Справа № 346/2486/15-ц
Провадження № 22-ц/779/328/2016
Головуючий у 1 інстанції Обідняк В. Д.
Суддя-доповідач Горблянський Я.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 січня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Горблянського Я.Д.

суддів: Максюти І.О., Матківського Р.Й.

секретаря Петріва Д.Б.

за участю: представника апелянта ОСОБА_2- ОСОБА_3

представника позивача - ОСОБА_4

відповідача ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний банк» до ОСОБА_6, ОСОБА_5 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», третя особа ОСОБА_5 про визнання кредитного договору частково недійсним, - за апеляційною скаргою представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 на рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 грудня 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

В травні 2015 року ПАТ «ВіЕйБі банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Славкіної М.А. звернувся в суд з зазначеним позовом, вимоги якого уточнив під час розгляду справи, обґрунтувавши їх тим, що 14.04.2008 року між банком та ОСОБА_6 укладено кредитивний договір №05/08/17-5с, відповідно до умов якого позичальник отримала кредитні кошти в розмірі 15 000 доларів США під 14% річних на строк до 13.04.2018 року. 07.11.2008 року банк направив позичальнику повідомлення про підвищення відсоткової ставки до 17% річних в зв'язку з підвищенням Національним Банком України розміру облікової ставки. Крім того позичальнику направлено два примірники Додаткової угоди №1 від 17.11.2008 року до кредитного договору. З метою забезпечення виконання договору, відповідно до п. 1.6 Кредитного договору між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки №17 від 14.04.2008 року, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання по виконанню кредитного договору в повному об'ємі. В зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_6 зобов'язання щодо повернення кредитних коштів виникла заборгованість в розмірі 5 300 доларів США та 12 021,36 грн., яку позивач просив стягнути в солідарному порядку з відповідачів.

В свою чергу ОСОБА_6 в жовтні 2015 року звернулась до суду з зустрічним позовом до ПАТ «ВіЕйБі банк» , в якому просила визнати недійсним кредитний договір №05/08/17-5с від 14.04.2008 року в частині збільшення відсоткової ставки, що мало місце 17.05.2008 року, зобов'язати відповідача провести перерахунок заборгованості по кредитному договору. Доводи позовної заяви ґрунтувались на тому, що банком не дотримано процедури підвищення процентної ставки, що передбачена кредитним договором. Так, всупереч вимог ч.4 ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» жодних повідомлень про збільшення відсоткової ставки позивач не отримувала, що є підставою для визнання зміни процентної ставки недійсною.

Рішенням Коломийського міськрайонного суду від 09.12.2015 року первісний позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 солідарно на користь ПАТ «ВіЕйБі банк» заборгованість за кредитним договором №08/08/17-5с від 14.08.2008 року та додатковими угодами до нього в сумі 5 300,59 доларів США, 3643,55 грн. комісії та неустойки. В решті позову відмовлено за безпідставністю. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_6 відмовлено за безпідставністю. Стягнуто солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 1378 грн. судового збору в дохід держави.

Не погодившись з даним рішенням в частині відмови в задоволенні зустрічної позовної заяви про визнання кредитного договору частково недійсним через порушення норм матеріального права представник ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.

Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що попри те, що позичальник не погодила та не підписала додатковий договір про зміну процентної ставки, банк прорахував всю наявну заборгованість по вищевказаному кредитному договору за новою відсотковою ставкою. Вказує, що в зв'язку із юридичною необізнаністю та особливою довірою до працівників банку у листопаді 2012 року ОСОБА_6 оплатила 4 000 доларів США пені зв'язку із заборгованістю по кредиту. Посилається на ст.55 ЗУ «Про банки і банківську діяльність», відповідно до якої банкам забороняється в односторонньому порядку змінювати умови укладених з клієнтами договорів, зокрема, збільшувати розмір процентної ставки за кредитними договорами або зменшувати її розмір за договорами банківського вкладу (крім вкладу на вимогу), за винятком випадків, встановлених законом та ч.4 ст.11 ЗУ «Про захист прав споживачів», що про зміну відсоткової ставки за споживчим кредитом споживач повідомляється кредитодавцем письмово протягом семи календарних днів з дати її зміни і без такого повідомлення будь-яка зміна відсоткової ставки є недійсною. Представник банку стверджував, що про збільшення відсоткової ставки ОСОБА_6 було направлено письмове повідомлення від 07.11.2008 року, однак жодних повідомлень про збільшення відсоткової ставки вона не отримувала. Банком не було доведено, що одностороннє рішення про збільшення відсоткової ставки за користування кредитом було здійснено у законному порядку. Також, суд першої інстанції не звернув увагу на доводи ОСОБА_6 про те, що вона продовжувала платити по кредиту та сплачувала значно більші суми через бажання скоріше сплати кредит, а про факт збільшення відсоткової ставки їй нічого не було відомо. Виписка із реєстру, надана банком на підтвердження факту повідомлення про підвищення відсоткової ставки належним чином, не може вважатись доказом, оскільки підтвердження факту отримання ОСОБА_6 листа про таке підвищення відсутнє.

