Справа № 743/1171/15-ц Провадження № 22-ц/795/90/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції - Сташків В. Б. Доповідач - Лакіза Г. П.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 січня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіЛакізи Г.П.,
суддів:Тагієва С.Р., Шевченка В.М.,
при секретарі:Покладі Д.В.,
за участю:представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чернігові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2015 року в справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором та відшкодування збитків, -

в с т а н о в и в:

В апеляційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати рішення Ріпкинського районного суду від 12 листопада 2015 року, яким відмовлено в задоволенні його позову до ОСОБА_7 про стягнення заборгованості за договором та відшкодування збитків, та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 зводяться до того, що оскаржуване рішення є незаконним і необґрунтованим та таким, що не відповідає нормам матеріального та процесуального права.

ОСОБА_6 зазначає, що судом першої інстанції безпідставно в основу судового рішення було покладено положення ч.2 ст. 799 ЦК України, оскільки крім договору оренди транспортного засобу між сторонами було досягнуто домовленості про безоплатне користування певним майном, що підтверджується актом приймання-передачі майна №1 від 15.12.2014 року. Тобто, судом першої інстанції помилково застосовано положення ч.2 ст. 799 ЦК України до договору позички майна. Вважає, що в частині вимог про відновлення кавової машини застосуванню підлягають положення ч.ч.1, 2 ст. 779 ЦК України, а в частині вимог про повернення майна - вимоги ст. 22 ЦК України.

Також ОСОБА_6 зазначає, що в порушення вимог ст. 10 ЦПК України суд першої інстанції не роз'яснив йому його право на пред'явлення позову з підстав, передбачених ст. 220 ЦК України, яка передбачає у судовому порядку можливість визнати договір дійсним у випадку, якщо сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору, відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення.

В засідання апеляційного суду позивач не з'явився, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду даної справи телефонограмою (а.с.129-130), оскільки направлені за місцем його реєстрації та фактичного проживання судові повістки повертались не врученими з відміткою «за закінченням терміну зберігання». Письмова заява позивача про зупинення провадження у даній справі до набрання законної сили рішенням у справи № 743/1496/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання дійсним договору оренди транспортного засобу, була відхилена апеляційним судом, зважаючи на те, що провадження у цивільній справі № 743/1496/15-ц за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про визнання дійсним договору оренди транспортного засобу було відкрито судом 01 грудня 2015 року, тобто вже після ухвалення Ріпкинським районним судом 12 листопада 2015 року оскаржуваного рішення, у зв'язку з чим безпідставним є посилання ОСОБА_6 на положення ч.3 ст.61 ЦПК України, оскільки не може мати преюдиційного значення судове рішення, яке ще не ухвалене у цивільній справі № 743/1496/15-ц, для вирішення даної цивільної справи № 743/1171/15-ц, рішення в якій оскаржується.

Заслухавши суддю - доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_5, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін, виходячи з наступного.

По справі встановлено, що ОСОБА_6 є власником легкового автомобіля марки ЗАЗ, модель 110557, рік випуску 2004, колір білий, д.р.н. НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 (а.с.15).

15 грудня 2014 року між ОСОБА_6 як Орендодавцем та ОСОБА_7 як Орендарем був укладений Договір оренди транспортного засобу №2, відповідно до умов якого ОСОБА_6 як Орендодавець зобов'язувався передати ОСОБА_7 як Орендарю у строкове платне користування транспортний засіб, а саме автомобіль марки ЗАЗ, моделі 110557, рік випуску 2004, колір білий, д.р.н. НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 що належить ОСОБА_6, оціночно вартістю, на момент передачі, в сумі 5000 доларів США, що еквівалентно 78550 грн. за офіційним курсом НБУ, в технічно задовільному стані, на момент передачі, а ОСОБА_7 як Орендар зобов'язувалась прийняти транспортний засіб у строкове платне користування, а також сплачувати ОСОБА_6, як Орендодавцеві орендну плату, яка за перші три місяці оренди складала 4000 грн., в подальшому розмір орендної плати складав 4500 грн. за один календарний місяць. Орендар несе витрати, пов'язані з використанням Транспортного засобу, а саме: витрати, пов'язані зі стоянкою та/або паркуванням; витрати на паливно-мастильні матеріали, витрати на технічне обслуговування, витрати на поточний ремонт, витрати, пов'язані з переобладнанням та/або дообладнанням Транспортного засобу. У випадку порушення зобов'язання, що виникає з Договору, сторона несе відповідальність, визначену цим Договором та (або) чинним в Україні законодавством, у випадку прострочення сплати орендних платежів - пеня в розмірі 0,1% від суми боргу за кожен день прострочки, при простроченні сплати орендних платежів більш ніж за 10 днів, Орендар додатково сплачує штраф у розмірі 1000 грн. (а.с.10-12).

З акту прийому-передачі транспортного засобу №1 від 15.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_6 як Орендодавцем та ОСОБА_7 як Орендарем на виконання Договору оренди транспортного засобу №2 від 15.12.2014 р. вбачається, що ОСОБА_6 як Орендодавець передав, а ОСОБА_7 як Орендар прийняла автомобіль марки ЗАЗ, моделі 110557, рік випуску 2004, колір білий, д.р.н. НОМЕР_1, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 ключі від машини, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, поліс № АІ/4454228. Крім того, сторони засвідчили, що технічний стан транспортного засобу, на момент передання в оренду, задовільний, придатний для використання, недоліки транспортного засобу відсутні, доробка і ремонт йому не потрібні (а.с.13).

З акту прийому-передачі майна №1 від 15.12.2014 року, укладеного між ОСОБА_6 як Орендодавцем та ОСОБА_7 як Орендарем на виконання Договору оренди транспортного засобу №2 від 15.12.2014 р. вбачається, що ОСОБА_6 як Орендодавець передав, а ОСОБА_7 як Орендар прийняла майно, яке знаходиться у транспортному засобі і є його невід'ємною частиною, а саме:

- смітник, вартістю 95 грн.;

- кавову машину „LaSpaciale" (двопостова), вартістю 90 євро;

- кофемолку „Cunill Brazil", з лічильником порцій, вартістю 300 доларів США;

- джагер (молочник) „Motta", вартістю 30 доларів США;

- темпер „Motta", вартістю 30 доларів США;

- акумулятор 190 а/ч, вартістю 1400 грн.;

- інвертор 800w, вартістю 60 доларів США;

- зарядний пристрій для акумулятора, вартістю 45 доларів США;

- газовий балон 12 л., вартістю 50 доларів США.

Крім того, в акті сторони засвідчили, що технічний стан майна, на момент передання його в оренду, задовільний, в ньому недоліки відсутні, майно відповідає технічним умовам, доробка і ремонт не потрібні (а.с.14).

На підтвердження понесених збитків ОСОБА_6 до матеріалів справи надано:

- копію квитанції № П133473 від 24.07.2015 року, відповідно до якої ОСОБА_6 сплатив УДАІ ГУМВС України в м.Києві грошові кошти в сумі 353 грн. 63 коп. за видачу дубліката свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу (а.с.16);

- копію Полісу № АІ/5673124 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 10.08.2015 року, укладений між ОСОБА_6 та Страховою компанією „Україна", згідно якого ОСОБА_6 було сплачено страховий платіж в сумі 324 грн. (а.с.17);

- копію рахунку-фактури № СЧ-0001531 від 31.07.2015 року, виданого Автосервісною філією „Бровари-авто" ПАТ „Українська автомобільна корпорація", з якого вбачається, що загальна вартість запчастин (матеріалів) складає 22 142 грн. 88 коп., а загальна вартість робіт складає 22 704 грн. 59 коп., а всього вартість відновлення транспортного засобу марки ЗАЗ д.р.н. НОМЕР_1 з ПДВ складає 53 816 грн. 96 коп. (а.с.18-20);

- копію товарного чеку від 25.08.2015 року, виданого ФОП ОСОБА_9, з якого вбачається, що вартість матеріалів та робіт для відновлення кавової машини складає 9848 грн. (а.с.21);

- копію квитанції до прибуткового касового ордера № 335 від 07.08.2015 року, виданого Державним спеціалізованим автотранспортним підприємством Державного комітету телебачення і радіомовлення України, з якого вбачається, що ОСОБА_6 сплатив за послуги по зберіганню автомобіля у серпні 2015 р. в сумі 480 грн.(а.с.22).

