Справа № 697/174/16-ц
№ пров. 2/697/155/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року

Канівський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Хорошун О.В.

за участю секретаря с/з ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Каневі, Черкаської області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

Позивач звернувся в Канівський міськрайонний суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позовній заяві вказала, що вона є власником житлового будинку № 115 по вул. Центральній в с. Павлівка Канівського р-ну Черкаської області, що підтверджується нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу від 13.11.2007 року. В її будинку зареєстрований ОСОБА_3, але не проживає за місцем реєстрації вже понад два роки, не сплачує комунальні платежі, не несе інших витрат по утриманню будинку, не отримує кореспонденцію за даною адресою. Фактичне місце його проживання на даний час не відоме. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ані позивач, ані інші члени сімї відповідачу не чинили. Він добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад 1 рік без поважних причин. Просить суд визнати відповідача ОСОБА_3 таким, що втратив право користування жилим приміщенням житловим будинком №115 по вул. Центральній в с. Павлівка Канівського р-ну Черкаської області.

У судове засідання позивач ОСОБА_2 не зявилася, надала до суду заяву згідно якої позов підтримує повністю, просить її позовні вимоги задовольнити, справу розглядати у її відсутність (а.с.28).

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, через оголошення в пресі. Повідомлення про причину неявки в засідання відповідача до суду не надійшло, а тому суд вважає за можливе відповідно до п.4 ст. 169 ЦПК України провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, враховуючи, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, зокрема, з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та технічного паспорту на житловий будинок садибного типу, що позивач ОСОБА_2 є власником домоволодіння № 115 по вул. Центральній в с. Павлівка Канівського р-ну Черкаської області (а.с.7-12).

Згідно ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася в 1997 році відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.316, 317, 319, 321 ЦК України).

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення, будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України,

Обєктом права власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. 379, 382 ЦК України).

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім'ї власника житла, який не є його співвласником, на користування цим житлом обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у ньому.

Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником, або законом.

В ст.47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Ст. 9 Житлового кодексу УРСР визначає, що ніхто не може бути виселений із займаного приміщення або обмежений у праві користування ним інакше, ніж з підстав і в порядку, визначених законом.

В п. 53 Правових позицій судової колегії Верховного Суду України висловлених в зв'язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році від 01.12.1997р. розяснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з користуванням жилими приміщеннями в будинках і квартирах, належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу III Житлового кодексу України про користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду.

Згідно зі ст. 71 Житлового кодексу України за тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. В разі, якщо наймач або члени його сім'ї з поважних причин були відсутні понад шість місяців, цей строк, за заявою відсутнього, може бути продовжено наймодавцем, а у випадку виникнення спору - судом.

В судовому засіданні з достовірністю встановлено, що відповідач ОСОБА_3 не проживає в спірному житловому будинку вже понад два роки, що підтверджується поясненнями свідків (а.с.16,17).

Відповідно до ст. ст. 319, 391 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» від 11 грудня 2003року № 1382-IV - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення прав власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Суд вважає за необхідне застосувати вимоги ст. 217 ЦПК України встановити порядок виконання цього рішення суду, зокрема, вказавши що дане рішення є підставою для зняття особи з реєстрації за місцем мешкання.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог та можливість їх задоволення.

Керуючись ст.ст.10,60,88, 212-215 ЦПК України, ст.ст.71,72 ЖК України, суд

ВИРІШИВ :

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням задовольнити.

Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, останнє відоме місце проживання: ІНФОРМАЦІЯ_2, таким, що втратив право користуватися жилим приміщенням, а саме будинком № 115 по вул. Центральній, в с. Павлівка Канівського р-ну Черкаської області.

Встановити порядок виконання рішення суду, яким зазначити, що воно є підставою для управління Державної міграційної служби України в Черкаській області для зняття ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, як такого, що втратив право користування цим будинком.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий О . В . Хорошун