Справа №591/7489/15-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/119/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м.Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Кононенко О. Ю.,

суддів - Семеній Л. І. , Бойка В. Б.

за участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Апеляційного суду Сумської області цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3

на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 академії банківської справи про стягнення заборгованості по вихідній допомозі та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

в с т а н о в и л а:

19 жовтня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що наказом відповідача від 23 вересня 2015 року він був звільнений з роботи з посади заступника начальника відділу телекомунікаційних систем та мережевих технологій у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, за п. 6 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги та компенсації за невикористану відпустку. Зазначав, що виплату належних йому сум відповідач здійснив лише 03 листопада 2015 року. Не погоджуючись з розміром вихідної допомоги та, уточнивши свої вимоги, просив стягнути з ОСОБА_4 академії банківської справи недоплачену вихідну допомогу у сумі 927,72 грн. та середній заробіток за весь час затримки розрахунку, по 09 грудня 2015 року у сумі 11738,97 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 09 грудня 2015 року у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неповне з'ясування обставин справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, недотримання норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у розмірі 4993,52 грн. (за 28 робочих днів затримки, за період з 23.09.2015 р. по 03.11.2015 р. х 178,34 грн. середньоденного заробітку).

При цьому зазначає, що суд першої інстанції не в повній мірі дослідив докази і дійшов до помилкового висновку про те, що належні йому суми не були виплачені в день звільнення не з вини відповідача.

Рішення суду не оскаржується в частині відмови у стягненні недоплаченої вихідної допомоги в сумі 927,72 грн.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача ОСОБА_3, який підтримав доводи апеляційної скарги, представника відповідача ОСОБА_5, який проти скарги заперечував, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що наказом ОСОБА_4 академії банківської справи № 254-к від 23 вересня 2015 року ОСОБА_3 був звільнений з роботи з посади заступника начальника відділу телекомунікаційних систем та мережевих технологій у звязку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, за п. 6 ст. 36 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньої місячної заробітної плати відповідно до ст. 44 КЗпП України та компенсації за 20 календарних днів невикористаної щорічної відпустки (а.с. 6).

Станом на день звільнення позивачу було нараховано до виплати 10380,49 грн., в тому числі: вихідна матеріальна допомога в сумі 3834,31 грн., заробітна плата за період з 01 по 23 вересня 2015 року в сумі 3031,78 грн., компенсація за 20 календарних днів невикористаної відпустки в сумі 3514,40 грн. (а.с. 4).

24 вересня 2015 року позивач звернувся до керівництва академії з письмовою заявою про надання довідки про нараховані суми виплат та проведення повного розрахунку (а.с. 5).

Згідно з розрахунковим листом, позивачу належало до виплати за вересень 2015 року 7114,51 грн., з вирахуванням податків, профспілкових внесків та утримання виплати по кредиту (а.с. 91). Ці кошти були перераховані позивачу на картку 03 листопада 2015 року, що підтверджується випискою по картковому рахунку Ощадбанку (а.с. 93).

Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, суд першої інстанції виходив з того, що належні позивачу суми не були виплачені йому в день звільнення 23 вересня 2015 року не з вини відповідача.

Проте, з таким висновком суду погодитись не можна з огляду на наступне.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення в оскаржуваній частині не відповідає.

Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Судом першої інстанції встановлено та не заперечується відповідачем, що позивач був звільнений 23 вересня 2015 року, а належні йому при звільненні кошти отримав з затримкою -03 листопада 2015 року.

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що розпорядженням Кабінету Міністрів України від 24 червня 2015 року з управління Національного Банку України до сфери управління Міністерства освіти і науки України передано цілісні майнові комплекси Державного вищого навчального закладу «ОСОБА_4 академія банківської справи Національного Банку України» (а.с. 22).

Відповідно до акту приймання-передачі, передача цілісних майнових комплексів навчального закладу відбулась 28 серпня 2015 року (а.с. 23-37).

