Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.02.2016 Справа №607/18248/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:

головуючого судді Сташків Н.М.,

за участі секретаря судового засідання Рихліцької О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Підгороднянської сільської ради про визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 предявили до суду позов до Підгороднянської сільської ради про визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом на майно, а саме на ? частину житлового будинку №28 по вулиці Шевченка в селі Підгроднє Тернопільського району Тернопільської області з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, та визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину житлового будинку №28 по вулиці Шевченка в селі Підгроднє Тернопільського району Тернопільської області з відповідною частиною надвірних будівель та споруд. Обґрунтовують позов тим, що відповідно до свідоцтва про право особистої власності, зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами належав на праві власності колгоспному двору, головою якого був ОСОБА_3, померлий 03 березня 2014 року. За життя ОСОБА_3 склав заповіт, згідно з яким заповів все своє майно дочці позивачу ОСОБА_1 Вступивши в управління спадковим майном ОСОБА_1, прийняла спадщину. Дружина померлого позивач ОСОБА_2 подала до нотаріальної контри заяву про те, що вона не претендує на отримання обовязкової частки майна померлого. Однак, позивачу ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом відмовлено у зв'язку із тим, що зазначений будинок зареєстровано за головою колгоспного двору, а членами колгоспного двору було двоє співвласників померлий ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2, які не вказані у свідоцтві про право особистої власності та їх частки у майні не визначені. Таким чином, не вчинення за життя членами колгоспного двору дій із оформлення права власності на зазначений житловий будинок і одержання відповідного свідоцтва про право власності, позбавляє можливості позивачів реалізувати свої спадкові та майнові права на зазначений житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами. З цих підстав позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 просять суд визнати за ними право власності на спірне нерухоме майно.

В судове засідання позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 подали заяви, згідно з якими позовні вимоги підтримали та просили розглядати справу в їх відсутності.

Представник відповідача Підгороднянської сільської ради в судове засідання подав письмову заяву про розгляд справи у відсутності їх представника.

За вказаних обставин, з урахуванням вимог ст. 169 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів, у відсутності сторін.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, установив такі обставини:

Позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії VII-УР №132414 від 09 лютого 1968 року, та свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ИД №366854 від 16 листопада 1982 року.

Позивач ОСОБА_2 є дружиною ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про одруження серії VI-УР №445507 від 22 травня 1965 року.

Як убачається з свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 вересня 1986 року, цілий жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, який розташований в селі Підгороднє Драганівської сільської Ради народних депутатів по вулиці Шевченка, 28, Тернопільського району, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Тернопільської районної Ради народних депутатів №270 від 29 вересня 1986 року «Про оформлення права власності на жилі будинки».

03 березня 2014 року ОСОБА_3 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії І-ИД № 159194 від 03 березня 2014 року, виданим виконавчим комітетом Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області (актовий запис 02).

Після його смерті відкрилася спадщина за заповітом, посвідченим секретерам виконавчого комітету Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області ОСОБА_5 18 травня 2006 року, зареєстрованим в реєстрі за № 31, згідно яким померлий ОСОБА_3 заповів усе належне йому майно, до складу якого входить спірний житловий будинок, на користь ОСОБА_1

Як слідує з викладених у позовній заяві обставин, позивач ОСОБА_1 постійно проживала з батьком ОСОБА_3 та після його смерті доглядала за житловим будинком та користувалася ним.

Також, як слідує з довідки №29 від 04 липня 2014 року, виданої виконавчим комітетом Підгороднянської сільської ради Тернопільського району Тернопільської області, ОСОБА_1 постійно проживала та перебувала на реєстраційному обліку до дня смерті ОСОБА_3 по вулиці Шевченка, 28 в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області.

Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Таким чином, постійно проживаючи разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в силу ст. 1268 ЦК України, ОСОБА_1 прийняла спадщину за померлим ОСОБА_3

Як слідує із заяви №775 від 24 червня 2015 року, яка знаходиться в матеріалах спадкової справи №31-2015 р., ОСОБА_2 не претендує на одержання обовязкової частки у спадщині за законом.

