АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/100/16 Доповідач - Міщій О.Я.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Міщія О.Я.

суддів - Бершадська Г. В., Ткач З. Є.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю сторін, їх представників ОСОБА_1, ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2015 р. по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні даним приміщенням та забезпечення доступу до майна,-

ВСТАНОВИЛА:

В липні 2015 р. ОСОБА_3 звернувся в суд із вказаним позовом, посилаючись на те, що йому на праві власності належить нежитлове підвальне приміщення площею 6 кв. м. в будинку по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі.

Позивач зазначив, що не може користуватись вказаним майном, оскільки відповідач не надає йому проходу, який можливий лише через приміщення кладови пл. 4,1 кв. м., належної ОСОБА_4

У зв'язку з цим просив на підставі ст. 391 ЦК України усунути перешкоди в користуванні підвальним приміщенням шляхом зобов'язання забезпечити доступ до майна через кладову пл. 4,1 кв. м.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 18.11.2015 р.в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні нежитловим приміщенням площею 6 кв. м., яке розташоване по вул. Вербицького, 2 в м. Тернополі, шляхом зобов'язання відповідача не чинити перешкод у користуванні та розпорядженні даним приміщенням з забезпеченням до нього доступу через належну відповідачу кладову площею 4,1 кв. м. - відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_3 просить рішення суду скасувати, ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Позивач вказав, що відповідно до висновку будівельно технічного дослідження неможливо влаштувати вхід у належну йому кладову пл. 6 кв. м. через несучу стіну. У зв'язку з цим зазначив, що може проникнути до свого майна лише через кладову пл. 4,1 кв. м., власником якої є ОСОБА_4, і яка розташована на першому поверсі нежитлової будівлі шляхом влаштування отвору в підлозі. Однак, відповідач не дає дозволу на прохід до спірного приміщення, чим порушує його право як власника майна.

Крім того, суд не взяв до уваги рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23.12.2011 р., яким встановлено, що вхід до підвального приміщення пл. 6 кв. м. по вул. Вербицького, 2 в м. Тернополі можливий лише через кладову пл. 4,1 кв. м., належну ОСОБА_4

Апеляційна скарга до задоволення не підлягає.

Вирішуючи спір, суд виходив з того, що позивач не подав доказів того, що відповідач чинить йому перешкоди в користуванні майном.

З таким висновком суду слід погодитись, оскільки він відповідає вимогам закону та грунтується на матеріалах справи.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 є власником частини приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47,9 кв. м., яке складається з: 1-2 склад, площею 19.3 кв. м., 1-3 склад, площею 13,1 кв. м., 1-4 приміщення площею 13,8 кв. м., 1-8 туалет, площею 1,7 кв м., 9/1000 частки приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 4,1 кв. м., а саме 1-5 кладова пл. 4,1 кв. м. Вказані приміщення знаходяться в м. Тернополі по вул. Вербицького, 2.

Як видно з Інформації з Реєстру прав власності на нерухоме майно за індексним номером 43110024 від 01.09.2015 р., сформованої реєстратором реєстраційної служби ТМУЮ, підвальне приміщення під № VIII площею 6 кв. м., є складовою приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень в м. Тернополі по вул. Вербицього, 2, власником якого є ОСОБА_3

Із висновку спеціаліста Тернопільського відділення Київського НДІСЕ від 22.11.2013 р., за № 5923/13-22 видно, що влаштувати дверний проріз у несучій стіні для доступу до приміщення VIII, яке знаходиться в підвалі будинку по вул. Вербицького, 2 у м. Тернополі не вбачається за можливе (а. с. 5, 6).

