УхвалА

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

ЛуспеникаД.Д., Журавель В.І., Штелик С.П.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 4 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок АДРЕСА_1. З квітня 1987 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який було розірвано в судовому порядку у серпні 2011 року. Після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати в її будинку. Вона вказувала, що він зловживає спиртними напоями, влаштовує сварки та участі в утриманні будинку не приймає.

Ураховуючи викладене ОСОБА_4, посилаючись на положення ч. 1 ст. 116, ст. 157 ЖК УРСР просила виселити ОСОБА_5 з належного їй приватного будинку без надання іншого житлового приміщення.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду Івано-Франківської області від 16 вересня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено. Виселено ОСОБА_5 з житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Івано-Франківської області від 4 листопада 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано. У задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати й залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду, чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність чи недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Скасовуючи рішення суду та відмовляючи в задоволенні позову ОСОБА_4, апеляційний суд на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно виходив із того, що припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє права користування ним, а умов і підстав, передбачених ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, для виселення відповідача позивач не надала, що є її процесуальним обов'язком (ст. 60 ЦПК України). При цьому відсутні докази систематичного характеру порушень та вжиття заходів попередження або застосування впливу, які не дали позитивних результатів.

Крім того, доводи касаційної скарги, в основному, стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити рішення апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 4 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Д.Д. Луспеник

В.І.Журавель

С.П.Штелик