Справа № 467/894/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.01.2016 року Арбузинський районний суд Миколаївської області в складі: головуючого - судді Кологривої Т.М.,

за участю секретаря судового засідання Романенко Т.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Арбузинка цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості на кредитним договором

В С Т А Н О В И В:

У травні 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, мотивуючи свої вимоги тим, що 7 березня 2008 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2008-004. За умовами договору позичальник одержав кредитні кошти у розмірі 65500 доларів США зі сплатою відсотків за користуванням кредитом у розмірі 16 % на рік з кінцевим терміном повернення у строк до 6 березня 2013 року. Внаслідок невиконання позичальником обовязків за кредитним договором станом на 21 квітня 2015 року виникла заборгованість по договору у розмірі 318685.65 доларів США, з яких: 62546.43 доларів США заборгованість за кредитом; 129061.24 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 111891.77 доларів США - пеня, 11.24 доларів США штраф (фіксована частина), 15174.97 доларів США штраф (процентна складова). 15.08.2014 року у забезпечення виконання зобовязань ОСОБА_2 за кредитним договором між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки у розмірі 1 000 грн., у звязку з чим останні виступають солідарними відповідачами за предявленим позовом. Також договір поруки був укладений з ОСОБА_3 Посилаючись на викладене, позивач прохав стягнути на користь позивача з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 у розмірі 318640, 70 доларів США, що відповідає 7089755.67 грн., з відповідача ОСОБА_1 -1000 грн. та судові витрати.

В судове засідання представник позивача не зявився, надав суду заяву про розгляд справи у його відсутності та підтримання позовних вимог у повному обсязі, також надав письмове клопотання, в якому зазначив, що позовні вимоги заявлені щодо договору про видачу траншу у розмірі 65000 доларів США.

Відповідачі ОСОБА_1, ОСОБА_3 у судове засідання не зявилися, незважаючи на те, що про час і місце судового засідання повідомлялися належним чином.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявилася, подала письмове заперечення, в якому позовні вимоги не визнала, прохала застосувати строк позовної давності, вказуючи на те, що оскільки позивач звернувся до суду з позовом 22 квітня 2015 року, то розрахунок боргу повинен бути виконаний за період з 22 квітня 2012 року на залишок несплачених щомісячних частин чергових платежів. Так як позивачем не надано суду відповідний обґрунтований розрахунок заборгованості, прохала відмовити у задоволенні позову.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Як вбачається із матеріалів справи, 7 березня 2008 року між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» і відповідачем ОСОБА_2 укладено кредитну угоду, за умовами якої остання отримала кредит у розмірі 35000 доларів США зі сплатою за користування ним 16 відсотків на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення 6 березня 2013 року.

Відповідно до п. 1.1 Кредитної угоди, предметом даної угоди є загальні умови і порядок надання Банком, у рамках Програми мікрокредитування, кредиту Позичальнику. Кредит надається при наявності вільних коштів. Надання коштів здійснюється окремими частинами - Траншами кредиту (Транш - визначена сума коштів, обговорена в договорі про видачу Траншу, надана в рамках кредитної Угоди), сукупна величина сальдо по яких не буде перевищувати суму, обговорену п. 1.2 даної Угоди. Видача частин кредиту здійснюється після підписання договору про видачу Траншу, на термін і на умовах, передбачених у даній Угоді, а також у договорі про видачу Траншу. Позичальник зобов'язується повернути отриманий кредит, сплатити відсотки і винагороду в терміни, встановлені даною Угодою і договорами про видачу Траншів у повному обсязі.

Згідно до п. 1.2 Кредитної угоди загальна сума кредиту в рамках кредитної Угоди визначена як 35000 доларів США.

Відповідно до п. 1.3, 1.4 Кредитної угоди, термін повернення кредиту й окремих частин - Траншів кредиту, встановлюється договорами про видачу Траншів кредиту, а також Графіком погашення кредиту, відсотків і винагороди, що є невід'ємними додатками до договорів про видачу Траншів, але не пізніше 06.03.2013 року. Кредит надається на споживчі цілі. Ціль надання окремих частин кредиту - Траншів, уточнюється в п. 1.4 договорів про видачу Траншів.

