Справа №173/44/16-ц
Провадження №2/173/204/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 лютого 2016 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Шевченко О.Ю.

при секретарі судового засідання Демяненко С.І.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

відповідача - ОСОБА_2,

розглянувши в відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 и про визнання права власності на ? частину житлового будинку, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Верхівцевська міська рада Верхньодніпровського району Дніпропетровської області,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 про визнання права власності на ? частину житлового будинку. В обгрунтування позовної заяви зазначено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року помер ОСОБА_3 за життя ОСОБА_3 склав заповіт на імя ОСОБА_2, якій заповів все своє майно. Після смерті ОСОБА_3 відкрилася спадщина, а саме на ? частину житлового будинку АДРЕСА_1 який розташований на неприватизованій земельній ділянці. Після смерті ОСОБА_3 ОСОБА_2 державним нотаріусом було видано постанову про відмову у вчиненні нотаральних дій у звязку з пропуском термінів спадкування. Рішенням Верхньодніпровського районного суду від 28 жовтня 2015 року за ОСОБА_2 було визнано право власності на ? частину вищевказаного домоволодіння. ОСОБА_3 є чоловіком позивача. Спірний будинок був побудований в 1968 році та введений в експлуатацію та належав ОСОБА_3 на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 6 червня 1966 року згідно з рішенням виконкому Верхівцевської ради депутатів трудящихся № 86 від 26 травня 1966 року. ОСОБА_3 збудував будинок, ввів його в експлуатацію, проте не зареєстрував право власноті. Спірне домоволодіння було набуте в період шлюбу, а тому є спільною сумісною власністю подружжя - ОСОБА_3 та ОСОБА_1 На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просила суд визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку із надвірними спорудами, який розташований за адресою: АДРЕСА_1

В судовому засіданні позивач позов підтримала,просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги.

Відповідач в судовому засіданні позов визнала, проти задоволення позовних вимог не заперечувала, підтвердила обставини, викладені в позовній заяві.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Верхівцевська міська рада, в судове засідання не зявилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, приходить до таких висновків.

Судом встановлено такі обстаивни та відповідні їм правовідносини.

18 грудня 1962 року було зареєстровано одруження між ОСОБА_3 та ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про одруження (а.с.12).

13 червня 1966 року на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку ОСОБА_3 отримав земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: АДРЕСА_2а.с.20-21).

Будівництво житлового будинку з господарчими спорудами було завершено в 1968 році, що підтверджується технічним паспортом від 4 червня 2015 року (а.с.15-19).

ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_3 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть НОМЕР_2 (а.с.11).

Після смерті ОСОБА_3 його донька, ОСОБА_2, звернулася до нотаріуса з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, проте їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з тим, що спадкодавець не зареєстрував право власності на спадкове майно, а саме на домоволодіння по АДРЕСА_1 що підтверджується рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року. Рішення суду набрало законної сили 9 листопада 2015 року (а.с.22-25).

Згідно зі ст. 12 Основ законодавства Союзу РСР та Союзних республік про шлюб та сім'ю, що затверджені законом від 27 червня 1968 року та введенні в дію з 1 жовтня 1968 року, яке діяло на час виникнення правовідносин, а саме на час завершення будівництва спірного домоволодіння, майно нажите подружжям під час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю. Подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. У випадку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки вважаються рівними.

Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 жовтня 2015 року встановлено, що вищевказане домоволодіння є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки воно набуте під час шлюбу, а тому власником ? частини спірного домоволодіння є дружина померлого - ОСОБА_1 Також рішенням суду встановлено, що рішенням виконавчого комітету Верхівцевської міської ради № 40 від 28 травня 2015 року будинку, що належав ОСОБА_3 присвоєна адреса: АДРЕСА_1. У зв'язку з чим за ОСОБА_2 було визнано право власності на ? частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1

Згідно з ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільні справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже за життя подружжя ОСОБА_3 нажило житловий будинок з господарськими спорудами за адресою: АДРЕСА_1 Що є спільною сумісною власністю подружжя. Кожному з подружжя, ОСОБА_3 та ОСОБА_1 фактично належало по ? частині зазначеного домоволодіння.

Після смерті ОСОБА_3 право власності на частку у майні, що йому належала було визнано на підставі рішення суду за його донькою - ОСОБА_2 в порядку спадкування за заповітом.

Згідно з п. 4 Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, що належать місцевим Радам депутатів трудящих, державним, кооперативним і громадським установам, підприємствам і організаціям, а також ті будинки і домоволодіння, які належать громадянам на праві особистої власності. Будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих. Виникнення права власності згідно з даною Інструкцією не залежало від державної реєстрації.

Оскільки за життя право власності на будинок по АДРЕСА_1 ОСОБА_3 не зареєстрував з невідомих суду причин, позивач, ОСОБА_1, як співвласник спірного домоволодіння не має можливості зареєструвати право власності на свою часту в цьому домоволодінні.

Відповідно до п.49 Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 868 документом, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом індивідуального (садибного) житлового будинку, садового, дачного будинку, господарської (присадибної) будівлі та споруди, прибудови до них, побудованих до 5 серпня 1992 року є технічний паспорт на об'єкт нерухомого майна.

Виходячи зі змісту наведених нормативних актів, громадяни, які збудували житлові будинки до 5 серпня 1992 року, могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок на земельній ділянці, яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Таким чином за життя ОСОБА_3 фактично завершив будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 в м. Верхівцеве на земельній ділянці, яка була передана йому у користування для будівництва індивідуального житлового будинку, проте з невідомих суду причин не отримав правовстановлюючий документ на будинок, хоча будівництво було закінчено ще до 5 серпня 1992 року, а тому відповідно до чинного законодавства, він мав право зареєструвати право власності на цей будинок, проте не зробив цього.

У відповідності до вимог чинного законодавства житловий будинок по АДРЕСА_1 є таким, що відповідає вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів та правил, що підтверджується складеним технічним паспортом за результатами технічної інвентаризації від 4 червня 2015 року.

Таким чином, суд приходить до висновку, що ОСОБА_1 фактично є власником ? частини АДРЕСА_1 проте зареєструвати своє право власності на майно вона не має можливості у зв'язку з тим, що співвласник цього майна її чоловік, ОСОБА_3 помер.

Згідно зі ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість вимог ОСОБА_1 про визнання за нею права власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1 а тому позов підлягає задоволенню.

Керуючись ст. 10,11,60,61, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 и про визнання права власності на ? частину житлового будинку - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (ІНН НОМЕР_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1) право власності на ? частину житлового будинку з надвірними спорудами за адресою: АДРЕСА_1

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до апеляційного суду Дніпропетровської області через Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя О.Ю.Шевченко