РІШЕННЯ

Іменем України

11 січня 2016 року м.Бердянськ

Бердянський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Стручкової Л.І.,

при секретарі - Вакал Н.А.,

за участі: позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника органу опіки та піклування Вареник Я.Є.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа: орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 В позові посилається на те, що вона з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.06.2010 року по 15.10.2012 року. Від цього шлюбу вони мають доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1. Фактично шлюбні відносини були припинені в червні 2012 року. З цього часу батько з ОСОБА_5 не спілкувався та не зустрічався. Він не виявляє батьківської турботи до дитини, не займається її вихованням, не цікавиться її здоров'ям, умовами життя. Він не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі. Батько не виявляє інтересу до внутрішнього світу ОСОБА_5. Доглядати та виховувати дитину позивачу допомагають її батькі. Відповідачу ніколи не чинили перешкод у спілкуванні з дитиною. Матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач добровільно не надавав. В зв'язку з цим, рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 04.09.2012 року з ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 550 грн. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 24.12.2013 року, яке набрало законної сили 04.01.2014 року, розмір аліментів було зменшено до 3/10 частин всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Борг відповідача по аліментам, станом на 01.10.2015 року, складає 18460,80 грн., що підтверджено розрахунком ВДВС. В зв'язку з цим ОСОБА_1 просить позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі п.2 ч.1 ст. 164 СК України, оскільки він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 (а.с.28-30) у судовому засіданні позов підтримали посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснили, що з червня 2012 року ОСОБА_3 з дитиною не бачився в наслідок чого ОСОБА_5 батька не знає. Відповідач жодного разу не відвідав святкові заходи у дитячому садочку. Привітав її з днем народження лише один раз - ІНФОРМАЦІЯ_4. Йому жодного разу не чинили перешкоди у спілкуванні з дитиною. Оскільки ОСОБА_3 самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов'язків, просять позов задовольнити в повному обсязі.

Відповідач ОСОБА_3 в судовому засіданні позов визнав, суду пояснив, що дитину йому не давали. Аліменти сплачував частково оскільки були фінансові труднощі. У мене є інша родина та дитина, ІНФОРМАЦІЯ_2. Востаннє коли бачив доньку вона мені сказала: «Спасибо дядя». Мені чітко дали зрозуміти, що я не потрібен. ОСОБА_5 називає мене «Дядя». Позивач просить позбавити мене батьківських прав тож я не заперечую.

Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради Вареник Я.Є. (а.с.31, 43) в судовому засіданні, посилаючись на висновок органу опіки та піклування Бердянської міської ради про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача, позов підтримала. Суду пояснила, що під час спілкування з дитиною вона батька не згадувала. Дівчинка розповіла, що ходить до дитячого садочка, вміє читати і писати, цьому її мати навчила. Відповідач був присутній на засіданні комісії, зазначив, що не згодний з розміром заборгованості по аліментам. Усі його пояснення були навколо цього питання. З приводу виховання та спілкування з дитиною нічого не пояснював. Вважає доцільним позбавити відповідача батьківських прав.

Свідок ОСОБА_6, знайома позивача, суду показала, що має дитину яка спілкується з ОСОБА_5, тому ходять один до одного в гості. Позивач і відповідач між собою не спілкуються. Батько не виявляє бажання спілкуватись з дитиною. На її очах відповідач пройшов повз ОСОБА_5 зробивши вигляд, що не бачить дитину. У моїй присутності дитина про батька не згадувала. З боку позивача перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною не було. Позивач наполягала, щоб батько бачився з дитиною у її присутності.

Свідок ОСОБА_7, мати позивача, суду показала, що ОСОБА_3 з дитиною не спілкується та такого бажання не виявляє. Питання щодо виховання дитини мати ОСОБА_1 вирішує самостійно, без погодження з батьком ОСОБА_3 Вона є бабусею ОСОБА_5 та забирає її кожного дня з дитячого садочка. ОСОБА_5 у моїй присутності батька не згадувала. З нашої сторони перешкод у спілкуванні відповідача з дитиною не було. Востаннє батько бачив доньку на день народження, коли їй виповнилося три роки. ОСОБА_3 до нас не звертався з проханням посприяти у спілкуванні з дитиною.

Свідок ОСОБА_8, кума позивача, суду показала, що позивач з відповідачем після розірвання шлюбу не спілкуються. Їй відомо, що відповідач не приймає участі у вихованні дитини, з нею не спілкується. У моїй присутності дитина батька не згадувала. Позивач скаржилася, що відповідач не відвідує дитину і не спілкується з нею. Позивач відповідачу не чинила перешкод у спілкуванні з дитиною.

Вислухавши пояснення учасників процесу, покази свідків, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності, суд встановив наступне.

Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень.

Обставини визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою (ст. 61 ЦПК України).

В удовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 з 02.06.2010 року по 15.10.2012 року перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується світлокопіями свідоцтва про шлюб та рішення Бердянського міськрайонного суду №801/8571/2012 від 04.10.2012, яке набрало законної сили 15.10.2012 року (а.с.9, 12).

В цьому шлюбі у них народилася донька, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що також підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с.10).

Після припинення шлюбних відносин дитина постійно мешкає з матір'ю, що не заперечується сторонами.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №801/8570/2012 від 04.09.2012 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 550 гривень, щомісячно, до досягнення повноліття дитиною, починаючи стягнення з 15.08.2012 року. На підставі вказаного рішення було видано виконавчий лист (а.с.11, 13).

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/12104/13-ц від 24.12.2013 року розмір аліментів, які стягуються відповідача на користь позивача, зменшено до 3/10 частин від усіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення повноліття дитиною. Вказане рішення суду набрало законної сили 04.01.2014 року (а.с.14).

Відповідач свій обов'язок щодо утримання дитини та вказане рішення суду належним чином не виконував, що підтверджується світлокопією розрахунку заборгованості боржника по аліментам №193 від 05.01.2016 року, та не заперечується сторонами (а.с.15, 47-48).

З довідки КДНЗ ЗР ясла-садок №33 «Світлячок» №66 від 14.07.2015 року та службової записки вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, відвідує групу «Дзвіночки» 4р.ж., з 01.08.2013 року. Зі слів вихователів тата вихованки вони не бачили у ДНЗ жодного разу (а.с.16,17).

В ході судового розгляду справи відповідач своєї позиції щодо позовних вимог не змінив.

Згідно ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї.

Згідно ч.4 ст.155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.

Відповідно до вимог п. 2 ч.1 ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Відповідно до ч. 2 ст.171 СК України, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном.

Думка дитини ОСОБА_5 в судовому засіданні не з'ясовувалась. Дівчинці виповнилося повних п'ять років, в силу свого віку вона не може усвідомлювати значення позовних вимог.

Згідно роз'яснень, викладених в Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року, з змінами, «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негайно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на батьків покладається відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Обставини матеріального забезпечення, соціально-побутові умови проживання і особисті якості відповідача як людини з'ясовувалися органом опіки та піклування і судом.

Отже, аналізуючи надані сторонами докази в їх сукупності, покази свідків суд дійшов до висновку, що батько фактично самоусунувся від здійснення своїх батьківських обов'язків, вихованням дитини не займається.

Орган опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради надав суду висновок №01-0064/48 від 05.01.2016 року про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно доньки ОСОБА_5, в інтересах малолітньої (а.с.44-46).

Зазначений висновок повністю узгоджується з іншими матеріалами справи, в тому числі підтверджений дослідженими у судовому засіданні доказами.

Згідно принципу 6 Декларації про права дитини від 20.11.1959 року, яка проголошена Генеральною Асамблеєю ООН, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна зростати, окрім іншого, в атмосфері любові та моральної і матеріальної забезпеченості.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27.02.1991 року, держава вживає усіх необхідних заходів з метою захисту дитини від відсутності піклування або недбалого ставлення до неї з боку батьків. Згідно ч.1,2 ст. 27 вказаної Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Отже, позбавлення відповідача батьківських прав на даний момент, приймаючи до уваги конкретні обставини справи, враховуючи свідоме нехтування батьком своїми батьківськими обов'язками, що знайшло підтвердження у судовому засіданні, на думку суду є єдиним можливим засобом забезпечення дитині спокійного життя, гармонічного виховання в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та Батьківщини, свого народу, як того вимагає ст. 150 СК України.

На підставі вищевикладеного, враховуючи, що ОСОБА_3, маючи можливість виконувати свої обов'язки відносно своєї неповнолітньої дитини ОСОБА_5, не вчиняє відповідних дій, свідомо ухиляється від виконання обов'язків по вихованню дитини, а саме: не проявляє до неї ніякої батьківської турботи, не займається вихованням, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не піклуються про її фізичний та духовний розвиток, не надає в повному обсязі матеріальної допомоги на її утримання, що підтверджує ухилення відповідача від виконання обов'язків, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги.

При цьому застосовуючи такий крайній захід, як позбавлення батьківських прав, суд також враховує, що у разі зміни обставин, що стали підставою для позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав, він має право бути поновленим у батьківських правах відносно свого сина відповідно до положень ст.169 СК України.

Керуючись ст.51 Конституції України, ст.ст. 150, 152, 155, 164, 165, 166 СК України, ст.ст.10, 11, 15, 57-64, 88, 174, 208, 212-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задовольнити.

Позбавити громадянина України ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, який народився у м. Бердянську, Запорізької області, батьківських прав щодо малолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Запорізької області через Бердянський міськрайонний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо їх не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяЛ. І. Стручкова