Маючи намір отримати свідоцтво про право на спадщину, 08 липня 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася із заявою №864 про видачу їй зазначеного свідоцтва, яка міститься у спадковій справі №31/2015, до Тернопільської районної державної нотаріальної контори, однак постановою державного нотаріуса Тернопільської районної державної нотаріальної контори ОСОБА_6 №1825/02?14 від 08 липня 2015 року їй відмовлено у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на зазначений житловий будинок, у зв'язку із тим, що зазначений будинок зареєстровано за головою колгоспного двору, а членами колгоспного двору було двоє співвласників померлий ОСОБА_3 та позивач ОСОБА_2, які не вказані у свідоцтві про право особистої власності та їх частки у майні не визначені.

Як убачається зі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 30 вересня 1986 року, спірний жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, належить колгоспному двору, головою якого є ОСОБА_4

З наданої суду витягу з погосподарської книги встановлено, що до членів колгоспного двору, який розташований в селі Підгороднє по вулиці Шевченка, 28, Тернопільського району Тернопільської області, належать ОСОБА_3 та ОСОБА_2

Як слідує з довідки №72 від 28 січня 2015 року, виданої Підгороднянською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області, станом на 01 липня 1990 року членами колгоспного двору по вулиці Шевченка, 28 в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області були ОСОБА_3 та ОСОБА_2

За даними інформаційної довідки про технічний стан нерухомого майна, виданої Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації від 28 січня 2015 року №23, станом на 27 січня 2015 року будинковолодіння по вулиці Шевченка, 28 в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області рахується за ОСОБА_3 та ОСОБА_7 по 1/2 його частині.

Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації ОСОБА_1 видано технічний паспорт на житловий будинок за надвірними будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 28 в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області.

Пленум Верховного Суду України в п. 6 постанови №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснив, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 370 ЦК у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, або рішенням суду.

В силу вимог ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу у натурі.

Беручи до уваги, що зазначений жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами по вулиці Шевченка, 28 в селі Підгороднє Тернопільського району Тернопільської області належав колгоспному двору, членами якого були ОСОБА_3 та ОСОБА_2, що підтверджується матеріалами справи, то частка кожного з них у цьому житловому будинку становила 1/2.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно з ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті.

Відповідач Підгороднянська сільська рада, право позивачів ОСОБА_1, ОСОБА_2 на спірне майно не оспорює.

Однак у зв'язку з тим, що за членами колгоспного двору не оформлено право власності на зазначений житловий будинок і не одержано відповідного свідоцтва про право власності, позивачі ОСОБА_1, ОСОБА_2 позбавленні можливості реалізувати свої спадкові та майнові права в позасудовому порядку.

Аналізуючи в сукупності досліджені докази, встановлені ними обставини та визначені відповідно до них правовідносини сторін, враховуючи вимоги закону, які до них застосовуються, суд приходить до переконання про порушення прав позивачів, які підлягають до захисту шляхом задоволення їх позовних вимог визнання за ОСОБА_1 права власності в порядку спадкування за заповітом на майно, а саме на ? частину житлового будинку №28 по вулиці Шевченка в селі Підгроднє Тернопільського району Тернопільської області з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, та визнання за ОСОБА_2 права власності на ? частину житлового будинку №28 по вулиці Шевченка в селі Підгроднє Тернопільського району Тернопільської області з відповідною частиною надвірних будівель та споруд.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 368, 370, 392, 1226, 1223, 1268 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 213, 215, 223, ч. 1 ст. 294, ч. 1 ст. 296 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину житлового будинку №28 по вулиці Шевченка в селі Підгроднє Тернопільського району Тернопільської області з відповідною частиною надвірних будівель та споруд в порядку спадкування за заповітом після померлого ОСОБА_3.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку №28 по вулиці Шевченка в селі Підгроднє Тернопільського району Тернопільської області з відповідною частиною надвірних будівель та споруд.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя