Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанської Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів, -

В С Т А Н О В И В:

В серпні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення суми банківського вкладу та відсотків. В обґрунтування своїх позовних вимог, з урахувань уточнень, посилається на те, що 27 червня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено договір № SAMDN2366 «Стандарт», за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 5 550 доларів США для розміщення на депозитному з нарахуванням відсотків за ставкою 8,5% річних, строком на 185 днів по 27 грудня 2013 року включно. Вказаний договір було продовжено до 27 червня 2014 року. Відсотки за договором нараховувались до 27 березня 2014 року, після чого їх нарахування припинилось. На неодноразове звернення позивача до відповідача з заявами про сплату нарахованих відсотків та суми вкладу відповідачем вказані вимоги не були задоволені, тому позивач, з урахуванням уточнених позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача грошовий вклад в розмірі 5920,13 доларів США, 8,5% річних за період з 27 березня 2014 року по 07 вересня 2016 року в розмірі 1 162, 62 доларів США, інфляційні збитки за період з 28 червня 2014 року по 06 вересня 2016 року в розмірі 108 360, 17 грн.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року, в позові відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 червня 2016 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 січня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 22 березня 2016 року скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.

Представник позивача та позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просили їх задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ПАТ КБ «Приватбанк» в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача.

Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: «1. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…».

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Як встановлено в судовому засіданні, 27 червня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 в регіональному відділенні ПАТ КБ «Приватбанк», яке знаходиться у м. Сімферополі філії Кримського РУ ПАТ КБ «Приватбанк», було укладено договір № SAMDN2366 «Стандарт», за умовами якого позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 5 550 доларів США для розміщення на депозитному рахунку з нарахуванням відсотків за ставкою 8,5% річних, строком на 185 днів по 27 грудня 2013 року включно /т.1 а.с. 9/.

На виконання умов договору, після його підписання, позивачем було внесено вклад на рахунок, відкритий у відповідача, на підтвердження чого до позову додано копію відповідної квитанції /т. 1 а.с. 9/. Окрім того в судовому засіданні представником позивача на підтвердження укладення депозитного договору надано для огляду оригінали вищезазначених квитанції та договору.

Відповідно до умов договору, сторонами було досягнуто згоди про можливість лонгування укладених договорів за наступних умов.

Так, положення п.п. 6, 7 укладених сторонами договорів передбачають можливість продовження терміну дії договору за відсутності заяви клієнтів про бажання витребування вкладу. Договір було подовжено до 27 червня 2014 року.

Пунктом 10 договорів передбачено право сторін достроково розірвати договір, повідомивши про це іншу сторону за два банківські дні до дати розірвання договору.

Таким чином, умовами договору визначено порядок виплати коштів у тому числі при достроковому розірванні договору сторони передбачили, що виключно заявою клієнта оформлюється волевиявлення як щодо небажання продовжити термін дії договору, так і щодо дострокового розірвання договору, наслідком чого є обовязок банку видати кошти за вкладом.

За положеннями п. 12 договору, у разі дострокового розірвання договору клієнту повертається сума вкладу та сплачуються проценти.

ОСОБА_1 неодноразово звертався до ПАТ КБ «Приватбанк» з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих відсотків /т.1 а.с. 13-19/, однак банк кошти не повернув.

За загальними положеннями про договір (ч.1 ст. 626 ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Статтею 651 ЦК України визначено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 1 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» визначено, що вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона, що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку , встановлених договором.

Відповідно до ч.1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. За ч.1 ст. 1075 ЦК України договір банківського рахунку розривається за заявою клієнта у будь-який час.

За приписами ч.1, 2 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Відповідно до ч.5 ст. 1061 ЦК України, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню вкладникові або списанню з рахунка вкладника з інших підстав.

За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, здійснених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Вищезазначене свідчить про те, що розірвання договору та видача грошових коштів здійснюється виключно за заявою клієнта банку. Суд приходить до висновку, що позивач здійснив дії, необхідні за визначеним договором та законодавством порядком, для дострокового розірвання договору та отримання вкладу.

Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року № 516, передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні передбачено, що банк (філія, відділення) зобов'язаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірні» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ.

Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4. Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Аналіз вищезазначених правових норм дозволяє дійти висновку, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ.

Як видно з матеріалів справи, до суду позивачем надано оригінал спірного договору банківського вкладу та оригінал квитанції на підтвердження внесення до банку суми вкладу. Дані документи були досліджені у судовому засіданні та наявні у матеріалах справи в копіях.

Крім того згідно із ч. ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини, (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов'язання.

Отже, саме відповідач у справі повинен доводити у суді відсутність своєї вини у невиконанні зобов'язання за договором банківського вкладу «Стандарт», або ж довести факт виконання ним даного зобов'язання.

Таким чином, позивачем на підтвердження своїх позовних вимог відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України був наданий договір про банківський вклад від 27 червня 2013 року та квитанцію про внесення коштів на рахунок банку в розмірі 5 550, 00 доларів США, а також заява, адресована ПАТ КБ «Приватбанк» , в якій він просив повернути суму вкладу та нараховані відсотки на вклад, а ПАТ КБ «Приватбанк» на спростування дійсності цих документів жодних доказів до суду не надав, як і не надав доказів того, що кошти за договорами банківських вкладів було повернуто вкладнику.

Крім того, розглядаючи справу «Золотас проти Греції», Європейський суд чітко вказав, що особа, яка розмістила грошову суму в банку, передала йому право використання цієї суми, банк був зобов'язаний зберігати її, й у разі використання з метою одержання прибутку мав повернути еквівалентну суму вкладникові після припинення дії угоди. Отже, власник рахунку міг уважати, що його вклад у банку в безпеці, особливо при отриманні відсотків. Власник рахунку правомірно вважав, що буде повідомлений про ситуацію, яка загрожує суті угоди з банком і його фінансовим інтересам, щоб він міг завчасно зробити дії відповідно до закону та зберегти право на захист свого майна. Подібні довірчі відносини характерні для банківських операцій та банківської справи.

Відмовляючись повернути кошти, що належать клієнтові, банк порушує також і положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також Першого протоколу, ратифікованих Україною. В абз.1 ст.1 протоколу вказано, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин суд прийшов до висновку про те, що з відповідача на користь позивача необхідно стягнути: 5 920, 13 доларів США сума вкладу та процентів, які позивач повинен був отримати після закінчення дії договору 27 червня 2014 року; 1 162, 62 доларів США 8, 5 % річних за період з 27 березня 2014 року по 07 вересня 2016 року; 108 360, 17 грн. інфляційні збитки за період з 28 червня 2014 року по 06 вересня 2016 року (розрахунок на а.с. 225-226).

Судові витрати розподілити відповідно ст. 88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення грошових коштів задовольнити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Приватбанк» () на користь ОСОБА_1 грошові кошти за Договором SAMDN2366 «Стандарт» від 27 червня 2013 року в розмірі 5 920, 13 доларів США, 8, 5 річних за період з 27 березня 2014 року по 07 вересня 2016 року в розмірі 1 162, 62 доларів США, інфляційні збитки за період з 28 червня 2014 року по 06 вересня 2016 року в розмірі 108 360, 17 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили. після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О.Демидова