На виконання умов вказаної кредитної угоди між банком та відповідачем ОСОБА_2 було укладено два договори про видачу траншу.

За умовами договору про видачу траншу № 2008-004, укладеного 7 березня 2008 року, ОСОБА_2 отримала транш у розмірі 35000 доларів США зі сплатою 14 % річних.

Відповідно до договору про видачу траншу № 2008-004-1 від 4 липня 2008 року, укладеного між позивачем та ОСОБА_2, сума траншу склала 65500 доларів США зі сплатою 18 % річних.

Пунктом 4.3 кредитної угоди передбачено право банку у разі порушення позичальником зобовязань по поверненню коштів отримати 32% річних від суми залишку несплаченої заборгованості.

Обов'язок сплатити та умови нарахування пені передбачені пунктом 6.1 кредитної угоди. Розмір нарахованої пені складає 0,2 % від суми простроченого платежу, але не більше подвійної ставки НБУ, яка діє в період, за який сплачується пеня. Сплата пені здійснюється в гривні. У випадку, коли кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті по курсу НБУ на дату щоденного нарахування.

Як вбачається з графіку погашення кредиту, який є додатком до договору про видачу траншу від 4 липня 2008 року, кошти повинні сплачуватися відповідачем у період з 6 серпня 2008 року по 6 березня 2013 року.

Однак відповідачем у порушення умов договору була допущена заборгованість, яка позивачем за умовами кредитного договору нарахована станом на 21.04.2015 року у розмірі 318685.65 доларів США, що відповідає з яких: 62546.43 доларів США заборгованість за кредитом; 129061.24 доларів США заборгованість по процентам за користування кредитом, 111891.77 доларів США - пеня, 11.24 доларів США штраф (фіксована частина), 15174.97 доларів США штраф (процентна складова).

У судовому засіданні встановлено, що за рішенням Індустріального суду м.Дніпропетровська від 15 березня 2012 року у цивільній справі № 2/0417/1936/2012 за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення заборгованості на кредитним договором по договору траншу у розмірі 35000 доларів США № 2008-004 від 7.03.2008 з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3 стягнуто солідарно на користь позивача заборгованість за кредитним договором станом на 19 жовтня 2011 року у розмірі 1 053 696 грн. 59 к., а також солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ПАТ«Акцент-Банк», ОСОБА_4 солідарно 10000 грн.

За рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запоріжської області від 5 березня 2012 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет застави та виселення в рахунок погашення заборгованості за договором траншу № 2008-004 від 7 березня 2008 року станом на 12 січня 2012 року у розмірі 63073 долара 65 центів та за договором траншу № 2008-004-1 від 4 липня 2008 року станом на 19 жовтня 2010 року у розмірі 125567 доларів США 27 центів звернуто стягнення на житловий будинок, який знаходиться в АДРЕСА_1, яка розташована в м. Мелітополь Запоріжської області, вул. Леніна, 127, автомобіль ВАЗ -21099, 2004 року випуску та інше майно.

Згідно уточненого розрахунку, наданого позивачем, з 6 серпня 2008 року боржником частково вносились платежі у 2008 році, останній раз 8 грудня 2008 року, а потім лише 8 серпня 2012 року: 86 грн. 10 к. погашення за кредитом і 86 грн. 10 к. пеня.

У відповідності із статтями 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Одним із видів порушення зобов'язання є прострочення - невиконання зобов'язання в обумовлений сторонами строк. У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, в тому числі сплата неустойки (стаття 611 ЦК).

Загальна позовна давність встановлена тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК). Позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки - штрафу, пені (частина 2 статті 258 ЦК).

Частиною 5 статті 261 ЦК передбачено, що за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Строк виконання кожного щомісячного зобов'язання згідно з частиною 3 статті 254 ЦК спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, тобто несплачені до моменту звернення кредитора до суду платежі підлягають стягненню у межах позовної давності по кожному із платежів (постанова Верховного суду України від 6 листопада 2013 року у справі №6-116цс13).

Відповідно до статті 264 ЦК перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Зміст цієї норми та загальні положення статей 253, 254 ЦК свідчать про те, що перериватися може лише той строк (в тому числі і позовна давність), який ще не закінчився на час вчинення боржником передбачених законом дій.

У відповідності до ч.1 ст. 259 ЦК України позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Пунктом 6.8 кредитної угоди № 2008-004 встановлено строк позовної давності тривалістю 5 років щодо вимог про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів.

Отже, як зазначалось вище, виходячи з правил перебігу та переривання позовної давності 8 серпня 2012 року перервався перебіг строків позовної давності щодо тих щомісячних платежів, які були нараховані не раніше ніж за 5 років до цієї дати, тобто з 8 серпня 2007 року.

Із зазначеного випливає, що вимоги відповідача щодо застосування строків позовної давності задоволенню не підлягають, так як позовні вимоги заявлені у межах строку позовної давності.

Порука є одним із засобів забезпечення виконання зобов'язання відповідно до ст. 546 ЦК України.

Згідно ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

Правові наслідки порушення зобов'язання забезпеченого порукою встановлено ст. 554 ЦК України, так у разі порушення боржником зобов'язання забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову відповідальність поручителя.

В силу ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлюється моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

З метою забезпечення виконання основного зобовязання 7 березня 2008 року позивачем було укладено договір поруки з ОСОБА_3, відповідно до якого остання зобовязалася діяти по кредитному зобовязанню ОСОБА_2 як солідарний боржник.

Також 15 серпня 2014 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 02/ДЗ. Відповідно до положень п. 1 зазначеного договору, поручитель поручається перед кредитором за виконання боржником ОСОБА_2 всіх своїх обов'язків за кредитним договором; положення п. 2 договору зазначають, що розмір відповідальності поручителя перед кредитором обмежуються сумою 1000 грн.; п. 4 договору вказує на те, що у випадку невиконання боржником обов'язків за кредитним договором, він та поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до п. 9 договору поруки, укладеного з ОСОБА_1 та п.11 договору поруки, укладеного з ОСОБА_3 ці договори діють до повного виконання сторонами зобов'язань по кредитному договору, що не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить ч. 1 ст. 251 та ч. 1 ст. 252 ЦК України, а відтак в цьому випадку підлягають застосуванню норми ч. 4 ст. 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Така правова позиція міститься в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року при розгляді цивільних справ № 6-53цс 14 та № 6-6цс 14, № 6-263цс15 від 7 жовтня 2015 року.

У кредитній угоді від 7 березня 2008 року строк виконання основного зобов'язання чітко визначений - строк повного погашення кредиту є 6 березня 2013 року, а тому у позивача виникло право пред'явити вимогу до поручителів про виконання порушеного зобов'язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 7 березня 2013 року, протягом наступних шести місяців.

Однак така вимога до ОСОБА_3 була предявлена тільки 23 березня 2015 року, а до ОСОБА_1 не предявлялася взагалі. Крім того, протягом визначеного 6-місячного строку договір поруки ОСОБА_1 з позивачем ще не був укладений. Такий договір був укладений майже через півтора роки після закінчення строку основного зобовязання.

З огляду на це, позовні вимоги до поручителів ОСОБА_1 та ОСОБА_3 не підлягають задоволенню.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про часткове задоволення позову.

Судові витрати підлягають розподілу на підставі ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 3, 5, 8, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості на кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором станом на 21 квітня 2015 року у розмірі 318 640, 70 доларів США, що еквівалентно 7 089 755 (семи мільйонам вісімдесят девяти тисячам сімсот пятдесят пяти) грн. 67 к.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» витрати на оплату судового збору у розмірі 3654(три тисячі шістсот пятдесят чотири) грн.

У задоволенні решти вимог відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Миколаївської області через Арбузинський районний суд Миколаївської області на протязі 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Т.М.Кологрива