Яготинський районний суд Київської області
справа № 382/1682/14-ц 2/382/1/16.
РІШЕННЯ

іменем України

26 січня 2016 року Яготинський районний суд Київської області, в складі;

Головуючого- судді Карпович В.Д.

при секретарі Шипота Я.В.

представника позивача - адвоката Дорогої А.Ю.

представника відповідача - адвоката Лещенко С.О.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Яготині, справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Яготинське районне управління юстиції у Київській області, про визнання заповіту недійсним.

Встановив:

В позові до суду позивачка вказала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 76 років помер її батько - ОСОБА_5, після смерті якого відкрилася спадщина.

Після її звернення до Яготинської районної державної нотаріальної контори, їй стало відомо, про існування заповіту від 13.11.2001 р., складеного її батьком на користь її сестри ОСОБА_4. Вказаний вище заповіт, начебто, був складений 13.11.2001 року, в приміщенні Яготинської районної державної нотаріальної контори і посвідчений державним нотаріусом Сушко Л.М.

Відповідно до заповіту, її батько ОСОБА_5 заповів своїй дочці від першого шлюбу-ОСОБА_4 3/10 жилого будинку за АДРЕСА_1, в тому числі і все своє майно.

Перед смертю її батько повідомив її про те, що заповів ОСОБА_4 3/10 частини вказаного будинку, а все інше майно, за словами батька, він заповів їй- ОСОБА_8 для того, щоб вона розділила його між його синами (її братами).

У її батька було п'ятеро дітей: ОСОБА_4 від першого шлюбу, вона- ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 від шлюбу з її матір'ю ОСОБА_12.

Оскільки перед смертю, її батько, ОСОБА_5, перебував при здоровому глузді та міг розуміти значення своїх дій, а тому його повідомлення їй про те, що все майно перейде до дітей від шлюбу з її матір'ю ОСОБА_12, не можуть бути безпідставними.

Вважає, що заповіт від 13.11.2001 року підроблений.

Порівнюючи підпис батька ОСОБА_5 у вказаному вище заповіті і на заяві про приватизацію присадибної ділянки можна побачити, що підпис відрізняється, що може свідчити про підробку заповіту від 13.11.2001 року. В такому випадку існує необхідність проведення судово-почеркознавчої експертизи.

Оскільки, ОСОБА_5 був упевнений в тому, що він не заповідав все своє майно Відповідачці, існує вірогідність того, що заповіт від 13.11.2001 року не відповідає дійсній волі ОСОБА_5

Крім того, згідно з рішенням Яготинської міської ради про надання дозволу на підготовку технічної документації по складанню державних актів на право приватної власності на землю громадянам від 11.07.2003 р. та заяви про приватизацію земельної ділянки від 26.10.2009 р. на момент складання заповіту 13.11.2001 р. будинку за адресою АДРЕСА_2 не існувало взагалі.

Отже, заповіт від 13.11.2014 року не відповідає останній справжній волі ОСОБА_5.

Посилаючись на вимоги передбачені ст.ст. 203,215, 1233, 1235, 1247, 1248, 1253, 1255, 1257 ЦК України, просила:

Визнати недійсним заповіт від 13 листопада 2001 року за реєстровим № 2929, складений ОСОБА_5 на користь ОСОБА_13, посвідченого державним нотаріусом Яготинської районної державної нотаріальної контори Сушко Л.М.

В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги позивача.

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його безпідставність та пояснив, що заповідальне розпорядження ОСОБА_5, посвідчене 13 листопада 2001 року державним нотаріусом Яготинської державної нотаріальної контори Сушко Л.М. за реєстровим №2929 відповідає волі заповідача і волевиявлення спадкодавця було вільним. Згідно зі змістом заповідального розпорядження, заповідач не випадково позбавив права на спадкування своїх дітей від другого шлюбу, свідомо призначивши свою доньку від першого шлюбу - ОСОБА_13 своїм спадкоємцем на випадок своєї смерті.Заповідач призначив своїм спадкоємцем лише ОСОБА_13, враховуючи їх родинні та довготривалі дружні відносини. Коли Заповідач потребував допомоги, остання із своїм чоловіком постійно допомагали йому у повсякденному житті. Натомість позивачка хоча і мала з померлим родині відносини, здавалося очікувала смерті Заповідача, згадавши про батька лише після його смерті. Позивачка будучи повнолітньою, працездатною, матеріально забезпеченою людиною, свідомо та тривалий час зневажливо ставилася до особистого життя свого батька, не цікавилася станом його здоров'я, не піклувалася про нього, не надавала своєму батькові ні матеріальної допомоги, ні моральної підтримки.

В судовому засіданні встановлено наступне:

ІНФОРМАЦІЯ_3 помер ОСОБА_5, що посвідчується свідоцтвом про його с мерть, виданий відділолм державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Яготинського РУЮ Київської області / а.с. 27 /. Після смерті ОСОБА_5 залишилася спадщина. При житті, своїм заповітом складеного 13.11. 2001 року, все його майно він заповів своїй рідній дочці від першого шлюбу ОСОБА_4. / а.с. 21 /, таким чином позбавивши право на спадщину за законом його спадкоємців першої черги / дітей від другого шлюбу- ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_11 та ОСОБА_10 / а.с. 23-26 /. Вважаючи, що вказаний заповіт від 13.11. 2001 року є підроблений, представник позивача в судовому засіданні заявила клопотання про призначення по справі судово- почеркорзнавчої експертизи підпису на заповіті заповідача ОСОБА_5.

