБА_6

Суд першої інстанції підставно не поклав в основу надані довідки, як докази, що свідчать про виняткові або надзвичайні обставини в розумінні ст. 373 ЦПК України, які б могли утруднити або зробити неможливим виконання рішення суду.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвали не впливають.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Оскільки ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 07 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ шляхом подачі касаційної скарги до цього суду.

Головуючий Л.Д. Українець

Судді М.І. Оніщук

О.В.Немировська