РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 січня 2016 року Володимир-Волинський міський суд Волинської області в складі:

головуючої - судді Пікули Н.В.,

за участю секретаря - Ваврисевич О.О.

з участю позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідачів - ОСОБА_3, ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення ,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 ОСОБА_5, ОСОБА_4 про виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що на праві приватної власності йому належить житловий будинок АДРЕСА_1.

В зазначеному будинку з 02.09.2006 року було зареєстроване його місце проживання і яке є його постійним місцем проживання на даний час.

Окрім нього, в спірному будинку без реєстрації також проживають ОСОБА_4, ОСОБА_3 зі своєю неповнолітньою дочкою ОСОБА_5

Він, як власник майна пропонував відповідачам звільнити займане ними житлове приміщення яким вони користуються без жодних правових підстав, проте останні на його звернення не реагують, виселятися з будинку не бажають, чим створюють йому перешкоди в користуванні його майном.

Просить виселити відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 із належного йому на праві приватної власності житлового будинку НОМЕР_1, який знаходиться по АДРЕСА_1 без надання їм іншого житлового приміщення.

В судовому засіданні позивач та його представник заявили клопотання про залишення без розгляду позовних вимог в частині виселення з житлового будинку без надання іншого жилого приміщення ОСОБА_3 із неповнолітньою дочною ОСОБА_5, а в решті позовних вимог позов підтримали повністю, в своїх поясненнях суду зіслались на обставини, викладені в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 в судовому засіданні заявлений позивачем позов визнав повністю.

Заслухавши пояснення та доводи позивача, його представника, відповідачів, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, виходячи з наступних підстав.

Згідно ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положенням ч.1 ст. 317 та ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, і він реалізовує їх на власний розсуд.

Згідно із ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

У відповідності до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.

Як стверджується витягом про державну реєстрацію прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень, копією технічного паспорта, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить житловий будинок НОМЕР_1 по АДРЕСА_1.

Стаття 379 ЦК України вказує, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК УРСР, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

За змістом статті 156 ЖК УРСР право користуватися жилим будинком (квартирою) належить членам сім'ї власника жилого будинку (квартири). До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідачі в справі не є членами сім'ї позивача в розумінні ч.2 ст.64 ЖК УРСР, не є власниками чи наймачами вказанаго житла.

Оскільки власник житла має право на реалізацію передбаченого ст.ст. 317, 319 ЦК України права володіння, користування та розпорядження своїм майном він має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним користування своїм майном.

Також судом встановлено, що між позивачем та відповідачами будь-яких угод щодо користування спірним будинком не укладалося і вони проживають у будинку, належному позивачу без будь-яких правових підстав, чим порушують його права як власника даного будинку.

Таким чином, відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України захист права позивача на безперешкодне володіння, користування та розпорядження будинком, який розташований по АДРЕСА_1 має бути реалізовано судом шляхом усунення перешкод у користуванні майном шляхом виселення відповідача із спірного житла.

Визнання відповідачем пред'явленого позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Керуючись ст. ст. 8, 10, 60, 212-215, 224-226 ЦПК України, ст.316, ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319, ст.321 ЦК України, ст.156 ЖК УРСР, суд, -

вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Виселити ОСОБА_4 з житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1 без надання іншого житлового приміщення.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги.

Головуюча /-/ підпис

Згідно з оригіналом

Суддя Н.В. Пікула