ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 187/1443/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" лютого 2016 р. Петриківський районний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Соловйова І.М., за участю секретаря судового засідання Столяренко Н.П., розглянувши в смт. Петриківка у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу № 187/1443/15-ц за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, відділу Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області, реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції про визнання недійсним актів субєкта владних повноважень,-

Обставини справи:

12.10.2015 ОСОБА_1 (далі Позивач) звернувся до суду з позовом (з урахуванням уточнень до позову від 12.01.2016) до ОСОБА_2 (далі Відповідач), відділу Держгеокадастру у Петриківському районі Дніпропетровської області, реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції яким просить:

- визнати недійсними та скасувати акти на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №046822 та серія ЯЛ №046823, видані відділом Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, на підставі яких право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0143 та площею 0,2495 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0142, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, належить ОСОБА_3 Теодозіїні.

- визнати недійсною та скасувати здійснену Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області реєстрацію права власності ОСОБА_3 Теодозіїні на земельні ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексійний номер 38737698), кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0143 та площею 0,2495 га для ведення особистого селянського господарства, (індексійний номер 38739525), кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0142, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4.

- визнати недійсними та скасувати Свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2015 року серія САК №702322 та серія САК №702323, видані Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі яких право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексійний номер 38737698, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0143 та площею 0,2495 га для ведення особистого селянського господарства, (індексійний номер 38739525), кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0142, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4 і належать ОСОБА_3 Теодозіїні.

- визнати право власності на земельні ділянки площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0143 та площею 0,2495 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0142, що розташовані за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4 за ОСОБА_1.

В обґрунтування заявлених вимог вказував, що 26.05.2010 між ним та Відповідачкою укладено договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4. За умовами договору житловий будинок, що купувався-продавався розташований на не приватизованій земельній ділянці Миколаївської селищної Ради Петриківського району Дніпропетровської області (згідно довідки №0154, виданій Петриківським районним відділом ДРФ ДП "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах" 26.05.2010) площею 0,15 га з кадастровим номером, -03-001-0143, переданої для будівництва та обслуговування житлових будівель. Однак, як зауважує Позивач, кадастровий номер присвоюється якраз під час проведення приватизації земельної ділянки, а отже подання вказаної довідки свідчить про обман покупця з боку продавця про істотні умови договору купівлі-продажу. Відповідач була обізнана про стан оформлення земельної ділянки під будинком, адже на момент продажу будинку вона належала їй на підставі договору купівлі-продажу від 11.10.2001. Відповідач продовжуючи обманювати позивача, з метою повторної продажу спірних земельних ділянок, подала заяву про видачу на її імя Державних актів на право власності на вказані земельні ділянки. 14.12.2010 Відділ Держкомзему Петриківського району Дніпропетровської області видав на ім'я Відповідача такі державні акти на підставі згаданого вище договору купівлі-продажу від 11.10.2001. В наступному 09.06.2015 Відповідачем отримано свідоцтва на право власності на спірні земельні ділянки. Оскільки, разом з будинком для його розташування та обслуговування і для ведення особистою селянського господарства позивач купив, а відповідач продала дві спірні земельні ділянки площею 0.1500 га та 0,2495 га, то для реєстрації права власності та видачі свідоцтв на право власності на ім'я ОСОБА_1 достатньо було договору купівлі продажу житлового будинку від 26.05.2010. Вказане відповідає правовій позиції ВСУ зробленій у судовому рішенні у справі №6-2цс15. Тобто, Позивач вважає, що Відповідач до продажу будинку володіла земельними ділянками на підставі договору купівлі продажу, а тому згідно договору купівлі-продажу будинку і технічного паспорту на садибний житловий будинок, при купівлі-продажу садиби Відповідач таки продав Позивачу в її складі обидві земельні ділянки і у позивача виникло одночасно ("автоматично") із виникненням права власності на будівлі в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника. Спірні державні акти були видані вже після укладання договору купівлі-продажу між Позивачем та Відповідачем, а тому в актах зазначено завідомо неналежного власника земельних ділянок. Із-за зазначеного, відділ Держкомзему в Петриківському районі, взагалі, не мав права їх видавати тим більш, за наявності вже нового договору купівлі-продажу, що фактично, відміняв дію договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2001. Відповідач скориставшись колізією, що склалась, а саме, твердження в довідці №0154 про неприватизованість земельних ділянок і, одночасно, наявність договору купівлі-продажу земельної ділянки від 11.10.2001. №1160, застосовуючи обман, отримала акти на право власності на земельні ділянки без наявності достатніх правових підстав для набуття права власності на них. Таким чином, Позивач вважає, що Відділ Держкомзему в Петриківському районі приймаючи оскаржувані державні акти грубо порушив його права щодо володіння, користування чи розпорядження належною йому земельною ділянкою. Це є підставою для визнання їх недійсними, що узгоджується з ч.1 ст. 155 ЗК України та правовою позицією зробленою ВСУ в рішенні від 06.02.2013 у справі № 6-169цс12. Разом з цим, видання державним органом державного акту є правочином, а будь-який правочин можна оскаржити та скасувати. В даному випадку одна із сторін правочину Відповідач, навмисно ввела другу сторону Відділ Держкомзему в Петриківському районі в оману шляхом замовчування обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, а саме продажу садиби із земельною ділянкою. Що в свою чергу є підставою для визнання правочину недійсним відповідно до ч.1 ст. 230 ЦК України. Сам факт застосування Відповідачем обману при вчинені правочину, а саме державної реєстрації прав власності на спірні земельні ділянки свідчить і сам перебіг подій, а саме: пять років після продажу будинку із земельними ділянками, Відповідач свого права на земельні ділянки не заявляла і не намагалась ним користуватись, Позивач відкрито і безпосередньо володів і користувався своїм земельними ділянками, спору про право власності на земельні ділянки не виникало, більш того - право власності як Відповідача, так і Позивача належним чином не було оформлене (не зареєстроване). Тільки тоді, коли представник позивача звернулась до Відповідача з проханням належним чином оформити купівлю-продаж земельних ділянок, остання, пересвідчившись, що документи оформлені на її користь, заявила, що спірне майно не продавала, а реєстрацію на нього права власності здійснила тільки після набрання судовим рішенням сили, яким в задоволені позову про визнання договору купівлі-продажу спірних земельних ділянок дійсним було відмовлено. Також в обґрунтування позову, Позивач посилається на правову позицію ВСУ зроблену у рішенні від 19.06.2013 у справі № 6-57цс13 та ст. 125 ЗК України, які як вважає Позивач, свідчать, що єдиним документом, який посвідчує право власності на земельну ділянку Свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а акт на право власності на земельну ділянку є проміжним документом, необхідним для реєстрації права власності і отримання саме зазначеного свідоцтва. Так як, оскаржувані свідоцтва про право власності на нерухоме майно видано 09.06.2015, позовна давність розпочата із зазначеної дати, бо останнє порушення права Позивача відбулося саме коли видано зазначені документи.

В судовому засіданні представники позивача позов підтримали у повному обсязі та просили його задовольнити.

Представники відповідача проти позову заперечували, просили відмовити в його задоволенні. В своїх запереченнях зазначили, що 26.02.2010 при укладенні між сторонами договору купівлі-продажу було обумовлено лише про продаж житлового будинку. Позивач та його мати - ОСОБА_4, яка фактично купувала у Відповідача будинок, були обізнані що, спірні ділянки належали їй на підставі договору від 11.10.2001. Приватизація вказаних земельних ділянок була здійснена першою власницею - ОСОБА_5 Після укладення угоди з Позивачем, нею передано договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,3995 га., та було досягнуто згоди, що при виготовленні документації землевпорядною організацією, між ними буде нотаріально укладено окремо договір щодо земельних ділянок на загальну суму еквівалентну 3 000 доларів США. Державні акти на земельні ділянки на її імя, Позивач отримав 14.12.2010 без її згоди та відома. Саме з цієї дати Позивач дізнався про порушене право, а тому саме з цього часу почав свій перебіг строку позовної давності. У січні 2015 року мати ОСОБА_1 звернулась до неї з вимогою надати їй довіреність на відчуження земельних ділянок, на що отримала відмову з посиланням на попередні домовленості. Оскільки державні акти на право власності на землю перебували у Позивача, 09.06.2015 нею отримано Свідоцтва про право власності на спірні земельні ділянки. З приводу заволодіння правовстановлюючих документів на землю, Відповідач звернулась до правоохоронних органів, але висновком ЖЄО № 794 від 02.04.2015 р., їй відмовили у порушені кримінального провадження, оскільки вбачають наявність цивільно-правових відносин. Таким чином, на даний час, не існує державних актів на земельні ділянки, які позивач бажає визнати недійсними на підставі ч. 1 ст. 230 ЦК України. Окрім цього питання визнання права власності на спірні земельні ділянки вже було предметом судового розгляду, за наслідками, якого в задоволенні вимог позивача було відмовлено.

Вислухавши пояснення сторін та їх представників, розглянувши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд,-

встановив:

26.05.2010 року між Позивачем та Відповідачкою укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, який розташований Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, на не приватизованій земельній ділянці Миколаївської селищної ради (згідно довідки №0154, виданій Петриківським відділом ДРФ ДП "Центр державного земельного кадастру при державному комітеті України по земельних ресурсах" 26.05.2010 року) за ціною 64 758 грн.

