У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Головуючого Колодійчука В.М.,

суддів:Висоцької В.С., Кафідової О.В., Умнової О.В., Фаловської І.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення безпідставно отриманих грошових коштів, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Суворівського районного суду м. Херсона від 29 грудня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2014 року ОСОБА_5 звернулась до суду з позовом, в якому, уточнивши позовні вимоги, просила стягнути з публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк», банк) безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 6 383,86 доларів США.

Позов мотивовано тим, що на виконання умов кредитно-заставного договору від 16 квітня 2008 року, укладеного між позивачем та ПАТ КБ «ПриватБанк», у період часу з травня 2008 року по грудень 2008 року вона сплатила грошові кошти на загальну суму 6 383,86 доларів США. Оскільки рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 7 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 21 грудня 2011 року, відмовлено у задоволенні позовних вимог банку про стягнення з неї заборгованості за кредитним договором з підстав, що зазначений договір укладеним не був, та грошові кошти за цим договором позивач не отримувала, вважає, що сплачені нею в період з травня 2008 року по грудень 2008 року грошові кошти в сумі 6 383,86 доларів США отримані банком безпідставно. Посилаючись на вказані обставини, просила позов задовольнити на підставі ст. ст. 1212, 1213 ЦК України.

Заочним рішенням Суворівського районного суду м. Херсона від 29 грудня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року, позов ОСОБА_5 задоволено. Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_5 суму безпідставно отриманих грошових коштів у розмірі 6 383,86 доларів США. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ПАТ КБ «ПриватБанк», не погоджуючись з даними рішеннями судів попередніх інстанцій, подало касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, просить їх скасувати та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 7 листопада 2011 року було встановлено, що кредитно-заставний договір від 16 квітня 2008 року про надання ОСОБА_5 кредиту в сумі 24 999,84 доларів США, нею не підписаний, домовленість відносно всіх істотних умов договору відсутня, вказаний договір всупереч вимог п. 2 ч. 1 ст. 208, ч. 2 ст. 207 ЦК України у письмовій формі сторонами не укладався, що є достатньою підставою для повернення позивачу сплачених нею грошових коштів, як безпідставно набутих. При цьому, суд послався на положення ч. 3 ст. 61 ЦПК України щодо відсутності потреби доведення обставин, які були встановлені вказаним рішенням.

З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій повністю погодитися не можна, оскільки вони зроблені без належного з'ясування дійсних обставин справи, прав та обов'язків сторін, без належної оцінки наявних у матеріалах справи доказів, з огляду на наступне.

Згідно зі ст. ст. 213, 214 ЦПК Українирішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Вказаним вимогам процесуального права рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду від 7 листопада 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Херсона від 21 грудня 2011 року, у справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 16 квітня 2008 року у задоволенні позову банку відмовлено у зв'язку із тим, що зазначений договір не був укладеним, грошові кошти за цим договором ОСОБА_5 не отримувались.

Також цими судовими рішеннями було встановлено, що ОСОБА_5 не отримувала від банку кредит на суму 24 999,84 доларів США, оскільки відповідні докази цього відсутні.

На виконання умов договору від 16 квітня 2008 року ОСОБА_5 на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» були перераховані кошти на загальну суму 6 383,86 доларів США, що підтверджується наявними у матеріалах справи копіями прибуткових касових ордерів.

Загальні підстави для виникнення зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна євідносини, які виникають у зв'язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов'язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок iншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адмiнiстративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об'єктивними умовами виникнення зобов'язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном ємайно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Вiдповiдно до частини першої, пункту 1 частини другої статті 11, частин першої та другої статті 509 ЦК України цивiльнi права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогiєю породжують цивiльнi права та обов'язки. До підстав виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дiї, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в не заборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обов'язків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені частиною другою статті 11 ЦК України.

Загальна умова частини першої статті 1212 ЦК України звужує застосування інституту безпідставного збагачення у зобов'язальних (договірних) відносинах, або отримане однією зi сторін у зобов'язанні підлягає поверненню iншiй стороні на пiдставi статті 1212 ЦК України тільки за наявності ознаки безпiдставностi такого виконання.

Якщо ж зобов'язання не припиняється з підстав, передбачених статтями 11, 600, 601, 604 - 607, 609 ЦК України, до моменту його виконання, таке виконання має правові підстави (підстави, за яких виникло це зобов'язання). Набуття однією зі сторін зобов'язання майна за рахунок іншої сторони в порядку виконання договірного зобов'язання не є безпідставним.

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 2 жовтня 2013 року № 6-88цс13, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).

Відповідно до змісту ст. 215 ЦК Українита роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, наданих у п. 8 постанови від 6 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", недійсним може бути визнано лише укладений договір. У разі якщо на виконання юридично ще не укладеного договору стороною передчасно передано майно, між сторонами виникають правовідносини внаслідок набуття, збереження майна без достатньої правової підстави (ст. ст. 1212-1215 ЦК України).

Вирішуючи даний спір суди попередніх інстанцій не врахували вищевказаних положень та не встановили правову природу спірних правовідносин, не перевірили обставини щодо правомірності правочину, на виконання, якого позивач сплатив кошти банку, зокрема чи встановлена його недійсність законом, чи він визнаний недійсним судом, чи є він неукладеним, та якими доказами це підтверджується.

Стягуючи з банку на користь позивача кошти в іноземній валюті суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, свої висновки належним чином не мотивував, правових підстав для стягнення коштів саме у доларах США у рішенні не навів.

Судами не перевірено доводів відповідача про те, що добровільно сплативши кошти за непідписаним особисто кредитно-заставним договором ОСОБА_5 схвалила цей правочин, чим породила для себе права і обов'язки встановлені ним.

Судами не надано мотивування усім доводам сторін у справі, що є обов'язковим елементом справедливого судового розгляду (ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Зазначене вище свідчить про неповне встановлення судами, як першої, так і апеляційної інстанцій, фактичних обставин, які мають істотне значення для правильного вирішення справи, що в свою чергу призвело до передчасних висновків у справі.

За таких обставин, ухвалені судами першої та апеляційної інстанцій рішення не можуть вважатися законними і обґрунтованими, у зв'язку із чим, відповідно до ст.338 ЦПК України їх слід скасувати з передачею справи до суду першої інстанції на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 335, 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Заочне рішення Суворівського районного суду м. Херсона від 29 грудня 2014 року, ухвалу апеляційного суду Херсонської області від 14 квітня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук
суддіВ.С. Висоцька
О.В. Кафідова
О.В. Умнова
І.М. Фаловська