РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 643/16735/15-ц

Провадження № 2/643/956/16

13.01.2016 року Московський районний суд м. Харкова у складі головуючого судді Крівцова Д.А., за участю секретаря Славгородської В.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном і вселення, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідача не чинити перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження квартирою № 6, що знаходиться за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, буд. 76 (далі Квартира), а також вселити його у вищевказану Квартиру.

В обґрунтування позову зазначив, що 03.02.2015 року приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3 посвідчений договір купівліпродажу, за яким ОСОБА_4 передав, а позивач прийняв у власність 1/2 частини Квартири. 03.02.2015 року на підставі зазначеного договору була здійснена державна реєстрація права власності позивача на зазначене майно. Проте, на теперішній час 1/2 часткою Квартири, що є власністю позивача, безпідставно та всупереч волі позивача користується відповідач, яка не визнає його право власності на 1/2 частку Квартири, не надає ключі від вхідних дверей до Квартири та не допускає позивача та членів його родини у приміщення Квартири. На зауваження позивача відповідач не реагує та перешкоджає вселенню позивача у Квартиру та користуванню нею.

Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги та доводи, викладені в позові, підтримав в повному обсязі.

Представник відповідача проти позовних вимог заперечував в повному обсязі. При цьому представник відповідача пояснила суду, що відповідач не визнає право власності позивача на частку Квартири та звернулась до суду з позовом щодо переведення на неї прав та обов'язків покупця за вказаним вище договором. Також зазначила, що відповідач заперечує проти її спільного проживання із сторонньою особою, якою є позивач.

Свідок ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснив, що відповідача не знає, а позивач є батьком його товариша. Позивач в його присутності намагався потрапити до Квартири, проте двері до Квартири відчинені не були, про що складені відповідні акти про доступ до майна.

Свідок ОСОБА_6 в судовому засіданні пояснив, що позивач є його батьком, та що останній позбавлений можливості доступу до Квартири, про що складені відповідні акти про доступ до майна.

Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Як вбачається з Договору купівлі продажу Квартири від 03.02.2015 року, позивач ОСОБА_1 набув у власність 1/2 частки квартири АДРЕСА_1. Вказаний Договір посвідчений приватним нотаріусом ХМНО ОСОБА_3, зареєстрований в реєстрі за № 35.

Відповідно до Витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 33105200 від 03.02.2015 року, власником 1/2 частки Квартири є позивач.

Відповідно до довідки № 3397, виданої 13.11.2015 року КП «Жилкомсервіс», за адресою Квартири зареєстровано дві особи: відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, а також ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

ОСОБА_8 про доступ до Квартири від 24.09.2015 року, 21.10.2015 року, 21.12.2015 року, 29.12.2015 року, в момент знаходження за адресою Квартири доступ до приміщення виявився неможливий, а саме: співвласники, що мешкають у Квартирі, ключі від вхідних дверей тамбуру та Квартири не надають, на дзвінки та стук двері не відчиняють, від спілкування ухиляються.

Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї та інших осіб.

ОСОБА_8 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Статтею ст. 321 ЦК України, встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений в його здійсненні.

ОСОБА_8 ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Як вбачається з роз'яснень, викладених в п. 34 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав", оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), то власник на підставі статті 391 ЦК не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями 71, 72, 109, 110, 116 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР).

За наданих суду доказів вбачається, що позивач позбавлений можливості користуватись його власністю, а саме часткою Квартири, та проживати у вказаній Квартирі. Зазначена обставина не спростовувалась представником відповідача, яка пояснила, що, наскільки їй відомо, відповідач не вважає позивача власником Квартири та заперечує проти їх спільного проживання в одній Квартирі.

За таких обставин суд приходить до висновку відносно обґрунтованості позовних вимог щодо вселення позивача до Квартири та зобов'язання відповідача не чинити йому перешкод у користуванні вказаною власністю.

Щодо вимог позивача про зобовязання відповідача не чинити йому перешкод у розпорядженні Квартирою, то суд відмовляє у вказаних вимогах з огляду на наступне.

Всупереч вимог ст. 10, 60 ЦПК України позивачем не доведено, що відповідач перешкоджає йому у розпорядженні належною йому часткою Квартири, в зв'язку з чим суд відмовляє у вказаній частині позовних вимог.

При цьому суд не приймає до уваги доводи представника відповідача відносно того, що відповідач не визнає право власності позивача на частку Квартири та заперечує проти її спільного проживання із сторонньою особою, якою є позивач, оскільки судом встановлено, що позивач є власником 1/2 частки Квартири та вказані доводи згідно чинного законодавства України не можуть бути підставою для відмови в позові та позбавленні позивача можливості користуватись його власністю.

Керуючись ст. 10, 11, 60, 74, 88, 169, 208-209, 212-215 ЦПК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Зобовязати ОСОБА_2 не чинити перешкод у здійсненні ОСОБА_1 права користування квартирою № 6, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, буд. 76 та вселити ОСОБА_1 в квартиру № 6, що розташована за адресою: м. Харків, вул. Тимурівців, буд. 76.

В іншій частині позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Московський районний суд м. Харкова протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у розгляді справ.и, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Суддя Крівцов Д.А.