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 укладав спірний договір оренди транспортного засобу як фізична особа, тому в силу ч. 2 ст. 799 ЦК України вказаний договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. Оскільки вказаний договір оренди транспортного засобу нотаріально не посвідчений, він є недійсним в силу закону (нікчемним) і не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Тому місцевий суд дійшов висновку, що вимоги ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про стягнення суми основного боргу за Договором оренди транспортного засобу №2 від 15.12.2014 року у розмірі 6750 грн., штрафних санкцій на підставі п. 10.5 Договору за прострочення оплати більш ніж на 10 днів в сумі 2000 грн. та пені за весь період прострочення в сумі 168 грн. 75 коп. не підлягають задоволенню. Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 про відшкодування збитків, суд першої інстанції зазначив, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які підтверджують належність ОСОБА_6 майна, що знаходилось та знаходиться в транспортному засобі та є невід'ємною його частиною, а також докази, які підтверджують дійсну вартість майна, що одержано.

Доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, зважаючи на таке.

Статтею 759 ЦК України передбачено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов'язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

З матеріалів справи вбачається, що спірний договір оренди транспортного засобу було укладено між ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як фізичними особами, а тому, відповідно до ч.2 ст. 799 ЦК України, він підлягав нотаріальному посвідченню. Та обставина, що на час укладення вказаного договору ОСОБА_8 мала статус фізичної особи-підприємця, не має правового значення для вирішення даної справи, оскільки в будь-якому разі спірний договір був укладений за участю фізичної особи, а саме ОСОБА_6 і тому він підлягав нотаріальному посвідченню.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв'язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів. Правові наслідки недійсності нікчемного правочину, які встановлені законом, не можуть змінюватися за домовленістю сторін. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.

За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано відмовив в позові, оскільки заявлені позовні вимоги обґрунтовувались саме укладенням між сторонами договору оренди транспортного засобу, на виконання якого складались акти прийому-передачі як транспортного засобу, так і майна, про що зазначено як в позовній заяві, так і в тексті самих актів (а.с.13-14).

Майно, зазначене в акті прийому-передачі майна №1 від 15.12.2014 року (а.с.14), укладеному між ОСОБА_6 як Орендодавцем та ОСОБА_7 як Орендарем на виконання Договору оренди транспортного засобу №2 від 15.12.2014 р. знаходилося у транспортному засобі, автомобіль ОСОБА_6 забрав з автомобільної стоянки ТОВ «Офпродив», на яку автомобіль був поміщений ОСОБА_8 (а.с.61-65). Інших підстав для повернення майна, крім укладення договору оренди транспортного засобу, позивач ОСОБА_6 в позовній заяві не зазначав, підстави заявленого позову у встановленого законом порядку він не змінював. За таких обставин доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 стосовно того, що фактично між сторонами крім договору оренди транспортного засобу було укладено і договір позички майна, не можуть бути підставою для задоволення апеляційної скарги, враховуючи принцип диспозитивності цивільного судочинства і межі розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_6 стосовно того, що суд першої інстанції порушив норми процесуального права, а саме ст. 10 ЦПК України, не роз'яснивши його право на пред'явлення позову з підстав, передбачених ст. 220 ЦК України, яка передбачає у судовому порядку можливість визнати договір дійсним, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки право на пред'явлення іншого позову виходить за межі розгляду даної справи, а тому судом першої інстанції не було порушено вимог ч.4 ст.10 ЦПК України; при цьому судом враховано принцип диспозитивності цивільного судочинства та розгляду справи в межах заявлених вимог. Крім того, як зазначає сам ОСОБА_6, на момент подачі апеляційної скарги ним вже заявлені позовні вимоги щодо визнання дійсним договору оренди транспортного засобу.

Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильний висновок суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову, тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду - залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 12 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:Судді: