РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року м. Кремінна

Справа № 414/1661/15-ц

Провадження № 2/414/13/2016

Кремінський районний суд Луганської області

у складі головуючого судді Харченка Г.А.,

при секретарі Давіян С.Р.,

за участі позивача ОСОБА_1,

відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи Іваника А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Кремінна справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Кремінського районного суду Луганської області з позовом до відповідача, в якому вказав, що 4 листопада 2004 року отримав в дарунок від ОСОБА_4 квартиру в АДРЕСА_1, а 24 грудня 2007 року вступив з відповідачем в зареєстрований шлюб та 31 січня 2008 року відповідач була зареєстрована в вищевказаному житловому будинку зі згоди позивача як член сім'ї. ІНФОРМАЦІЯ_1 року у сторін народився син ОСОБА_5, який також був зареєстрований за вищевказаною адресою. 8 травня 2012 року шлюб між сторонами було розірвано, відповідач протягом шести місяців виїхала з дитиною з квартири та мешкає в матері за адресою АДРЕСА_2. Таким чином, відповідач протягом трьох років не мешкає за вказаною адресою. Добровільно відповідач зніматися з реєстрації не бажає. Сім'я розпалася на кінець, ніхто з сторін мір до її відновлення не приймає, проживати разом неможливо. А тому на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України просить позбавити відповідача права користування квартирою за адресою АДРЕСА_1

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, вказав, що просить позбавити права відповідача користуватися квартирою, оскільки вона не мешкає в ній протягом 3-х років.

Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечувала, вказала, що має право на проживання в вищезазначеній квартирі разом з дитиною, у неї немає іншого житла.

Представник третьої особи в судовому засіданні вказав, що питання повинно бути вирішено на розсуд суду, що стосується неповнолітньої дитини - то позивачем не ставиться питання проти визнання її втратившою право користування житловою квартирою.

Суд, вислухавши сторін та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи вважає позов необґрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні позивач є власником житлової квартири, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 14-17). Між сторонами зареєстровано шлюб 24 грудня 2007 року (а.с. 27), який розірвано 8 травня 2012 року рішенням Кремінського районного суду (а.с. 8). Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину - сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 18). Відповідач та неповнолітня дитина зареєстровані за адресою АДРЕСА_1 (а.с. 9-13). Актом обстеження житлових умов позивач мешкає сам за вказаною адресою, колишню дружину останній раз бачили за місцем реєстрації в грудні 2014 року (а.с. 7).

Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути зокрема припинення дії, яка порушує право. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

При винесенні рішення суд враховує позицію, що викладена в Постанові Пленуму ВСС України № 5 від 7.02.2014 року, згідно якої члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК.

З викладеного суд приходить до висновку, що статтею 16 ЦК України передбачено способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України. Зміст ст. 405 ЦК України передбачає, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім'ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Статтею 3 СК України дане чітке визначення сім'ї та її члена, а тому ОСОБА_2 не є членом сім'ї власника.

Таким чином, відповідач ОСОБА_2 правомірно вселилася в вищевказану житлову квартиру з дозволу власника - позивача ОСОБА_1 та зареєструвалася за адресою АДРЕСА_1 На даний час відповідач не є членом сім'ї власника домоволодіння, оскільки шлюб між сторонами розірвано, вони спільно не мешкають, не мають спільних обов'язків відносно один одного, власність позивач отримав до шлюбу. Тому підстав для застосування ч. 2 ст. 405 ЦК України, як підстави для визнання особи такою, що втратила право користування житлом, немає. З моменту розірвання шлюбу відповідач втратила право користування житловою квартирою, як така, що вже не є членом сім'ї власника житлової квартири, а Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї. Відповідач і так втратила право на користування житловою квартирою за адресою АДРЕСА_1 як не член сім'ї власника житла. Тому в даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

За таких обставин суд вважає за необхідне у позові відмовити за необґрунтованості.

Відповідачем судових витрат не заявлено.

На підставі викладеного, ст. ст. 16, 386, 391, 405 ЦК України, ст. 3 СК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 130, 212-215, 294 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення права користування житловим приміщенням відмовити за необґрунтованістю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня проголошення судового рішення до апеляційного суду Луганської області через Кремінський районний суд.

Суддя Г.А. Харченко