АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 213/3029/14-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/38/К/16 суддя Соловйова Л.Я.
Категорія - 27 ( І ) Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

Іменем України

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Зубакової В.П.

суддів: Бондар Я.М., Соколан Н.О.

за участю секретаря: Маслової К.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» на рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 акціонерного товариства ОСОБА_3 «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості.

Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явилися про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені.

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПРИВАТБАНК» (далі - ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що 08 березня 2007 року між банком та відповідачем був укладений договір б/н, відповідно до якого остання отримала кредит у розмірі 6 900 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитним договором. Відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві. Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобов'язань за кредитним договором станом на 30.04.2014 року утворилась заборгованість у розмірі 25 673,85 грн.. Враховуючи судовий наказ Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 10.01.2009 року, яким стягнуто з ОСОБА_4 на користь позивача заборгованість за цим кредитним договором у розмірі 18 337,87 грн., позивач просив стягнути заборгованість у розмірі 19 754,76 грн. та судові витрати.

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив суд: стягнути з ОСОБА_4 на свою користь заборгованість за кредитним договором б/н від 08 березня 2007 року станом на 30 квітня 2014 року у розмірі 18 925,30 грн. та судові витрати.

Рішенням Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції не було взято до уваги що кредитний договір складається із заяви позичальника, умов надання споживчого кредиту фізичним особам. Відповідач висловив згоду про укладення кредитного договору саме в такій формі, про що свідчить його особистий підпис у заяві позичальника. Таким чином, заява разом з умовами та тарифами складає договір про надання банківських послуг, а кредитна картка є лише засобом для безготівкових розрахунків та перерахування коштів. Останнім днем дії картки визначено кінцеву дату для здійснення позичальником останнього щомісячного платежу по погашенню кредиту, а не кінцевий термін спливу виконання зобовязань за цим кредитним договором. Отже, вимоги банку про стягнення заборгованості в межах останніх трьох років, які передували зверненню до суду, мають бути задоволені.

Судом не в повній мірі були досліджені обставини справи. Зокрема те, що належного виконання договору відповідач не здійснив, а відтак зобовязання не припинилося. У звязку з тим, що зобовязання не припинилося, банк має право на захист свого права щодо стягнення заборгованості та, оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобовязання, то перебіг позовної давності кожного чергового платежу починається з моменту порушення строку його погашення. Тобто, з урахуванням положень ст. 536 ЦК України, боржник зобовязаний здійснити плату за користування чужими коштами у вигляді відсотків за період з 22.09.2012 року по 22.09.2015 року у розмірі 11071,15 грн.

Позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», будучи завчасно (13.01.2016 року) належним чином повідомленим про час і місце розгляду справи за його апеляційною скаргою (про що свідчить розписка представника позивача ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» - ОСОБА_5 про отримання повідомлення про призначення апеляційної скарги до розгляду на 26.01.2016 року - а.с. 156), в судове засідання не з'явився і про причини своєї неявки суд не повідомив, що (у відповідності до ч.2 ст. 305 ЦПК України) не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що у відповідності до вимог ст. 257 ЦК України, ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» пропущений строк звернення до суду, поважних причин якого ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» не зазначив, не звертався про поновлення пропущеної позовної давності, в той час, як відповідач просила суд про її застосування.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції та не спростовано у суді апеляційної інстанції, відповідно до укладеного договору б/н від 08 березня 2007 року, ОСОБА_4 отримала у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» грошові кошти в сумі 500 грн., яку згодом збільшено до 6 900,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою 36% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом (а.с.10, 41-43).

На виконання своїх зобовязань за договором ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було відкрито картковий рахунок відповідачу в гривнях і проводилося здійснення його обслуговування згідно з договором.

Сторони погодились між собою, що укладений договір складався із письмової заяви позичальника від 08.03.2007 року, Умов і правил надання банківських послуг, Правил користування платіжною карткою та Тарифів банку.

Згідно з Умова і правилами надання банківських послуг, які є невідємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, відповідач мала погашати заборгованість по кредиту, процентам за його використання, а також оплачувати комісії.

Відповідно до п. 8.6 вищевказаних Умов і правил надання банківських послуг, які є невідємною частиною укладеного сторонами кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів по будь-якому з грошових зобовязань, передбачених договором більш ніж на 120 днів, позичальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову.

Внаслідок невиконання відповідачем своїх зобовязань за договором виникла прострочена заборгованість по наданому кредиту, яка за розрахунком позивача станом на 30.04.2014 року складає 25 673,85 грн., з яких: 4 944,20 грн. заборгованість за кредитом, 20 729,65 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом (а.с. 35-39).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Відповідно до вимог ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно зі ст. 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлено строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.

