Справа № 450/797/15-ц Провадження № 2/450/142/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року Пустомитівський районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Мусієвського В.Є.

при секретарях Микитів Н.С., Гук О.П.

з участю представників ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Пустомити цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про припинення права на частку в будинку,-

встановив:

Позивачка ОСОБА_4 звернулась до суду з цивільним позовом до ОСОБА_5, в якому просить припинити право власності ОСОБА_5 на 1/4 частину будинковолодіння АДРЕСА_1, сплативши ОСОБА_5 компенсацію вартості її 1/4 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 та визнати за нею право власності на 1/4 частку будинковолодіння АДРЕСА_1.

Свої вимоги мотивує тим, що сторони по справі є рідними сестрами. Рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2001 року задоволено частково її позов до ОСОБА_5 та, крім іншого, визнано за нею право власності на 3/4 частини житлового будинку АДРЕСА_1, а за відповідачкою визнано право власності на 1/4 частину такого. Земельна ділянка, що закріплена за будинковолодінням, не приватизована. Зазначене рішення залишено без змін Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2002 року, а ухвалою Верховного суду України від 03.01.2003 року відмовлено в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_5 Постійним місцем проживання та реєстрації відповідачки є АДРЕСА_2. В спірному будинку вона не зареєстрована, не проживала і не проживає, що підтверджується довідкою сільської ради. Оскільки частка відповідачки є незначною, не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування будинком є неможливим через особисті неприязні стосунки між сестрами, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди, а тому вважає, що право відповідачки на 1/4 будинковолодіння АДРЕСА_1 може бути припинено за рішенням суду зі сплатою грошової компенсації згідно висновку експертизи.

В судовому засіданні позивачка ОСОБА_4, позовні вимоги підтримала повністю, пояснивши, що підпис на позовній заяві належить їй особисто, на задоволенні позовних вимог вона наполягає з мотивів викладених в позові.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1, позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених в позовній заві та дала пояснення аналогічні викладеному, зазначивши, що право власності сторін на спірне будинковолодіння визнане рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2001 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2002 року, а ухвалою Верховного суду України від 03.01.2003 року відмовлено в задоволенні касаційної скарги ОСОБА_5 Оскільки ЦК України в редакції 1963 року не пов'язував момент виникнення права власності на нерухоме майно з його державною реєстрацією, то право власності у сторін виникло з часу набрання законної сили рішенням суду від 16.10.2001 року, а тому відсутність у позивачки витягу про державну реєстрацію права власності не впливає на обсяг її правомочностей та не може бути перешкодою при реалізації її права власності на спірне майно. Разом з тим, відповідачка не використовує свої право власності на 1/4 частку будинковолодіння АДРЕСА_1, оскільки постійно проживає в квартирі за адресою: АДРЕСА_2, а тому припиненням її права на частку їй не буде завдано істотної шкоди, так як вона отримає грошову компенсацію в розмірі 87 360,00 (вісімдесят сім тисяч триста шістдесят,00) гривень, які внесені на депозитний рахунок суду згідно квитанції № 77 від 23.10.2015 року.

В судове засідання відповідач ОСОБА_5 не з'явилась, однак з'явився її представник ОСОБА_2, який заявлені позовні вимоги заперечив, подавши суду письмове заперечення проти позову, зокрема зазначивши, що підпис на позовній заяві не належить позивачці, а з усної розмови остання ствердила, що позову не пред'являла. Вважає, що відсутність у позивачки витягу про державну реєстрацію права власності на 3/4 частки за рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16.10.2015 року нівелює її право власності та унеможливлює розгляд первісного позову. Крім того, зазначає, що поданий суду технічний паспорт хоч і не являється правовстановлюючим документом на нерухоме майно, а є лише технічною документацією, проте вважає такий підробленим та виданим незаконно, оскільки на титульній сторінці такого не зазначено всіх співвласників спірного будинковолодіння. Крім того, вважає, що вартість будинковолодіння визначена експертом невірно, оскільки експертиза проведена установою, про яку клопотала позивачка, та не погоджується на сплату компенсації вартості частки відповідачки у спільному майні, оскільки цим буде порушено право відповідачки незважаючи на те, що вона дійсно зареєстрована та постійно проживає за адресою АДРЕСА_2, приймала участь у приватизації цієї квартири та володіє на праві власності часткою в такій.

Заслухавши пояснення позивачки, представників сторін, розглянувши матеріали цивільної та інвентарної справи, з'ясувавши всі обставини, та перевіривши їх наявними доказами, суд приходить до висновку про задоволення позову виходячи з наступного.

Судом встановлено, що рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 16 жовтня 2001 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 20.05.2002 року визнано за ОСОБА_4 право власності на 3/4 частини будинковолодіння АДРЕСА_1, а за ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину цього будинковолодіння.

Пунктом 4 Перехідних положень ЦК України від 2003 року визначено, що цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності.

Таким чином, в частині визначення правового статусу спірного майна слід керуватись положеннями ЦК Української РСР в редакції від 18.07.1963 р., який не визначав обов'язку державної реєстрації переходу права власності на об'єкт нерухомості, а відповідно не пов'язував момент набуття права власності з державною реєстрацією, таким чином, відсутність державної реєстрації права власності позивачки на 3/4 частини будинковолодіння АДРЕСА_1 не припиняє її права власності та не може зменшувати обсяг її правомочностей щодо цього майна, відтак посилання представника відповідача судом до уваги не приймаються.

За змістом ч.1 ст. 365 ЦК України умовою припинення права власності одного з співвласників на його частку є те, що: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння та користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї.

Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить з того, що висновком судової будівельно-технічної експертизи № 044/15 від 06.08.2015 року ТзОВ «ГАЛ-СВІТ» встановлено, що дійсна вартість будинковолодіння АДРЕСА_1 становить 349 440 гривень, тобто вартість 1/4 частини такого становить 87 360,00 гривень. Реальний розподіл будинковолодіння АДРЕСА_1 між співвласниками у відповідності до належних їм часток не можливий, тобто, будинок в сенсі ст. 183 ЦК України є неподільною річчю, оскільки виділити в натурі 1/4 частину такого без втрати можливості використовувати за його цільовим призначенням - неможливо.

Спільне володіння та користування будинковолодіння є неможливим враховуючи характер відносин, що склались між сторонами, незважаючи на те, що такі являються рідними сестрами, проте розбрат між ними носить стійкий характер. Крім цього, суд враховує те, що вимогу про встановлення порядку користування будинком відповідачкою не заявлено, хоча обов'язок доказування покладено на кожну з сторін згідно ст. 60 ЦПК України

Крім цього, судом встановлено та підтверджено в судовому засіданні представником відповідачки, що відповідачка ОСОБА_5 зареєстрована з 18.04.1989 року та постійно проживає за адресою АДРЕСА_2, приймала участь у приватизації цієї квартири та володіє на праві правом на частку в такій, тобто припинення не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки вона забезпечена житлом в іншому місці та отримає грошову компенсацію вартості її частки в будинковолодінні.

Згідно квитанції № 77 від 23.10.2015 року позивачкою внесено на р/р 0789 судового депозиту Територіального управління Судової адміністрації України у Львівській області грошові кошти в сумі 87 360,00 гривень, що відповідає вартості частки відповідачки в спірному будинковолодіння.

Таким чином, судом встановлено що спірне будинковолодіння є неподільним, частка, належна відповідачці є незначною і не може бути виділена в натурі, спільне володіння і користування є неможливим, а припинення її права власності на таку частку є не завдасть істотної шкоди її інтересам, оскільки нею буде отримано належну компенсації вартості її частки.

Відповідно до вимог ст. ст. 4,10,11,60,61,213 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь в справі. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Рішення суду обґрунтовується лише тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.

Керуючись ст. ст. 1, 4, 8, 10, 11, 15, 60, 61, 114, 158, 169, 208, 212-216, 224, 226 ЦПК України, ст. 365 ЦК України, суд,-

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_4 - задовольнити.

Припинити право власності ОСОБА_5 на 1/4 частку будинковолодіння АДРЕСА_1 сплативши ОСОБА_5 грошову компенсацію вартості її 1/4 частки у будинковолодінні АДРЕСА_1 в розмірі 87 360, 00 гривень, які знаходяться на судовому депозиті територіального управління державної судової адміністрації України у Львівській області згідно квитанції № 77 від 23.10.2015 року (рахунок отримувача 0789, код отримувача 825014).

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/4 частку будинковолодіння АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 873, 60 гривень судових витрат.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Львівської області через Пустомитівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

СуддяВ. Є. Мусієвський