Як зазначено в мотивувальній частині рішення Тернопільського міськрайонного суду від 23.12.2011 р. по справі № 2-5918/11 відповідно до інвентарної справи на будинок по вул. Вербицього, 2 в м. Тернополі між приміщенням, належним ОСОБА_3, та приміщенням 1-5 кладова, площею 4,1 кв. м., належним ОСОБА_4, позначено перегородку. У приміщенні 1-5 кладова, площею 4,1 кв. м. знаходиться вхід в підвальне приміщення, належне ОСОБА_3 Іншого входу до підвального приміщення не має (а. с. 52-54).

Разом з тим, з інвентарної справи № 48511, папка 668, на приміщення по вул. Вербицького, 2 в м. Тернополі, а саме схеми поверхового плану видно, що вхід до спірного підвального приміщення через належне відповідачу примішення існував, проте станом на 06.02.2007 р (тобто до придбання ОСОБА_4 у ОСОБА_5, котрий в свою чергу купив приміщення площею 4,1 кв. м. у ОСОБА_3К.) до поверхового плану приміщень техніком інженером ТОВ МБТІ було внесено зміни про відсутність входу до спірного приміщення, з складанням Акту поточних змін, з наявним підписом позивача ОСОБА_3 - й при обстеженні приміщення 1-Б виявлено, що закладено частину дверного пройому; за рахунок дорахуваання площі пройому загальна площа приміщення збільшилася і становить 4,1 кв. м. При цьому жодних відомостей про наявність, станом на дату огляду техніком БТІ 06.02.2007 р., отвору для входу з даного приміщення до підвалу площею 6 кв. м. в акті огляду не зазначено (а. с. 57,58,59).

Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна вправі звернутися до суду з позовом про усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч. 1 ст. 3, ч. 1 ст. 11 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Колегія суддів вважає, що ОСОБА_3 не подав доказів того, що ОСОБА_4 створює йому перешкоди у користуванні належним йому нежитловим приміщенням підвалом площею 6 кв. м.

В судовому засіданні відповідач вказав, що встановлення проходу через його приміщення кладову є неможливим, оскільки дане приміщення відноситься до аптечного закладу, який повинен бути ізольованим, несуміщеним. Крім того, у даному приміщенні знаходяться товарно матеріальні цінності, медичні препарати, які продаються за рецептами, не дозволені для вільного обігу і за обігом яких здійснюється суворий контроль.

Крім того, ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_2 пояснили, що на першому поверсі нежитлової будівлі по вул. Вербицького 2 в м. Тернополі над спірним приміщенням розміщується також кладова 1-6, пл. 2,2 кв. м., власником якої є син позивача ОСОБА_6, з якої також можливо пробити хід до підвалу VIII пл. 6 кв. м., що належить ОСОБА_3 (а. с. 56).

Позивач не заперечував в суді тієї обставини, що над підвалом VIII пл. 6 кв. м. на першому поверсі дійсно розміщена кладова 1-6, площею 2,2 кв. м., власником якої є ОСОБА_7

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав лбдини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особи має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не можу бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З матеріалів справи видно, що ОСОБА_4 придбав частину приміщення магазину з надбудовою офісних приміщень площею 47,9 кв. м. у ОСОБА_8 на підставі договору купівлі продажу від 11.08.2008 р.

Із змісту вказаного договору слідує, що при його укладенні сторони не обумовлювали будь які права позивача ОСОБА_3 на доступ до підвалу VIII через придбане ОСОБА_4 приміщення.

Суд вірно зазначив про те, що сам по собі факт володіння приміщенням, з якого теоретично можливий прохід до приміщення іншого власника і небажання надавати доступ сторонній особі до власного майна не може вважатись створенням перешкод в розумінні ст. 391 ЦК України. Тобто, захищаючи право одного власника, неможливо порушувати таке ж право іншого власника.

Вказане відповідає правовій позиції, висловленій в ухвалі ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.10.2015 справа № 6-21544св15.

Разом з тим, суд врахував те, що позивач не пред'явив вимогу про користування чужим майном для забезпечення доступу до свого приміщення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів не вбачає підстав для її задоволення та скасування рішення суду.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 18.11.2015 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_9