УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Колодійчука В.М., Фаловської І.М.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про поділ спільного майна подружжя, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, мотивуючи його тим, що за час перебування у шлюбі з 19 листопада 2005 року з відповідачем, було придбане майно, згоди щодо його поділу не досягнуто. У зв'язку з чим, він звернувся до суду, просив поділити майно, а саме: визначити за ним право власності на Ѕ частини квартири АДРЕСА_1; на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: АДРЕСА_2 Ѕ частини земельної ділянки площею 0, 1300 га, цільове призначення якої для ведення селянського господарства, та Ѕ частини земельної ділянки площею 0, 2500 га - для будівництва та обслуговування житлового будинку, які розташовані за адресою: АДРЕСА_3 Інші Ѕ частини вказаних об'єктів нерухомого майна просив визначити за відповідачем ОСОБА_5

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року, позов ОСОБА_4 задоволено.

Поділено спільне майно подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_5 та виділено у власність ОСОБА_4 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, житловою площею 46,60 кв. м, загальною площею 92,80 кв. м; Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_4, житловою площею 14, 1 кв. м, загальною площею 33, 2 кв. м; Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_5 придбану 18 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки та зареєстровану в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30 в Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області; Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1300 га, яка розташована по АДРЕСА_5 придбану 18 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки та зареєстровану в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31 в Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області.

Виділено у власність ОСОБА_5 Ѕ частини квартири АДРЕСА_1, житловою площею 46,60 кв. м, загальною площею 92,80 кв. м; Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями АДРЕСА_4, житловою площею 14, 1 кв. м, загальною площею 33, 2 кв. м; Ѕ частини земельної ділянки площею 0,2500 га, яка розташована по АДРЕСА_5 придбану 18 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки та зареєстровану в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 30 в Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області; Ѕ частини земельної ділянки площею 0,1300 га, яка розташована по АДРЕСА_5 придбану 18 грудня 2009 року за договором купівлі-продажу земельної ділянки та зареєстровану в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 31 в Управління земельних ресурсів у Вишгородському районі Київської області.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_5, не погоджуючись з рішеннями судів попередніх інстанцій в частині розподілу часток подружжя у праві власності на квартиру АДРЕСА_1, звернулась із касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

В іншій частині судові рішення не оскаржуються, тому в силу ст. 335 ЦПК України в касаційному порядку не переглядаються.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідно ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судом першої інстанції повно встановлені фактичні обставини справи на основі об'єктивної оцінки наданих сторонами доказів та вірно застосовані норми матеріального та процесуального права до спірних правовідносин.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для його скасування.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 в частині поділу квартири, придбаної під час шлюбу, та виділяючи у власність по її Ѕ частини кожному з подружжя, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про задоволення позову, оскільки відповідачем не надано доказів, що спірна квартира була придбана за кошти, більша частина яких належала їй особисто, на підставі договору дарування та договору позики.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25 листопада 2015 року № 6-2333цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК Україниє обов'язковою для всіх судів України.

При цьому, апеляційний суд, відхиляючи доводи представника відповідача про те, що грошові кошти, які вона витратила на погашення заборгованості за кредитним договором, є її особистими коштами, отриманими нею на підставі договору дарування, правильно зазначив про те, що ці кошти не є коштами, за які придбана спірна квартира, оскільки вона набула їх після її придбання, а належність майна до особистої власності визначається фактом придбання майна за кошти, які належали одному з подружжя саме на час укладення договору.

Також обґрунтовано не прийняв позицію відповідача, щодо відступлення від засад рівності часток подружжя з підстав погашення ОСОБА_5 кредитної заборгованості за рахунок коштів, отриманих нею у борг, оскільки, згідно з ч. 4 ст. 65 ЦК України, договір, укладений одним з подружжя в інтересах сім'ї , створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

Вказані висновки судів зроблені з урахуванням положень ст. 60, ч. 4 ст. 65, ст. ст. 69, 70 СК України та роз'яснень, викладених у п. п. 23, 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя».

Таким чином, при вирішенні даної справи судами першої та апеляційної інстанцій правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Інші доводи касаційної скарги фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноваження суду касаційної інстанції.

Враховуючи викладене та положення ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судові рішення без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Заочне рішення Дарницького районного суду м. Києва від 24 квітня 2015 року, ухвалу апеляційного суду м. Києва від 17 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.М. Колодійчук
І.М. Фаловська