Єдиний унікальний номер 225/5236/15-ц Номер провадження 22-ц/775/57/2016
Єдиний унікальний номер 225/5236/15-ц Головуючий в 1 інстанції Челюбєєв Є.В.
Номер провадження № 22ц/775/57/2016 Доповідач Дундар І.О.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 січня 2016 року

Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Дундар І.О.

суддів Корчистої О.І., Космачевської Т.В.

за участю секретарів Масловського Є.А., Чуряєва В.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Артемівську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дзержинськвугілля» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та зобов'язання внести записи до трудової книжку

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 4 листопада 2015 року,-

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Дзержинського міського суду Донецької області від 4 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені частково: зобов'язано ДП «Дзержинськвугілля» внести до трудової книжки ОСОБА_1 відповідний запис про проходження ним на шахті ім..Ф.Е.Дзержинського в/о «Дзержинськвугілля» виробничої практики в період з 28 травня 2001 року по 30 червня 2001 року; в задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив рішення суду скасувати та ухвалити нове по суті позовних вимог, оскільки судом неповно з'ясовані обставини, що мають значення для справи: в основу судового рішення покладені пояснення свідків, які під час їх допиту в судовому засіданні користалися чисельними підказками з боку працівників юридичного сектору підприємства, суд не звернув уваги на очевидне порушення процедури звільнення: винесення та підписання наказу про звільнення в його за графіком вихідний день, суд не перевірив повноваження особи, яка в період відсутності директора підписала наказ про звільнення. Крім того, суд не звернув уваги на те, що п.3.5 розділу ІУ «Правил безпеки у вугільних шахтах», на який є посилання а наказі, не стосується обставин звільнення та на те, що після подій, на які посилався відповідач та після виходу з лікарняного - 11 серпня 2015 року, він продовжував виконувати покладені на нього обов'язки до 17 серпня 2015 року.

В судовому засіданні апеляційного суду представники відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_4 заперечували проти задоволення апеляційної скарги.

Позивач ОСОБА_1 до суду не з`явився, надав суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення присутніх осіб, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

На підставі частини 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.10.2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.

Згідно апеляційної скарги позивачем рішення суду оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позовних вимог, а тому апеляційний суд відповідно до частини 1 ст. 303 ЦПК України перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду лише в цій частині.

Апеляційний суд вважає що висновок суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди відповідає вимогам закону та обставинам справи.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що звільнення позивача за появу на підприємстві в стані алкогольного сп'яніння здійснено обґрунтовано з дотриманням норм чинного законодавства - перебування на роботі позивача в нетверезому стані підтверджується складеними актами, протоколом профспілки про надання згоди на звільнення, показаннями свідків, їх доповідними, які узгоджуються між собою, не мають протиріч, не викликають сумніву в їх достовірності, доводи позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Судом першої інстанції встановлено, що позивач працював на шахті ім..Ф.Е.Дзержинського в/о «Дзержинськвугілля», 31 липня 2015 року о 07-45 годин у робочій бані виявлено сплячого гірничого майстра ОСОБА_1 з різким запахом алкоголю, в цей же день йому надано відпустку без збереження заробітної плати, з 01 серпня 2015 року по 11 серпня 2015 року він перебував на лікарняному, 13 серпня 2015 року засіданням виробничо-дисциплінарної комісії прийнято рішення щодо необхідності звернення з поданням про отримання дозволу на звільнення ОСОБА_1 за п.7 ст.40 КЗпП України, 14 серпня 2015 року позивач на засідання профкому не з`явився, 17 серпня 2015 року на засіданні профкому надана згода на звільнення, 17 серпня 2015 року наказом №52/ТБ ОСОБА_1 звільнений в зв'язку з появою на підприємстві у стані алкогольного сп'яніння на підставі ч.7 ст.40 КЗпП України.

Відповідно до п.7 ст.40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння;

Згідно з п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" вирішуючи позови про поновлення на роботі осіб, трудовий договір з якими розірвано за п.7 ст.40 КЗпП, суди повинні мати на увазі, що з цих підстав можуть бути звільнені з роботи працівники за появу на роботі у нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп'яніння в будь-який час робочого дня, незалежно від того, чи були вони відсторонені від роботи, чи продовжували виконувати трудові обов'язки. Для працівника з ненормованим робочим днем час знаходження на роботі понад встановлену його загальну тривалість вважається робочим. Нетверезий стан працівника або наркотичне чи токсичне сп'яніння можуть бути підтверджені як медичним висновком, так і іншими видами доказів (ст. 27 ЦПК), яким суд має дати відповідну оцінку.

Виходячи з положень Правил безпеки у вугільних шахтах, затверджених Наказом Державного комітету України з промислової безпеки; охорони праці та гірничого нагляду від 22 березня 2010 року № 62 вугільна шахта - це гірниче підприємство підвищеної небезпеки, під час виробничої діяльності в підземних виробках якої можуть виникнути НШВЧ - небезпечні та шкідливі виробничі чинники, від дії яких працівники мають бути захищені.

Згідно ч.5 розділу ІІІ вищевказаних Правил на території шахти та у гірничих виробках не дозволяється спати, розпивати алкогольні напої, приймати наркотичні або токсичні речовини, а також з'являтися та перебувати в нетверезому стані або під дією зазначених речовин.

Як виходить з п.10.6 колективного договору Відокремленого підрозділу «Шахта ім..Ф.Е.Дзержинського ДП «Дзержинськвугілля», який прийнято 29 березня 2013 року (арк..спр.174-186) працівникам забороняється спати, розпивати спиртні напої, вживати наркотичні засоби, а також з`являтися та перебувати в нетверезому стані або під дією вказаний речовин в підземних виробках, виробничих приміщеннях та на всій території шахти.

З умовами колективного договору позивач ознайомлений, про що свідчить відмітка на особовій картці (арк..спр.189).

Таким чином, посилання в наказі про звільнення на положення Правил безпеки у вугільних шахтах є обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги в цій частині - безпідставними.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі

Виходячи з положень ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В позовній заяві (арк..спр.1-4) ОСОБА_1 обґрунтовував незаконність звільнення тим, що він не перебував в нетверезому стані, а навпаки був тверезий, спиртні напої не вживав, що підтверджують свідки; 31 липня 2015 року 07-45 годині, коли його нібито було виявлено в нетверезому стані - це для нього була перерва між змінами, а не робочий час.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції були допитані свідки, з яких ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, безпосередньо бачили та спілкувалися з позивачем 30 липня 2015 року, який перебував в нетверезому стані, свідок ОСОБА_9, крім того, підтвердив, що позивач перебував в нетверезому стані також і 31 липня 2015 року.

Крім того, в матеріалах справи містяться доповідні гірничого диспетчера, рукоятчіци, виконуючого обов'язки начальника ділянки ВТБ, зі змісту яких вбачається, що ОСОБА_1 з`явився 30 липня 2015 року в третю зміну в нетверезому стані, від проходження медичного огляду відмовився (арк.спр.53, 54, 55); акт від 31 липня 2015 року, за яким позивача було виявлено в нетверезому стані (арк.спр.59).

Отже, під час розгляду справи було достовірно встановлено, що в третю зміну 30 липня 2015 року позивач перебував на території шахти в нетверезому стані, доказів зворотному, на що посилався ОСОБА_1, ані суду першої інстанції, ані апеляційному суду не надано.

Відповідно до Правил внутрішнього трудового розпорядку Відокремленого підрозділу «Шахта ім..Ф.Е.Дзержинського ДП «Дзержинськвугілля» третя зміна починається о 22-00 годині та закінчується о 4-00 годині (арк.спр.184).

Виходячи з положень пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 "Про практику розгляду судами трудових спорів" при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Суд не в праві визнати звільнення правильним, виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю, п.22 - у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40 і п. 1 ст. 41 КЗпП, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені статтями 147-1, 148, 149 КЗпП правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалось вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Наказ №52/ТБ від 17 серпня 2015 року, яким було звільнено позивача підписав в.о. директора шахти ОСОБА_10, який виконував обов'язки директора шахти на підставі наказу №76-к від 20 липня 2015 року (арк..спр.160), тобто доводи апеляційної скарги про те, що наказ підписано не уповноваженою особою не відповідають обставинам справи.

З часу виявлення проступку - поява в нетверезому стані ОСОБА_1 - 30 липня 2015 року до часу його звільнення - 17 серпня 2015 року пройшло менше одного місяця, тобто строки, передбачені ст..148 КЗпП України не порушено, до видання наказу про звільнення від позивача відібрано пояснення (арк..спр.62), тобто порядок застосування дисциплінарного стягнення, передбачений ст..149 КЗпП України також не порушено.

На підставі викладеного апеляційний суд дійшов висновку, що в діях відповідача під час звільнення позивача не мали місце порушення вимог трудового законодавства, що є підставою для визнання звільнення незаконним та поновлення на роботі.

При цьому апеляційний суд враховує, що некоректне викладення змісту наказу в описовій частині «31 липня 2015 року о 07-45 годині» не може бути підставою для поновлення на роботі, оскільки фактично звільнення мало місце за появу ОСОБА_1 на території підприємства в нетверезому стані, що знайшло своє підтвердження під час розгляду справи і позивачем не спростоване, тобто обґрунтування позовних вимог тим, що 31 липня 2015 року о 07-45 годині був не робочий час позивача, а перерва між змінами безпідставне.

Статтею 43 КЗпП України передбачено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 і пунктами 2 і 3 статті 41 КЗпП України, може бути проведено лише за згодою виборчого органу первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

З матеріалів справи вбачається, що 17 серпня 2015 року профспілковий комітет Відокремленого підрозділу «Шахта ім..Ф.Е.Дзержинського ДП «Дзержинськвугілля» надав згоду на звільнення ОСОБА_1 за п.7 ст.40 КЗпП України (арк..спр.49-50).

Посилання в апеляційній скарзі на те, що наказ про звільнення видано в вихідний день позивача та на те, що він продовжував працювати після виходу з лікарняного, не має правового значення.

Дійсно, як виходить з графіку роботи за серпень 2015 року - 17 серпня 2015 року у ОСОБА_1 був вихідним днем (арк..спр.188).

На підставі ч.3 ст.40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Отже, графік роботи позивача не впливає на порядок його звільнення.

В іншій частині доводи апеляційної скарги стосуються оцінки доказів (щодо показань свідків).

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

За своєю формою рішення суду відповідає вимогам ст. 215 ЦПК України.

Згідно ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції. Апеляційний суд досліджує докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами.

Виходячи з вказаної норми закону, до компетенції суду апеляційної інстанції не входять повноваження щодо переоцінки доказів, досліджених судом першої інстанції з додержанням встановленого порядку.

За вказаних обставин доводи позивача про неправильну оцінку досліджених судом першої інстанції доказів є необґрунтованими. Нових доказів, які б давали підстави для задоволенні позовних вимог, у дослідженні яких судом першої інстанції було неправомірно відмовлено або їх неподання було зумовлено поважними причинами, позивачем не надано.

Апеляційний суд вважає, що суд правильно оцінив докази, що надані сторонами, та дав їм належну правову оцінку. Підстави для переоцінювання наявних в матеріалах справи доказів відсутні.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду і не належать до тих підстав, із якими процесуальне законодавство пов'язує можливість прийняття рішення щодо скасування або зміни рішення в оскаржуваній частині. Нові докази не досліджувались апеляційним судом.

Рішення в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційний суд на підставі ст.308 ЦПК України відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення в цій частині без змін.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Дзержинського міського суду Донецької області від 4 листопада 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про поновлення на роботі стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.О.Дундар

Судді: О.І.Корчиста

Т.В.Космачевська