Провадження №2/554/13/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 січня 2016 року м. Полтава

Октябрський районний суд м.Полтави у складі:

головуючого-судді Чуванової А.М.

при секретарі: Юркіній Ю.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення коштів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернулася до суду з зазначеним позовом та з уточненою заявою, і обґрунтовує його тим, що між нею та відповідачем було укладено договір банківського рахунку фізичної особи №005-16512-070910 від 07.09.2010 року, згідно якого установою банку було відкрито на імя позивача картковий рахунок вкладника №1283 та договір банківського рахунку фізичної особи №002-16519-010413 від 01.04.2013 року, згідно якого було відкрито на імя позивача поточний рахунок у гривнях №2544. 03.03.2015 року було здійснено: безготівкове поповнення рахунку позивача №1283 з рахунку, відкритого в «Дельта Банк» на суму 1180 гривень, що підтверджується випискою за операціями карткового рахунку з 02.03.2015 року по 04.03.2015 року; переказ коштів в межах банку через систему myDELTA (Delta Bank, Kіev, UKR) на суму 1180 гривень на рахунок позивача №2544. Крім того, на картковий рахунок №2544 02.03.2015 року було проведено виплату відсотків згідно угоди 6006 (Merchant Name, UKR) у розмірі 295,08 гривень, що підтверджується випискою за операціями по картковому рахунку з 02.03.2015 року по 04.03.2015 року. На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 02.03.2015 року прийнято рішення №51 про запровадження з 03.03.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію. Таким чином, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку 03.03.2015 року на рахунках позивача перебувало: 1180 гривень (№1283) та 1475,26 гривень (№2544). У відповідь на звернення позивача про отримання грошових коштів, відповідач у виплатах відмовив. Наведене завдає істотної моральної та матеріальної шкоди позивачу, оскільки позбавляє її та її родину засобів для існування, примушує позичати кошти, відмовляти собі у необхідних речах, порушує звичний спосіб життя, а водночас відповідач використовує її гроші для отримання прибутку та власного збагачення.

Посилаючись на те, що відповідач не повертає грошові кошти отримані на виконання правочину (зобовязання), позивач просить стягнути з відповідача суму залишку грошових коштів 2655,26 гривень, з урахуванням трьох процентів річних за весь час прострочення в розмірі 62,42 гривень, 14% процентів річних за фактичну кількість днів неправомірного користування грошима (упущена вигода) у розмірі 291,28 гривень, та пеню 3% на день від простроченої суми в розмірі 22782,13 гривень, а загалом 25791,09 гривень; а також відшкодування завданої моральної шкоди в розмірі 3000 гривень.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 позовні вимоги підтримала повністю з зазначених в позові підстав та просила їх задовольнити, надавши також письмові пояснення по справі.

В судовому засіданні представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. Відповідач надав до суду письмові заперечення проти позову, в яких, зокрема, зазначено, що вимоги позивача підпадають під обмеження, встановлені положеннями Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»; нараховані позивачем штрафні санкції є безпідставними та суперечать вимогам законодавства; розрахунки упущеної вигоди є теоретичними, не підтверджені відповідними документами; юридично не обґрунтовані та не підтверджені будь-якими доказами вимоги про стягнення моральної шкоди; процедуру ліквідації банку розпочато з 03.10.2015 року, а отже розрахунок позивача, починаючи з 03.03.2015 року є безпідставним.

Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, перевіривши матеріали справи, вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем було укладено договір банківського рахунку фізичної особи №005-16512-070910 від 07.09.2010 року, згідно якого установою банку було відкрито на імя позивача картковий рахунок вкладника №1283 та договір банківського рахунку фізичної особи №002-16519-010413 від 01.04.2013 року (а.с.4). Позивач зверталася до відповідача, але їй було відмовлено в поверненні коштів (а.с.7- лист).

Згідно ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Відповідно до ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах і в порядку, встановлених договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаним злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто, випадки обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», кредитором банку є юридична або фізична особа, яка має документально підтверджені вимоги до боржника щодо його майнових зобов'язань.

Оскільки, позивач має майнову вимогу до банку, на захист якої подано позов, він є кредитором банку, а тому щодо нього застосовуються положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», в тому числі положення ст. 36 вказаного Закону щодо наслідків запровадження тимчасової адміністрації у банках та призначення уповноваженої особи фонду.

Процедура виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України і має застосовуватись у цих правовідносинах.

За змістом ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

На підставі постанови Правління Національного банку України від 02.03.2015 року №150 «Про віднесення публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення №51 від 02.03.2015 року «Про запровадження тимчасової адміністрації у публічному акціонерному товаристві «Дельта Банк», згідно з яким з 03.03.2015 року запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк». Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №71 від 08.04.2015 року тимчасову адміністрацію в АТ «Дельта Банк» запроваджено на шість місяців з 03.03.2015 року по 02.09.2015 року включно. Рішенням виконавчої дирекції ФГВФО №147 від 03.08.2015 року строк здійснення тимчасової адміністрації у АТ «Дельта Банк» продовжено по 02.10.2015 року включно. Постановою НБУ №664 від 02.10.2015 року відкликано банківську ліцензію та ліквідовано АТ «Дельта Банк» (а.с.35-43).

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Статтею 36 вказаного Закону України врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з п.п. 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Таким чином, запровадження тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у даному випадку є підставою для звільнення АТ «Дельта Банк» від виконання умов договорів банківського вкладу між сторонами. А отже, майнові вимоги позивача до банку є безпідставними та необґрунтованими, і не підлягають задоволенню.

Стосовно вимог позивача про стягнення моральної шкоди, суд вважає їх також необґрунтованими, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, відшкодування збитків та моральної шкоди.

Так, у відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин.

Між сторонами виникли договірні правовідносини, які регулюються Книгою п'ятою «Зобов'язальне право» ЦК України, зокрема главою 71 розділу IIІ даної Книги, нормами якого стягнення моральної шкоди за порушення умов договору не передбачено. Не передбачено відшкодування моральної шкоди і договором, укладеним між сторонами.

З врахуванням викладеного, в задоволенні позову ОСОБА_1 необхідно відмовити за необґрунтованістю.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215,218 ЦПК України, ст.ст. 509,525, 611,1058 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до АТ «Дельта Банк» про захист прав споживача та стягнення коштів.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Полтавської області через Октябрський районний суд м.Полтави шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які беруть участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: А.М.Чуванова