Частиною 1 ст. 631 ЦК України передбачено, що строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору.

Згідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки.

Відповідно до ч.ч.3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі статтею 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Згідно з правовою позицією, висловленою Верховним Судом України, яка в силу ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України, у постанові від 19 березня 2014р. у справі № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як вбачається з Умов та правил надання банківських послуг, зокрема, п. 9.3, картрахунки відкриті на невизначений строк за виключенням умов, передбачених в п.п. 9.6, 9.7 даних умов.

Пунктом 9.12 передбачено, що договір діє 12 місяців з моменту підписання. Якщо протягом цього строку жодна із сторін не проінформує іншу сторону про припинення дії Договору, він автоматично пролонгується на такий же строк

По закінченню строку дії відповідна карта продовжується банком на новий строк (шляхом надання клієнту карти з новим строком дії), якщо раніше (до начала місяця закінчення строку дії) не надійшла письмова заява Держателя карти про закриття картрахунку, а також за умови наявних грошових коштів на картрахунку для сплати послуг за виконання розрахункових операцій по картрахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії), та при дотриманні інших умов продовження, передбачених договором (п. 3.1.3 розділу II „Правила користування платіжною карткою) (а.с.11-16).

Зі змісту п. 5.4 Правил користування платіжною карткою вбачається, що строк погашення кредиту у повному обсязі здійснюється не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці у полі «місяць».

Ні до суду першої інстанції, ні апеляційному суду представником позивача не надано доказів на підтвердження того, що по закінченню строку дії платіжної картки (який визначено до 30.01.2009 року включно а.с. 128), виданої ОСОБА_4, було здійснено перевипуск вказаної картки з продовженням строку її дії, та що така картка була видана ОСОБА_4

Оскільки умовами договору передбачено строк погашення кредиту у повному обсязі і таким строком є останній день місяця, вказаного на картці, а саме по 30.01.2009 року, тобто з 01 лютого 2009 року розпочався перебіг строку позовної давності, який закінчився 01 лютого 2012 року. Позивач звернувся до суду із відповідним позовом про захист свого порушеного права лише 14 серпня 2014 року, тобто після закінчення трирічної позовної давності.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, що було зроблено відповідачем під час розгляду справи судом першої інстанції (а.с.129-130).

Зважаючи на те, що позивач ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» звернувся до суду за захистом свого порушеного права лише у серпні 2014 року та не ставив питання про поновлення пропущеного процесуального строку, як і не навів жодних достатніх та обґрунтованих підстав, з яких суд міг би прийти до висновку, що такий строк пропущено з поважних або незалежних від позивача причин, а нормами цивільного законодавства України не передбачено право суду на поновлення позивачу пропущеного процесуального строку при зверненні до суду з позовом про стягнення заборгованості за споживчим кредитом з ініціативи суду без відповідної заяви позивача (ПАТ КБ «ПРИВАТБАК»), а відповідач ОСОБА_6 просила суд застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у задоволенні позову, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що в задоволенні позову слід відмовити за пропуском строку позовної давності.

Зважаючи на наведене, підстави для задоволення апеляційної скарги ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог відсутні, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильного висновку суду першої інстанції при вирішенні спору.

Відповідно до вимог ч.2 ст.303 ЦПК України, суд апеляційної інстанції не вправі переоцінювати докази, які судом першої інстанції були досліджені у встановленому законом порядку. Апеляційна скарга не містить посилання на нові докази, які б давали підставу для зміни чи скасування судового рішення, а висновки суду щодо пропуску позивачем позовної давності, як зазначалося вище, є законними, обґрунтованими та такими, що повністю спростовують доводи апеляційної скарги в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд мав на підставі ст. 536 ЦК України стягнути з відповідача відсотки за період з 22.09.2012 року по 22.09.2015 року у розмірі 11071,15 грн. колегією суддів відхиляються, адже ці вимоги взагалі виходять за межі позовних вимог ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», заявлених у суді першої інстанції (позивач просив суд стягнути з відповідача заборгованість станом на 40.04.2014 року), а згідно з вимогами частини 1 статті 303 ЦПК України і зважаючи на роз'яснення, викладені в п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24.10.2008 р., - під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Розглянувши справу в межах позовної заяви та в межах поданої апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_2 акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» - відхилити.

Рішення Інгулецького районного суду м.Кривого Рогу від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: