АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження №22-ц/791/368/16 Доповідач: Прокопчук Л.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Херсонської області в складі:

Головуючого:ОСОБА_1
Суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3,
секретар:ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 23 жовтня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_5 до комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати та середнього заробітку за весь час затримання розрахунку зі звільненим працівником,-

В С Т А Н О В И Л А :

У серпні 2015 року ОСОБА_5 звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 27 квітня 2015 року з відповідача на її користь стягнуто заробітну плату за виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника у період з 27.01.2014 року по 31.01.2014 року у розмірі 297,62 грн., яке комунальним підприємством було фактично виконане лише 04 червня 2015 року.

Порушення термінів виплати заробітної плати відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати» передбачає нарахування компенсації, яка становить 222,32 грн.

Крім того, згідно з вимогами ст.117 КЗпП за затримку розрахунку при звільненні з відповідача підлягає стягненню середній заробіток у сумі 78 312,28 грн.

Позивачка просила стягнути з комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у сумі 222,32 грн. і середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 78 312,28 грн.

Рішенням Суворовського районного суду м.Херсона від 23 жовтня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на користь ОСОБА_5 компенсацію втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у сумі 222,32 грн., а також середній заробіток за період розрахунку при звільненні у сумі 78 312,28 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду комунальне підприємство «Херсонське бюро технічної інвентаризації» подало апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, просило його скасувати і ухвалити нове, яким відмовити ОСОБА_5 у задоволенні її позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представники КП апеляційну скаргу підтримали з підстав, заявлених у ній.

Вважаючи рішення законним, ОСОБА_5 просила залишити його без змін, а скаргу без задоволення, на яку вона також подала свої письмові заперечення.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається і це встановлено судом, що рішенням Комсомольського районного суду м.Херсона від 27 квітня 2015 року стягнуто з комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на користь ОСОБА_5 додаткову заробітну плату за виконання обовязків тимчасово відсутнього працівника у період з 27.01.2014 року по 31.01.2014 року у сумі 297,62 грн.

В цій частині судове рішення залишене без змін рішенням апеляційного суду Херсонської області від 15 липня 2015 року.

Рішення суду виконане і заробітна плата ОСОБА_5 виплачена 04 червня 2015 року відповідачем шляхом перерахування вказаної суми на картковий рахунок позивачки /а.с.14/.

Копією трудової книжки підтверджено, що 08 травня 2014 року позивачка звільнена з посади начальника відділу кадрів та охорони праці на підставі пункту 3 ст.40 КЗпП України.

За статтею 47 Кодексу законів про працю України роботодавець зобовязаний виплатити працівникові при звільненні всі суми , що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки зазначені у ст.116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Оскільки між сторонами фактично існував спір про належні до виплати позивачці при звільненні суми заробітної плати у період з 27.01. по 31.01.2014 року, то слід дійти висновку що до даних правовідносин слід застосувати положення ч.2 ст.117 КЗпП України.

При цьому колегією суддів враховується той факт, що відповідач заборгував ОСОБА_5 суму невиплаченої заробітної плати яка складає лише 10% від окладу працівника, якого вона заміщала у період з 27.01 по 31.01.2014 року.

У правовій позиції, висловленій Верховним Судом України 23 грудня 2015 року у справі №6-837цс15 вказано, що право суду зменшити розмір відшкодування, що має сплатити роботодавець працівникові за час затримки виплати з вини роботодавця належних звільненому працівникові сум у строки, визначені статтею 116 КЗпП України, залежить від таких чинників : наявність спору між працівником та роботодавцем з приводу розміру належних до виплати працівникові сум за трудовим договором на день звільнення; виникнення спору між роботодавцем та працівником після того, коли належні до виплати працівникові суми за трудовим договором у звязку з його звільненням повинні бути сплачені роботодавцем; прийняття судом рішення щодо часткового задоволення вимог працівника про виплату належних йому при звільненні сум у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу.

У разі часткового задоволення позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку працівник мав право, частки, яку вона становила в заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Крім того, в мотивувальній частині цієї ж постанови зазначено, що за наявності між сторонами спору щодо розміру заборгованості із заробітної плати, розмір відшкодування за час затримки розрахунку при звільненні підлягає зменшенню, з урахуванням принципу співмірності та істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком.

Аналогічні правові позиції висловлювались Верховним Судом України у постанові від 21 листопада 2011 року у справі №6-60цс-11, де вказано, що розмір відшкодування за час затримки розрахунку необхідно визначати з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та не врахував розмір спірної суми 297,62 грн., частки від розміру заробітної плати 10%, період, за який не сплачено зарплату з 27.01. по 31.01.2014 року, відшкодування позивачці моральної шкоди у сумі 1000 грн. за невиплату спірної суми і тому безпідставно стягнув з відповідача весь витребуваний розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 78 312,28 грн.

Колегія суддів вважає стягнену судом суму неспівмірною і такою, що не відповідає вищевказаним обставинам у справі, відтак постановлене рішення підлягає зміні, стягнена сума зменшенню до 3 869,06 (297,62 грн. х 13 міс.).

Колегія суддів не приймає до уваги та вважає безпідставними посилання представника відповідача на рішення апеляційного суду Херсонської області від 01 грудня 2015 року як на підставу для відмови у задоволенні вимог позивачки про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з урахуванням того, що за вказаним рішенням визнано датою звільнення ОСОБА_5 не 08.05.2014 року, а 01.12.2015 року.

При цьому колегія виходить з того, що за змістом ст.116 КЗпП відповідач зобовязаний був виплатити ОСОБА_5 всі суми належні їй від підприємства у день звільнення.

Встановлено, що відповідач звільнив позивачку 08.05.2014 року, тому зміна дати, як і зміна формулювання причин звільнення ОСОБА_5 за рішенням суду немає правового значення для відповідальності підприємства, передбаченої ст.117 КЗпП України.

Зі змісту апеляційної скарги комунального підприємства не вбачається будь-яких доводів щодо незаконності рішення суду в частині стягнення на користь позивачки компенсації втрати частини заробітної плати у звязку з порушенням термінів її виплати у сумі 222,32 грн.

Проте, в скарзі зазначена вимога про скасування рішення суду в повному обємі з постановленням нового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_5. Таку ж позицію висловили представники відповідача у судовому засіданні, посилаючись на безпідставність і вказаних позовних вимог ОСОБА_5

Компенсація втрати частини грошових коштів регулюється Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159 (зі змінами).

Сума компенсації обчислюється в порядку, визначеному у пункті 4 цього Порядку, згідно з яким сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.

Розрахунок компенсації здійснений позивачкою, відповідачем не спростовано, тому рішення суд в частині стягнення з КП компенсації слід залишити без змін, оскільки підтверджено порушення відповідачем встановлених термінів виплати заробітної плати.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, в силу ст.117 КЗпП України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради задовольнити частково.

Рішення Суворовського районного суду м.Херсона від 23 жовтня 2015 року в частині стягнення з комунального підприємства «Херсонське бюро технічної інвентаризації» Херсонської обласної ради на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за час затримки розрахунку у сумі 78 312,28 грн. змінити, зменшивши вказану суму до 3 869,06 грн.

В решті залишити без змін.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і з цього ж часу може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий: підпис ОСОБА_1

Судді: підпис ОСОБА_2

підпис ОСОБА_3

З оригіналом згідно:

Суддя: Л.П.Прокопчук