Вищий спеціалізований суд україни з розгляду цивільних і кримінальних справ
У Х В А Л А

іменем україни

20 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Мазур Л.М., Нагорняка В.А.,

Писаної Т.О., Юровської Г.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа - Реєстраційна служба Києво-Святошинського районного управління юстиції Київської області, про звільнення майна з-під арешту,

за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») звернулося до суду з позовом, в якому просило звільнити з-під арешту іпотечне майно, а саме: земельну ділянку площею 0,1053 га та домоволодіння, що розташовані по АДРЕСА_1, який був накладений постановами відділу державної виконавчої служби Києво-Святошинського районного управління юстиції (далі - ВДВС Києво-Святошинського РУЮ) від 21 грудня 2009 року та 27 серпня 2011 та у рамках виконавчих проваджень № № 1014/7 та 26965572 відповідно, а також просило вилучити з Єдиного державного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна записи № № 13150670 та 9377408 про арешт цього майна.

На обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 04 травня 2007 року між публічним акціонерним товариством «БТА Банк» (далі - ПАТ «БТА Банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 075/06б, з метою забезпечення виконання зобов'язань якого між банком та майновим поручителем ОСОБА_4 було укладено договір іпотеки, відповідно до умов якого банку в забезпечення виконання зобов'язань було передано вищевказане майно.

03 квітня 2014 року між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, згідно з умовами якого позивач отримав право вимоги, у тому числі й за вищевказаним договором іпотеки.

Посилаючись на те, що накладенням ВДВС Києво-Святошинського РУЮ арешту на спірне майно та забороною його відчуження порушуються його майнові права, оскільки позивач як іпотекодержатель має переважне право на задоволення своїх вимог шляхом реалізації іпотечного майна, просив задовольнити позовні вимоги.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» відхилено, рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ТОВ «Кредитні ініціативи», посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Вивчивши матеріали цивільної справи та перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження своїх вимог щодо необхідності звільнення майна з-під арешту.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені із дотриманням норм матеріального і процесуального права з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій установлено та підтверджується матеріалами справи, що 04 травня 2007 року між ПАТ «БТА Банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 075/06б, в забезпечення виконання зобов'язань за яким між банком та майновим поручителем ОСОБА_4 цього ж дня було укладено договір іпотеки та передано в іпотеку земельну ділянку площею 0,1053 га та домоволодіння, які розташовані по АДРЕСА_1 (а. с. 9-20). Пунктом 3.8 цього іпотечного договору встановлено, що вартість предмета іпотеки становить 3 703 200 грн 00 коп. (а. с. 18).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 01 березня 2015 року за ОСОБА_3 рахувалася заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 117 557 179 грн 95 коп. (а. с. 41).

03 квітня 2014 року між ПАТ «БТА Банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про передачу прав за іпотечними договорами, згідно з умовами якого позивач отримав право вимоги за вищевказаними договорами, що також підтверджується додатком 1 до цього договору (а. с. 29-33).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 04 квітня 2014 року іпотекодержателем спірного майна є ТОВ «Кредитні ініціативи» на підставі договору про передачу прав за іпотечним договором від 03 квітня 2014 року № 1658 (а. с. 34-37).

Також з матеріалів справи вбачається, що на вказане майно було накладено арешт постановами ВДВС Києво-Святошинського РУЮ № № 1014/7 та 26965572 від 21 грудня 2009 року та 27 серпня 2011 відповідно (а. с. 39-40).

При цьому постанова державного виконавця ВДВС Києво-Святошинського РУЮ про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 27 серпня 2011 року ВП № 26965572 винесена на підставі виконавчого листа від 04 березня 2011 року № 2-872, виданого Оболонським районним судом м. Києва у справі про стягнення з ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ВАТ «БТА Банк» боргу в розмірі 2 705 691 грн 14 коп., згідно із заявою стягувача (а. с. 88).

Відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

У пункті 24 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» роз'яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов'язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням ст. ст. 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження».

При цьому вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред'явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Колегія суддів касаційного суду вважає, що ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій дійшли обґрунтованого висновку, що позивач у законному порядку набув права вимоги за вищевказаним іпотечним договором з моменту його укладення, а саме з 04 травня 2007 року, проте ним не було доведено необхідність звільнення спірного майна з-під арешту, оскільки він був накладений на підставі заяви саме стягувача, яким на теперішній час є ТОВ «Кредитні ініціативи», а також не надав будь-яких доказів на підтвердження того, що накладення арешту на предмет обтяження є перепоною для реалізації стягувачем вказаного предмету іпотеки.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, спростовуються матеріалами справи та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судами першої та апеляційної інстанцій були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Доводи, наведені в касаційній скарзі, фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів попередніх інстанцій щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 336, 337, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» відхилити.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Київської області від 10 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: Л.М. Мазур

В.А. Нагорняк

Т.О. Писана

Г.В. Юровська