Справа № 562/1465/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ У К Р А Ї Н И

"18" лютого 2016 р.

Здолбунівський районний суд Рівненської області

у складі: головуючого судді Кушніра О.Г.,

при секретарі Карпінчук О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Здолбунів Рівненської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

в с т а н о в и в:

У поданій в суд позовній заяві позивач ОСОБА_1 просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на його користь аліменти на своє утримання, обґрунтовуючи тим, що на даний час він є вимушеним переселенцем із зони АТО, непрацездатним, має хронічні захворювання та несе витрати на придбання ліків, а тому потребує допомоги від доньки, яка матеріальної допомоги йому не надає.

Сторони у судове засідання не з'явилися з невідомої суду причини, хоча про місце та час слухання справи повідомлялися заздалегідь та належним чином відповідно до вимог ст.74 ЦПК України, клопотань про відкладення розгляду справи не надходило.

Згідно поданих заяв позивач позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач позов не визнала, просять розглянути справу без їх участі.

У письмових запереченнях на позов відповідач покликається на те, що позивач правових підстав для стягнення аліментів саме з неї не навів, оскільки покинув її матір через рік після її народження, одружився з іншою жінкою, від якої має двох повнолітніх синів, які можуть надавати йому допомогу та яким він передав усе своє майно. До свого повноліття вона знаходилася на утримання своєї матері, а ОСОБА_1 нею не цікавився. На даний час у неї скрутне матеріальне становище, постійної роботи та власного житла немає, розлучена і проживає з непрацездатною матір'ю та малолітнім сином ОСОБА_3 2003 р.н., який має проблеми із здоров'ям (вторинний імунодефіцит ний стан, нестабільність шийного відділу хребта, внутрішньочерепний тиск і сильна алергія) та потребує лікування. Просить у позові відмовити.

Така сукупність обставин, на думку суду, не є перешкодою для розгляду справи у відсутність сторін, оскільки у матеріалах справи достатньо доказів про правовідносини сторін і немає необхідності заслуховувати їх особисті пояснення з приводу спору.

За вказаних обставин неявки у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, згідно ч.2 ст.197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

З'ясувавши обставини та вивчивши матеріали справи, суд дійшов такого висновку.

Як встановлено судом та підтверджується відповідними свідоцтвами ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 є батьком ОСОБА_2, що не заперечується сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.202 Сімейного кодексу України (далі - СК України) повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

Розмір аліментів на батьків згідно ст.205 СК України визначається у твердій грошовій сумі та (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін.

У розумінні вказаних вище положень право батьків, яким кореспондує обов'язок повнолітніх дітей, виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків і наявності у них потреби у матеріальній допомозі та не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина.

Необхідність матеріальної допомоги визначається у кожному конкретному випадку залежно від матеріального стану позивача та до уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід, тощо.

Сам по собі факт непрацездатності позивача не зумовлює виникнення у відповідача обов'язку надання йому утримання та не свідчить про наявність у позивача потреби в отриманні матеріальної допомоги. Стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати позивачем матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання позивачем доходів, які є меншими за прожитковий мінімум.

Така правова позиція висловлена Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 03 червня 2015 року у справі № 6-89св15.

Позивач у квітні 2015 року досяг пенсійного віку та відповідно до ст.1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» відноситься до непрацездатних осіб і має гарантоване ст.46 Конституції України право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

Це право гарантується загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними.

Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.

Проте, відомості про розмір своєї пенсії, наявних державних пільг та допомоги, отримання матеріальної допомоги від інших працездатних дітей, зокрема, ОСОБА_4 1981 року народження та ОСОБА_5 1980 року народження, наявність майна, що може приносити дохід, тощо та докази про понесені витрати на лікування позивач суду не надав.

А відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона покликається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім встановлених ст.61 цього Кодексу випадків.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що позивач не довів обставин, на які посилається як на обґрунтування своїх вимог, а саме: потреби в отриманні матеріальної допомоги та необхідності отримання її саме від відповідача за наведених нею у запереченнях обставин матеріального та сімейного стану, що підтверджуються долученими документами, та за умови наявності у позивача інших повнолітніх дітей.

А тому у задоволенні позову слід відмовити за недоведеністю вимог.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.10, 11, 57-60, 88, 213-215 ЦПК України, суд

в и р і ш и в:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Рівненської області шляхом подачі через Здолбунівський районний суд Рівненської області апеляційної скарги протягом 10 /десяти/ днів з дня проголошення рішення, а особами, які не були присутні під час проголошення судового рішення у той же строк із дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя: