Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 січня 2016 року Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:

головуючого судді Мавроді Р.Ф.

секретаря Овчинніковій Ю.О.

за участю

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Добропілля цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, -

В С Т А Н О В И В:

03 грудня 2015 року гр. ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Свою позовну заяву позивач обґрунтувала тим, що вона перебуваючи в шлюбі з ОСОБА_2 придбала квартиру номер 13, яка знаходиться в будинку номер 8 мкр. Молодіжний, в м. Добропілля Донецької області, що підтверджується договором купівлі продажу від 16.07.2004 року, який зареєстровано у реєстрі за № 3144.

14.11.2014 року на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

08.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про розподіл спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області, який зареєстровано в реєстрі за № 1992. Згідно даного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за взаємною згодою поділили спільне майно, яке нажили перебуваючи у шлюбі, а саме у власність позивача перейшла квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1, а у власність відповідача гроші в сумі 75 000, 00 гривень. Таким чином на теперішній час позивач є єдиним власником вищевказаної квартири. Після підписання договору розподілу спільного майна, ОСОБА_2 повинен був знятися з реєстраційного обліку, але до теперішнього часу відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що вимусило позивача звернутися з позовом в суд. Оскільки за вищевказаною адресою відповідач не проживає більше року, участі в утриманні житла та в сплаті комунальних послуг не приймає, позивач змушена сплачувати за комунальні послуги з розрахунку кількості зареєстрованих в квартирі осіб, що негативно впливає на матеріальне становище позивача.

Згідно акту складеного представником ТОВ «ДЕП № 2» від 30.11.2015 року, ОСОБА_2 дійсно зареєстрований в квартирі позивача за адресою: АДРЕСА_1.

Позивач вважає, що відповідач своїми діями перешкоджає їй користуватися та розпоряджатися своєю власністю, з реєстрації не знімається, це порушує її права, як власника.

В судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги та просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав.

В судовому засіданні свідки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 підтвердили, що ОСОБА_2 вже понад один рік не мешкає за адресою м. Добропілля, мкр. Молодіжний, 8/13 Донецької області.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши позивача, відповідача, свідків, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Так, встановлено, що ОСОБА_1 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_2 придбала квартиру номер 13, яка знаходиться в будинку номер 8 мкр. Молодіжний, в м. Добропілля Донецької області, що підтверджується договором купівлі продажу від 16.07.2004 року, який зареєстровано у реєстрі за № 3144.

14.11.2014 року на підставі рішення Добропільського міськрайонного суду Донецької області шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було розірвано.

08.12.2014 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір про розподіл спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області, який зареєстровано в реєстрі за № 1992. Згідно даного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за взаємною згодою поділили спільне майно, яке нажили перебуваючи у шлюбі, а саме у власність позивача перейшла квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1, а у власність відповідача гроші в сумі 75 000, 00 гривень. Таким чином на теперішній час позивач є єдиним власником вищевказаної квартири. Після підписання договору розподілу спільного майна, ОСОБА_2 повинен був знятися з реєстраційного обліку, але до теперішнього часу відповідач добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає, що вимусило позивача звернутися з позовом в суд. Реєстрація відповідача у вказаній квартирі перешкоджає позивачу вільному користуванню та розпорядженню належним їй майном, порушує її право власності.

Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст.. 319 ЦК України, власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно ст.. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Так, особи, які проживають в житлових приміщеннях, що знаходяться в приватній власності громадян відносяться до двох основних категорій: члени сімї власника житла та тимчасові мешканці та орендарі, тобто особи, що прописані та проживають на підставі дозволу власника, чи договору оренди приміщення.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, до членів сімї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки; членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо дані особи постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство.

Відповідно до ч.2 ст. 3 СК України, сімю складають особи, які спільно проживають , повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки.

Таким чином, підставами виникнення у члена сімї власника права на прописку та проживання в житловому приміщенні є наявність сімейних відносин, ведення спільного господарства, яке не можливе без спільного проживання з власником, а також взаємні сімейні права та обовязки з власником.

Суд вважає, що при таких обставин, вимоги позивачки є підставними та обґрунтованими тому, що між сторонами після розірвання шлюбу було укладено договір про розподіл спільного майна подружжя, посвідчений приватним нотаріусом Добропільського міського нотаріального округу Донецької області, який зареєстровано в реєстрі за № 1992. Згідно даного договору ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за взаємною згодою поділили спільне майно, яке нажили перебуваючи у шлюбі, а саме у власність позивача перейшла квартира розташована за адресою: АДРЕСА_1, а у власність відповідача гроші в сумі 75 000, 00 гривень. Таким чином на теперішній час позивач є єдиним власником вищевказаної квартири.

Відповідно до ст.. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семі днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду ( про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Отже, рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування приміщенням є підставою для зняття цієї особи з реєстрації за даним місцем.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 487,20 грн.

На підставі ст.ст.317,319,321,391,405 ЦК України, керуючись ст.ст.5,10,60,88,169,212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити в повному обсязі.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2.

Стягнути з відповідача ОСОБА_2 ( ІПН НОМЕР_1) на користь позивача ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_2) сплачений судовий збір в сумі 487 ( чотириста вісімдесят сім) гривень 20 копійок.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Донецької області через Добропільський міськрайсуд потягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Надруковано в нарадчій кімнаті в єдиному екземплярі.

Головуючий суддя Р.Ф. Мавроді

11.01.2016