УХВАЛА іменем україни
17 лютого 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Завгородньої І.М.,

Мартинюка В.І., Ситнік О.М.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

за касаційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року,

вс т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Глобинський мʼясокомбінат» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, зазначаючи, що він перебував із відповідачем у трудових відносинах, 22 грудня 2011 року його було звільнено.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2013 року на користь позивача із відповідача стягнуто 12 522 грн 14 коп. заборгованості із заробітної плати, 149 372 грн 10 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 8 250 грн 78 коп. компенсації за невикористану відпустку та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, всього 173 145 грн 02 коп.

22 травня 2014 року видано виконавчий лист та рішення суду відповідачем було виконано в повному обсязі 02 березня 2015 року.

Разом із тим середній заробіток за час вимушеного прогулу судом стягнуто до 22 грудня 2011 року, тоді як фактичний розрахунок відбувся 02 березня 2015 року.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив стягнути з відповідача відповідно до ст. 117 КЗпП України 889 593 грн 84 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 889 593 грн 84 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ «Глобинський мʼясокомбінат» просить зазначені судові рішення скасувати та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої вимоги порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Наведеній нормі ухвалені у справі судові рішення не відповідають.

Установлено, що ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах із ТОВ «Глобиський мʼясокомбінат» з 23 листопада 2010 року до 22 грудня 2011 року.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2013 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року, визнано неправомірним та скасовано накази ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» про оголошення догани: від 21 липня 2011 року № 154; від 25 липня 2011 року № 157; від 03 серпня 2011 року № 167; від 05 серпня 2011 року № 170. Визнано неправомірними та скасовано наказ ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» від 03 червня 2011 року № 108/1 про депреміювання. Стягнуто з ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_3 12 522 грн 14 коп. заборгованості із заробітної плати, 149 372 грн 10 коп. середнього заробітку за час вимушеного прогулу, 8 250 грн 78 коп. компенсації за невикористану відпустку та 3 тис. грн на відшкодування моральної шкоди, всього 173 145 грн 02 коп.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 грудня 2014 року зазначені судові рішення залишено без змін; скасовано додаткове рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 жовтня 2013 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 16 жовтня 2014 року з питання розподілу судових витрат.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2013 року встановлено, що середньомісячна заробітна плата позивача складала 23 235 грн 66 коп., середньоденна - 1 106 грн 46 коп.

22 травня 2014 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська видано виконавчий лист та 20 червня 2014 року відкрито виконавче провадження.

Постановою державної виконавчої служби Глобинського районного управління юстиції від 03 березня 2015 року виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 401/3294/12, виданого 22 травня 2014 року, закінчено.

Розглядаючи спір, суд вважав, що невиплата звільненому працівнику всіх сум, що підлягають виплаті власником або уповноваженим ним органом, є триваючим порушення норм трудового законодавства, тому працівник, в даному випадку ОСОБА_3, міг визначити остаточний обсяг своїх вимог тільки після проведення відповідачем остаточного розрахунку при звільненні 02 березня 2015 року.

Зважаючи на те що фактичний розрахунок ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» з ОСОБА_3 у зв'язку з його звільненням 22 грудня 2011 року був проведений 02 березня 2015 року, суд прийшов до висновку про стягнення на користь останнього середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 24 грудня 2011 року до 28 лютого 2015 року в сумі 889 593 грн 84 коп. (38 місяців х 23 235 грн 66 коп., 6 роб. днів х 1 106 грн 46 коп).

Проте з висновками судів погодитися не можна з таких підстав.

Обґрунтовуючи підстави позову, ОСОБА_3 посилався на те, що відповідач провів із ним остаточний розрахунок із заробітної плати лише 02 березня 2015 року. Посилаючись на приписи ст. 117 КЗпП України, просив стягнути з відповідача на свою користь 889 593 грн 84 коп. середнього заробітку за весь час затримки виплати належних йому сум при звільненні за період з 24 грудня 2011 року до 28 лютого 2015 року.

Проте, задовольняючи позов, суд не звернув уваги на те, що спір щодо стягнення на користь позивача заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час вимушеного прогулу, компенсації за невикористану відпустку та відшкодування моральної шкоди був вирішений рішенням Амур-Нижньодніпровським районним судом м. Дніпропетровська від 20 вересня 2013 року залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 17 квітня 2014 року, рішення суду було виконано в повному обсязі 02 березня 2015 року.

Статтею 117 КЗпП України передбачено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Таке ж роз'яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв'язку з положеннями статтей 117, 237-1 цього Кодексу.

На порушення вимог ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України суди на зазначене уваги не звернули та не врахували п. п. 2, 3 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100, судами для обчислення середнього заробітку за час затримки розрахунку необхідно обраховувати за останні два місяці, що передували звільненню, при цьому не встановлено, які саме виплати включені до складу цього заробітку та чи підлягають ці виплати врахуванню при обчисленні середньої заробітної плати.

Крім того, при визначенні суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні необхідно враховувати розмір спірної суми, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком працівника та інших обставин справи (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»).

Суд на зазначене уваги не звернув, пояснень відповідача в достатньому обсязі не перевірив, не визначився із характером спірних правовідносин, не надав їм оцінки.

Слід зазначити, що судом стягнуто з ТОВ «Глобинський м'ясокомбінат» на користь ОСОБА_3 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 24 грудня 2011 року по 28 лютого 2015 року, однак судами не враховано, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2013 року стягнуто заборгованість із заробітної плати, але не з'ясовано за який період.

З'ясування цих обставин має суттєве значення для правильного вирішення спору.

Апеляційний суд на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права уваги не звернув і помилково залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Оскільки допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобинський м'ясокомбінат» задовольнити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 07 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М.Завгородня

В.І.Мартинюк

О.М.Ситнік