На час укладення вказаного правочину у Відповідача був наявний договір купівлі-продажу земельної ділянки. Відповідно договору купівлі продажу земельної ділянки від 11.10.2001 року, укладеного між Відповідачкою та ОСОБА_5, остання продала земельну ділянку площею 0,3995 га, яка розташована Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, наданої для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. Даний договір у встановленому порядку зареєстрований не був.

У зв'язку з чим, як пояснили представники сторін, між сторонами була досягнута усна домовленість про необхідність оформлення земельних ділянок. При цьому як зазначила сторона Відповідача, вказана домовленість мала бути підтверджена грошовими коштами, а сторона Позивача навпаки вказала, що безкоштовно, оскільки такі кошти були передані під час укладення договору купівлі продажу будинку.

На виконання домовленості щодо оформлення земельних ділянок, що підтверджується представником ОСОБА_4, останньою були розпочаті дії щодо виготовлення необхідної документації.

Також 23.06.2010 року ДП "Центр державного земельного кадастру" прийнято технічну документацію із землеустрою щодо складання державного акта на право власності на земельну ділянку площею 0,2495 га для ведення особистого селянського господарства Відповідачкою на території Миколаївської селищної ради Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, (кадастровий номер :03:001:0142). Аналогічно прийнято технічну документацію і на земельну ділянку площею 0,15 га для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), розташовану за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, (кадастровий номер :03:001:0143).

14.12.2010 року були зареєстровані та в наступному видані державні акти на право власності на земельну ділянку ЯЛ № 468822 та ЯЛ № 468823, згідно яких спірні земельні ділянки належать на праві приватної власності Відповідачці. Вказані акти отримала ОСОБА_4, що нею не заперечувалося.

Оригінали вказаних актів були надані Позивачем для огляду, копії яких містяться в матеріалах справи.

Між тим, Відповідачем у квітні 2015 року розміщено оголошення у пресі про розміщення відомостей щодо не дійсності втрачених державних актів ЯЛ № 468822 та ЯЛ № 468823.

09.06.2015 Відповідачем отримано Свідоцтва про право власності на спірні земельні ділянки.

За змістом ст. 328 ЦК України набуття права власності це певний юридичний склад, з яким закон повязує виникнення в особи субєктивного права власності на певні обєкти. За цією статтею право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів.

Перехід права власності на земельну ділянку в разі набуття права власності на розташовані на ній обєкти нерухомості передбачено зокрема ст. 377 ЦК України та 120 ЗК України.

Так ст. 120 ЗК України передбачено, що з 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, в обсязі та на умовах, установлених для попереднього землевласника (землекористувача) (ст. 377 ЦК України і ст.120 ЗК України в редакції закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо спрощення порядку набуття прав на землю" від 5.11.2009 №1702-VІ).

Таким чином, при набутті права власності на житловий будинок №4 по вул. Польова в смт. Миколаївка, до Позивача перейшло право власності, право користування на земельну ділянку, на якій розміщений будинок, без зміни її цільового призначення, тобто на земельну ділянку площею 0,1500 га з кадастровим номером :03:001:0143, який зазначений у договорі від 26.05.2010, що відповідає ст. 203 ЦК України. Тому право власності на дану земельну ділянку слід визнати за Позивачем.

Частина 1 ст.155 ЗК України передбачає, що у разі видання органом виконавчої влади чи місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Згідно з ч.2 ст. 90 ЗК України, порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом.

Отже, оскільки суду надано оригінал спірного Державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №046822, за встановлених обставин вимога про визнання його недійсним та скасування підлягає задоволенню.

Статтею 2 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" передбачено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до п. 2 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.

Таким чином, Враховуючи, що на підставі заяви Відповідача здійснено державну реєстрацію права на нерухоме майно, за встановлених обставин та права Позивача на земельну ділянку площею 0,1500 га, також підлягають задоволенню вимоги про визнання недійсними та скасування реєстрації права власності і свідоцтва про право власності на вказану земельну ділянку.

Щодо іншої спірної ділянки, не дивлячись на те, що на момент укладення цього договору існувала земельна ділянка загальною площею 0,3995 га для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства, договір від 26.05.2010 ніяких застережень не містить, а тому в цій частині позову слід відмовити.

За таких обставин, суд вважає доведеним вимоги Позивача щодо земельної ділянки площею 0,1500 га, однак в іншій частині позову вимоги є необґрунтованими, а отже в їх задоволенні слід відмовити.