Ухвалою Яготинського районного суду від 26.01. 2016 року в задоволенні клопотання було відмовлено, в зв»язку з ненаданням позивачкою до суду, матеріалів для проведення експертизи. Аналогічне клопотання було задоволено попереднім складом суду, та ухвалою Яготинського районного суду / головуючий суддя Кисіль Л.А. / від 15.04. 2015 року, була призначена судово- почеркознавча експертиза підпису ОСОБА_5 Проте в зв»язку з ненаданням позивачкою матеріалів для проведення експертизи, матеріали справи з ухвалою про призначення експертизи були повернуті до суду без виконання. / а.с. 225-228, 236 /.

В силу ч.1 ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи визначені в заповіті.

Законодавець визначив пріоритет спадкування за заповітом над спадкуванням за законом, зазначивши в ч. 2 ст. 1223 ЦК України, що спадкування за законом має місце лише в разі відсутності заповіту.

За життя заповідач може в будь-який час скасувати заповіт, змінити його або скласти новий заповіт.

Правова позиція викладена у пункті 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.08 р. за № 7 "Про судову практику в справах про спадкування", спрямовує суди на те, що при вирішенні спорів у зв'язку зі спадкуванням за заповітом, застосовувати правила глави 85 ЦК України та враховувати, що заповідач має право: 1) призначити своїми спадкоємцями фізичних осіб, незалежно від наявності в нього з цими особами сімейних, родинних відносин; 2) без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом, крім тих, які мають право на обов'язкову частку у спадщині; 3) охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати в майбутньому.

Враховуючи викладене, у суда не має сумніву, що спадкодавець у момент складення заповіту та до моменту його смерті (минуло майже 13 років), усвідомлював значення своїх дій щодо призначення своїм спадкоємцем саме свою дочку від першого шлюбу ОСОБА_13, що до всього належного йому майна, де б воно не було, і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що буде належати йому на день смерті, і на що він матиме право.

Відповідно до п.8 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року за № 9 « Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» встановленого відповідно до ч.І ст.215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання стороною/сторонами/ вимог, які встановлені ст.203 кодексу, саме на момент вчинення правочину.

Відповідно до ст. 44 Закону України "Про нотаріат" обов'язком нотаріуса, є перевірити чи усвідомлює особа у момент підписання правочину, в тому числі, заповіту значення своїх дій та (або) чи може особа керувати своїми діями.Під час посвідчення правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. Визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 Закону України "Про нотаріат" (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення виданого за місцем роботи фізичної особи), ЯКІ унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії.

Відповідно до пункту 82 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 18 червня 1994 р. N 18/5, яка діяла на час складання заповіту (до 14.03.2004) вбачається, що нотаріус посвідчує заповіти дієздатних громадян, складені відповідно до вимог статей 541, 543 Цивільного кодексу і особисто подані ними нотаріусу.

Пунктами 83-85 Інструкції передбачено, що при посвідченні заповіту від заповідача не вимагається подання доказів, які підтверджують його право на майно, що заповідається. Нотаріус перевіряє, чи не містить заповіт розпоряджень, що суперечать чинному законодавству. Заповіт повинен бути складений так, щоб розпорядження заповідача не викликало неясностей чи суперечок після відкриття спадщини. Нотаріус при посвідченні заповіту роз'яснює заповідачу зміст статті 535 Цивільного кодексу України.

Як видно із заповіту, заповіт було посвідчено державним нотаріусом Яготинської державної нотаріалльної контори Сушко Л.М. цього ж дня, о 14 годині 25 хвилин. Заповіт підписано ОСОБА_5 у присутності нотаріуса Сушко Л.М.. Особу заповідача встановлено, його дієздатність перевірена./ а.с.22 /.

Саме нотаріальна форма заповіту дає змогу впевнитися у вільному волевиявленні заповідача, з'ясувати справжній зміст заповіту, запобігти прийняттю поспішних, необміркованих рішень, особливо під впливом сторонніх осіб, скористатися порадами фахівця, і головне, уникнути обставин, які надалі суд може визнати підставами для визнання заповіту недійсним.

Таким чином суд вважає, що при посвідченні державним нотаріусом заповіту, особу заповідача - ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 було встановлено, дієздатність його перевірено, форму та порядок посвідчення заповіту додержано.

З висновком позивача про недотримання нотаріусом порядку посвідчення заповіту передбаченого п. 157 Інструкції, що на її думку тягне недійсність заповіту відповідно до ч. 1 ст. 203, ч.1 ст. 215 ЦК України суд погодитись не може, так як нормою ч.2 ст. 1248 ЦК України не передбачено обов»язку заповідача у тексті заповіту, крім особистого підпису, зробити власноручний запис про те, що він прочитав цей заповіт вголос.

Відповідно до пункту 27 Постанови Пленуму Внрховного суду України від 12.06. 2009 року « Про застосування норм циільно-процесуального законодавства при розгляді справ в суді першої інстанції»; «виходячи зі змісту статті 59 ЦПК України та з урахуанням положень частини першої статті 218 ЦК України, не може стверджуватися показаннями свідків наявність правовідносин, що виникають з правочинів, для яких законом установлено письмову форму.

В силу ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі.

В силу п.3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи, що в судовому засіданні представник позивачки не довела позовні вимоги позивача, то в задоволенні даного позову необхідно відмовити.

Керуючись

ст. ст. 10, 60, 209, 212-215 ЦПК України, ст. ст. 215, 1223 ЦК України, ст. 44 Закону України « Про нотарівт», «Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», суд -

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Яготинське районне управління юстиції у Київській області, про визнання заповіту недійсним, відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Київської області, протягом 10 днів з дня його проголошення.

Суддя Карпович В.Д.