Представник ОСОБА_6 просив оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ПАТ «ВіЕЙБі банк» до ОСОБА_6 та ОСОБА_5 про стягнення боргу за кредитним договором відмовити, а зустрічний позов ОСОБА_6 до ПАТ «ВіЕйБі банк» про визнання кредитного договору частково недійсним задовольнити.

Перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, колегія суддів приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обгрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно вимог ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Даним вимогам законодавства оскаржуване рішення відповідає не повністю.

Ухвалюючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_6 систематично порушувались умови договору щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів, у зв'язку з чим виникла заборгованість, яку суд стягнув з відповідачів в солідарному порядку, а саме 3010,51 доларів США заборгованості по сплаті кредиту, 2290, 08 доларів США - відсотки за користування кредитом, 1 640,91 грн. комісія за розрахункове обслуговування та 2000 грн. пені за пропуск платежів, зменшеної в порядку ч.3 ст.551 ЦК України. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд виходив з того, що при розгляді справи не знайдено підтвердження факту не дотримання банком процедури зміни відсоткової ставки, а ОСОБА_6 після отримання листа сплачувала кредит за підвищеними процентами та не зверталась до банку з проханням надати обґрунтування підвищення процентних ставок, чим відповідно до ч.2 ст.642 ЦК України вчинила дії, що засвідчує її бажання укласти договір і ця дія є прийняття пропозиції.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору, укладеного 14.04.2008 року між ПАТ «ВіЕйБі банк»(тоді - ВАТ «ВіЕйБі банк») та ОСОБА_6 остання отримала кредит в сумі 15 000 дол. США строком до 13.04.2018 року зі сплатою відсотків у розмірі 14 % за користування кредитними коштами.

Для забезпечення виконання зобов'язань за даним договором між банком та ОСОБА_5 укладено договір поруки №17 від 14.04.2008 року, відповідно до умов якого останній взяв на себе зобов'язання по кредитному договору в повному об'ємі.

17.11.2008 року до вказаного кредитного договору було укладено додаткову угоду №1, відповідно до якого розмір процентної ставки збільшений до 17% річних.

Відповідно до ст.ст. 526,1049,1054,1050 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику в строк та в порядку, встановленому договором, а також проценти та неустойку.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_6 належним чином не виконувала умови кредитного договору, у зв'язку з чим станом на 04.05.2015 року допустида заборгованість перед ПАТ «ВіЕйБі банк» , яка складалась з 3010,51 доларів США - по сплаті кредиту, 2290,08 доларів США- по сплаті відсотків, 1640,91 грн. комісія за розрахункове обслуговування та 10 377,45 грн. плата за пропуск платежів.

Статтею 554 ЦК України передбачено, що у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором в тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлене договором поруки.

За таких обставин суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог банку та стягнення солідарно з відповідачів заборгованості за кредитним договором, зменшивши при цьому розмір неустойки.

У п.п. 5.1 та 5.1.1 кредитного договору сторони погодили, що Банк має право в односторонньому порядку збільшувати розмір відсоткової ставки за користування кредитом, про зміну розміру процентної ставки за користування кредитом банк зобов'язаний повідомити позичальника листом.

Про підвищення відсоткової ставки за кредитним договором банк направив ОСОБА_6 свій лист від 07.11.2008 року поштовим відправленням відповідно до реєстру №51 поштових відправлень поданих у ВЗ «Центральна пошта» (а.с. 17-18).

Факт отримання вказаного повідомлення відповідачка заперечує.

З цього приводу колегія зазначає, що повідомлення боржника про зміну процентної ставки за кредитом, поведінка сторін після зміни процентної ставки мають враховуватись у сукупності. Відсутність доказів про одержання зазначеного вище повідомлення боржником не є достатньою підставою для задоволення позову.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що оскільки ОСОБА_6 з 15.11.20008 року почала сплачувати проценти за новою ставкою, то пропозицію слід вважати прийнятою і правочин вчиненим, враховуючи частини 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України (навіть за відсутності доказів про належне повідомлення боржника), оскільки фактичні дії свідчать про прийняття пропозиції.

Відтак докази та обставини на які посилається заявник в апеляційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Разом з тим, в порушення вимог ст.88 ЦПК, суд першої інстанції неправильно визначився з порядком стягнення судових витрат, стягнувши дані кошти з відповідачів солідарно, а не пропорційно, як визначено процесуальним Законом. Відтак в цій частині рішення суду підлягає зміні шляхом стягнення з ОСОБА_6, ОСОБА_5 на користь державного бюджету по 689 грн. судових збору з кожного.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст.307, 309, 313-314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_6 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Коломийського міськрайонного суду від 09 грудня 2015 року в частині стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на користь державного бюджету по 689 грн. судового збору з кожного.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Судді: Я.Д. Горблянський

І.О. Максюта

Р.Й. Матківський