Щодо доводів сторони Відповідача про наявність судового рішення у справі №187/333/15-ц, суд зазначає, що суд розглядає цивільний позов у межах предявлених вимог. Предметом розгляду вказаної справи було визнання дійсним договору купівлі-продажу житлового будинку №4 по вул. Польова в смт. Миколаївка в частині купівлі земельних ділянок площею 0,1500 га та 0,2495 га, що розташовані за адресою Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4. Між тим право власності на спірну земельну ділянку площею 0,1500 га виникло у Позивача на підставі ст. 377 ЦК України і ст.120 ЗК України. А тому застосування наслідків відмови у задоволенні позову у вказаній справі до даних спірних правовідносин є необґрунтованим.

Доводи сторони Відповідача про наявність домовленості про майбутній перехід права власності на спірні земельні ділянки, також не можуть бути прийняті до уваги судом, оскільки, хоча наявність безпосередньо домовленості не заперечується, однак щодо остаточного порядку переходу права власності до Позивача, оспорюються кожною стороною. При цьому доказів в силу статей 10 та 60 ЦПК України на підтвердження своїх доводів щодо дійсної домовленості, сторонами не надано.

Щодо застосування строків позовної давності суд зазначає таке.

Як зясовано судом, фактично заперечення права Позивача на спірну земельну ділянку відбулося у січні 2015 року, так як до цього часу Позивач вільно користувався земельними ділянками по вул. Польова, 4 смт. Миколаївка. Будь-яких дій Відповідач не вчиняв. Сторона Відповідача не заперечує, що документи на земельні ділянки були передані представнику Позивача добровільно для їх подальшого оформлення, при цьому Відповідач вказує, що доручень ніяких не видавалося. В подальшому в підтвердження своїх заперечень щодо права Позивача, Відповідач у квітні 2015 року звернувся до правоохоронних органів, розмістив оголошення у пресі та 09.06.2015 отримав свідоцтво про право власності на земельні ділянки по вул. Польова, 4, в смт. Миколаївка.

Таким чином враховуючи часткове задоволення позову, підстави для застосування строків позовної давності відсутні.

Розподіл процесуальних витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України, а саме оскільки позов задоволено частково, на користь Позивача з Відповідача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених вимог, а саме 1 282 грн. При цьому оскільки Позивачем при поданні уточненого позову не було доплачено судовий збір за дві немайнові вимоги, зазначені витрати підлягають стягненню на користь держави з Позивача пропорційно до вимог, які залишенні без задоволення, а саме 551,20 грн.; та з Відповідача пропорційно до задоволеної частини позову, а саме 551,20 грн.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 214-215, 218 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Визнати недійсним та скасувати акт на право власності на земельну ділянку серія ЯЛ №046822, виданий відділом Держкомзему у Петриківському районі Дніпропетровської області, на підставі якого право власності на земельні ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0143, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4, належить ОСОБА_3 Теодозіїні.

Визнати недійсною та скасувати здійснену Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області реєстрацію права власності ОСОБА_3 Теодозіїні на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексійний номер 38737698), кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0143, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4.

Визнати недійсним та скасувати Свідоцтво про право власності на нерухоме майно від 09 червня 2015 року серія САК №702322, виданий Реєстраційною службою Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, на підставі якого право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель, (індексійний номер 38737698, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0143, що розташована за адресою: Дніпропетровська область, Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4 і належить ОСОБА_3 Теодозіїні.

Визнати право власності на земельну ділянку площею 0,1500 га, кадастровий номер земельної ділянки :03:001:0143, що розташована за адресою: Дніпропетровська область. Петриківський район, смт. Миколаївка, вул. Польова, 4 за ОСОБА_1.

В іншій частині позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2) судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 282 (тисяча двісті вісімдесят дві) грн.

Стягнути з ОСОБА_2 (ІН НОМЕР_1) в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. Реквізити для сплати судового збору: код ЄДРПОУ суду 26371366; Р/Р 0225; КБК 22030001; отримувач УДКСУ у Петриківському районі Дніпропетровської області; ОКПО 37320300; МФО 805012; банк отримувач ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області.

Стягнути з ОСОБА_1 (ІН НОМЕР_2) в дохід держави судовий збір в розмірі 551 (пятсот пятдесят одну) грн. 20 коп. Реквізити для сплати судового збору: код ЄДРПОУ суду 26371366; Р/Р 0225; КБК 22030001; отримувач УДКСУ у Петриківському районі Дніпропетровської області; ОКПО 37320300; МФО 805012; банк отримувач ГУ ДКСУ у Дніпропетровській області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо воно не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Повний текст рішення буде виготовлено та підписано 22.02.2016.

Суддя ОСОБА_6