Статут ОСОБА_4 Банківської справи в новій редакції затверджений Наказом Міністерства освіти і науки України від 24 вересня 2015 року № 971 (а.с. 38, 39-64).

Кошторис ОСОБА_4 Банківської справи затверджений Міністерством освіти і науки України 27 жовтня 2015 року, про що свідчить дата та підпис посадової особи Міністерства, та в цей же день - 27.10.2015 року зареєстрований у Державному казначействі України (а.с. 67-68).

Рахунки ОСОБА_4 Банківської справи у Головному управлінні Державного казначейства України в Сумській області були відкриті 13 жовтня 2015 року, 20 жовтня 2015 року та відповідно 26 жовтня 2015 року (а.с. 69-71).

Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Згідно із ч. 1 ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст. 117 КЗпП України обовязковою умовою для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1 ст. 117 КЗпП України обовязок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

При цьому, зміна підпорядкування УАБС, рахунків, джерел фінансування та відсутність коштів у роботодавця не може свідчити про відсутність його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів і не є підставою для звільнення роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України.

Всупереч вимогам ст. ст. 10, 60 ЦПК України, відповідач не довів відсутності своєї вини в затримці остаточного розрахунку при звільненні ОСОБА_3

Таким чином, колегія суддів вважає помилковим висновок місцевого суду про відсутність правових підстав для стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та вважає за необхідне покласти на нього обовязок по виплаті середнього заробітку за 28 робочих днів затримки розрахунку (з 23.09.2015 р. по 03.11.2015 р.).

Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата визначається за загальними правилами обчислення середнього заробітку, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Згідно із п. 5 Порядку нарахування виплат у випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати.

Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді (п. 8 Порядку).

Відповідно до роз'яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

Частиною 1 статті 61 ЦПК України передбачено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до довідки УАБС від 29 жовтня 2015 року № 16-053/1841, розмір середньоденної заробітної плати ОСОБА_3, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, становить 178,34 грн. (а.с.66). Ця обставина визнана сторонами, отже не підлягає доказуванню.

Середній заробіток позивача за час затримки розрахунку при звільненні, з 23 вересня 2015 року по 03 листопада 2015 року складає 4993 грн. 52 коп. (178,34 грн. ? 28 робочі дні).

При виплаті вказаної суми належить відрахувати податки та обовязкові збори.

Відповідно до п. п. 3 та 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України, підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Таким чином, рішення суду в частині відмови в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні на підставі п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення цих вимог та стягнення з ОСОБА_4 академії банківської справи на користь ОСОБА_3 4993 грн. 52 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Рішення суду не оскаржується в частині відмови у стягненні на користь позивача недоплаченої вихідної допомоги в сумі 927,72 грн., тому, в силу ст. ст. 11, 303 ЦПК України, в цій частині не переглядається.

Згідно зі ст. 88 ЦПК України, у звязку із задоволенням позову на 39% (4993,52 х 100% : 12666,69 грн.), з ОСОБА_4 академії банківської справи в дохід держави необхідно стягнути 190 грн. (487,20 грн. х 39% : 100 %) судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції.

Враховуючи, що апеляційна скарга підлягає задоволенню в повному обсязі, з відповідача в дохід держави слід стягнути 535 грн. 92 коп. (487,20 грн. х 110%) судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 303, 304, п. 2 ч.1 ст. 307, п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 309, ст. 313, ч. 2 ст. 314, ст. ст. 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Зарічного районного суду м. Суми від 09 грудня 2015 року в частині відмови в стягненні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Стягнути з ОСОБА_4 академії банківської справи на користь ОСОБА_3 4993 грн. 52 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з відрахуванням податків та обовязкових зборів.

Стягнути з ОСОБА_4 академії банківської справи в дохід держави 190 грн. судового збору за розгляд справи в суді першої інстанції та 535 грн. 92 коп. - за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Рішення набрало законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді -