АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Височанської Н. К.

суддів: Лисака І.Н., Міцнея В.Ф.

секретар: Шерівська Ю.А.

за участю: представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5 ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівліпродажу нерухомого майна, за апеляційною скаргою ОСОБА_1, в інтересах якого та за довіреністю діє ОСОБА_2, на рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5 про визнання недійсними договорів купівліпродажу нерухомого майна.

Посилався на те, що йому та його дружині ОСОБА_5 належали на праві спільної сумісної власності житловий будинок, розташований по вул.Центральна, 45 в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області, земельна ділянка площею 0,2381 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташована в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області та земельна ділянка площею 0,16591 га з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташована в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області.

24 жовтня 2013 року його дружина ОСОБА_5 з відповідачкою ОСОБА_3 уклала договори купівлі-продажу житлового будинку та двох земельних ділянок.

№22ц-293/16 Головуючий у І інстанції Козловська Л.Д.

Категорія 20 Суддя-доповідач ОСОБА_7

Вважає вказані договори купівлі-продажу недійсними, оскільки він вважав, що укладалися договори довічного утримання. Зазначені договори він не читав. Спірний житловий будинок є їх постійним та єдиним місцем проживання, іншого житла вони не мають і наміру продавати його вони не мали.

Також вважає, що зазначені договори є удаваними.

Просив визнати недійсними договір купівліпродажу будинковолодіння, що знаходиться по вул.Центральна, 45 в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області; договір купівліпродажу земельної ділянки загальною площею 0,2381 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області та договір купівліпродажу земельної ділянки загальною площею 0,16591 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка розташована в с.Молниця Герцаївського району Чернівецької області, які укладені 24 жовтня 2013 року між ОСОБА_5 та відповідачкою ОСОБА_3

Рішенням Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

На дане рішення суду ОСОБА_1, в інтересах якого та за довіреністю діє ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове про задоволення позовних вимог. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано належних доказів на підтвердження удаваності оспорюваних правочинів та того, що при укладанні спірних договорів купівлі-продажу нерухомого майна сторони мали намір укласти договір довічного утримання.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просив визнати недійсними оспорювані правочини на підставі ст.ст.215, 235 ЦК України та вважав, що вони є удаваними.

Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Разом із тим за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно (ст. 744 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» за удаваним правочином (стаття 235 ЦК України) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК України має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним.

Позивач, заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов'язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином.

Тобто за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини.

Вважаючи вказаний договір удаваним правочином, позивач посилався на те, що насправді сторони мали на меті укласти договір довічного утримання.

В той же час, позивач належними та допустимими доказами не довів, що обидві сторони договору діяли свідомо для досягнення якоїсь особистої користі, що їх дії буди спрямовані на досягнення інших правових наслідків і приховують іншу волю учасників угоди.

Як вбачається з тексту позовної заяви, що позивач просить визнати договори купівлі-продажу не лише з підстав, що вони є удаваними, а й з підстав, що вони вчинені під впливом помилки щодо природи договору. Тобто у позовній заяві містяться взаємовиключні підстави для задоволення позову.

Частиною 1 ст. 229 ЦК України встановлено, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

В той же час, з оспорюваних договорів купівлі-продажу вбачається, що сторони досягли всіх істотних умов договору, в тому числі щодо ціни продажу. Даним договорам передувала підготовка сторін до вчинення правочинів, зокрема, сторони виготовляли експертно-грошові оцінки, нормативно грошові оцінки, позивач давав свою згоду на вчинення оспорюваних правочинів.

Як вбачається із заяви позивача до приватного нотаріуса Герцаївського районного нотаріального округу ОСОБА_8 від 22 жовтня 2013 року, що він дає згоду своїй дружині ОСОБА_5, продати і укласти договори купівлі-продажу житлового будинку, об»єкту незавершеного будівництва та двох земельних ділянок. В цій же заяві зазначено, що він ознайомлений з проектами договорів купівлі-продажу і заявляє, що указані правочині вчиняються в інтересах сім»ї (а.с.81).

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції постановлено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про те, що не було встановлено хто здійснював переклад оспорюваних договорів на румунську мову, що ні ОСОБА_1, ні ОСОБА_5 не розуміють українську мову, що судом безпідставно було відхилено клопотання про допит в судовому засіданні приватного нотаріуса, який посвідчував договори та секретаря виконавчого комітету сільської ради, яка засвідчувала справжність підпису позивача на заяві про дачу згоди на вчинення оспорюваних правочинів на предмет того, чи переводилися договори на румунську мову та чи розуміли сторони українську мову. Як вбачається з тексту позовної заяви, що позивач не заявляв позову з підстав того, що він не розумів українську мову або що був порушений порядок вчинення нотаріальних дій при посвідченні оспорюваних правочинів.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, в інтересах якого та за довіреністю діє ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Герцаївського районного суду Чернівецької області від 22 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення.

На ухвалу може бути подана касаційна скарга до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з моменту вступу її в законну силу.

Головуючий:

Судді: