АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 548/752/14-ц Номер провадження 22-ц/786/446/16Головуючий у 1-й інстанції Личковаха О.О. Доповідач ап. інст. ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Полтавської області в складі:

головуючого судді : Гальонкіна С.А.,

суддів: Акопян В.І., Лобова О.В.,

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 05 червня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором в розмірі 16087,13 грн. та судових витрат.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що ОСОБА_2 згідно з укладеним з ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») кредитним договором № б/н від 24.07.2006 року отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Внаслідок невиконанням відповідачем умов ОСОБА_4 утворилася заборгованість, яка станом на 06.05.2014 року становить 19745,36 грн. Судовим наказом, винесеним Хорольським районним Полтавської області від 30.01.2008 року з ОСОБА_2 на користь Банку було стягнуто заборгованість за даним кредитним договором в розмірі 4900,47 грн. В звязку з чим, позивач просив стягнути різницю, що становить 14844,89 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом. Крім того, просив стягнути штрафи, відповідно до п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг: - 500 грн. - штраф (фіксована частина); 742,24 грн. - штраф (процентна складова). А всього просив стягнути 16087,13 грн.

Заочним рішенням Хорольського районного суду Полтавської області від 05 червня 2014 рокупозов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено повністю.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 24.07.2006 року, укладеним між нею і ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 16087,13 грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» судовий збір в сумі 243,60 грн.

Розяснено порядок перегляду заочного рішення.

Ухвалою Хорольського районного суду Полтавської області від 29 грудня 2015 року залишено без задоволення заяву представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_2 ОСОБА_5 про перегляд заочного рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 05 червня 2014 року по справі за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В апеляційній скарзі представник відповідача просить рішення місцевого суду скасувати. Посилається на те, що при ухваленні рішення судом дана неправильна оцінка встановленим обставинам справи, порушені норми матеріального та процесуального права. Вважає, що підписана ОСОБА_2 заява позичальника не свідчить про укладення договору. Також зазначає, що суд першої інстанції не звернув уваги на пропуск строку позовної давності та безпідставно не застосував норми ст. 266 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Перевіривши матеріали справи, зясувавши межі апеляційного оскарження, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з підстав, визначених ст.308 ЦПК України.

У відповідності з ч.3 ст. 10, ч.1ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 4 статті 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим, ухваленим на основі повно і всебічно зясованих обставин. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позовні вимоги предявлені обґрунтовано та підтверджені належними доказами.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 згідно з укладеним з ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк») кредитним договором № б/н від 24.07.2006 року отримала кредитні кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту в розмірі 3000 грн. на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 48 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та Правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою» та «Тарифами Банку» складає між нею та Банком Договір.

Пунктом 2 розділу І Умов та правил надання банківських послуг встановлено, що кредитним лімітом (кредитом, кредитною лінією) є розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на строк, визначений у договорі, на умовах платності та зворотності (повернення).

Пунктом 3.2. Умов встановлено, що після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту.

Відповідно до п. 5.3. Умов та правил надання банківських послуг, право зміни розміру наданого на платіжну карту Кредиту (кредитного ліміту) ОСОБА_4 залишає за собою в односторонньому порядку за власним рішенням Банку та без попереднього повідомлення Клієнта.

Клієнт зобовязується погашати заборгованість за кредитом та відсоткам за користування ним, перевитратами платіжного ліміту, а також сплачувати комісію на умовах, передбачених договором. В разі виникнення заборгованості Держатель по Картрахунку зобовязаний погасити заборгованість протягом 30 днів з моменту її виникнення. За порушення строків платежу за будь-яким грошовим зобовязанням згідно кредитного договору більше ніж на 30 днів, Клієнт зобовязаний сплатити банку штраф у розмірі 500,00 грн. та 5 % від суми позову (п. 6.5, 6.9., 8.6. Умов та правил надання банківських послуг).

Згідно п. 5.2. Умов та правил надання банківських послуг, у випадках порушення Держателем умов даного ОСОБА_4 має право вимагати дострокового виконання боргових зобовязань в цілому чи у визначеній Банком частині.

Строки і порядок погашення по Кредиту (кредитний ліміт, кредитна лінія) по платіжним картам з встановленим Мінімальним обовязковим платежом визначений в Памятці Клієнта, яка є невідємною частиною ОСОБА_4. Платіж включає плату за користування Кредитом, передбачену Тарифами, та частину заборгованості по Кредиту (п.5.3. Правил користування платіжною картою).

Відповідно до умови Заяви та п. 4.1. Правил користування платіжною картою, погашення заборгованості по кредиту може здійснюватися шляхом внесення коштів на карту клієнтом або шляхом списання коштів з інших карт.

В день укладення договору (24.07.2006р.) позичальнику була видана кредитна карта № 889563, про що відповідна відмітка здійснена в заяві позичальника. На дану карту Банком був встановлений кредитний ліміт в сумі 3000 грн.

Згідно наданої Банком виписки по картковому рахунку вбачається, що видача кредитних коштів ОСОБА_2 проводилася через банкомат 24.07.2006р. пять разів.

Тобто, вказані обставини свідчать про те, що сторонами було виконано умови укладеного договору щодо надання та отримання кредитних коштів. Факт отримання кредиту та використання кредитної картки № 889563 відповідачем не оспорюється.

Доводи відповідачки про те, що договір належним чином не оформлявся, спростовуються відомостями, що містяться в заповненій нею Заяві. Відповідно до Заяви вбачається, що ОСОБА_2 ознайомлена та згодна з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами, які були їй надані для ознайомлення в письмовому вигляді. Окрім того, ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг складає між нею та Банком Договір. Заява підписана відповідачем.

Договір є обовязковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). ОСОБА_4 є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків (ч. 1 ст. 626 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що в січні 2008 року ЗАТ КБ «ПриватБанк» звернувся до Хорольського районного суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 за кредитним договором б/н від 24.07.2006 року заборгованості в сумі 4900,47 грн., яка утворилася станом на 16 січня 2008 року та складається з 2815,27 заборгованості за кредитом та 2085,20 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом.

Судовим наказом від 30 січня 2008 року, винесеним Хорольським районним судом Полтавської області, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ЗАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість по кредитному договору в сумі 4900,47 грн.

Колегія суддів звертає увагу на те, що судовим наказом договір не було розірвано. З матеріалів справи вбачається, що Банком було у встановленому законом порядку звернуто до примусового виконання судовий наказ, який на даний час не виконано.

Після винесення судового наказу, Банком 15.01.2009 року кредитний ліміт було знижено з встановленням його в розмірі 2815,27 грн.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Виходячи із системного аналізу ст.ст. 525, 526, 599, 611 ЦК України, змісту кредитного договору слід дійти висновку про те, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносини сторін кредитного договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобовязання й не позбавляє права на отримання відсотків за користування кредитними коштами та штрафних санкцій, передбачених умовами договору та ЦК України.

Саме до таких висновків зводиться правова позиція, висловлена Верховним Судом України в постанові від 23.09.2015 року у справі № 6-1206цс15.

Враховуючи, що винесення судом судового наказу не припинило між сторонами правовідносин та на момент звернення до суду заборгованість не погашена, колегія суддів вважає, що позовна вимога про стягнення відсотків за користування кредитом за період після винесення судового наказу та по 06 травня 2014 року на загальну суму 14844,89 грн. заявлена обґрунтовано та підлягає задоволенню згідно норм чинного законодавства.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що судовим наказом не вирішувалося питання стягнення штрафів, які передбачені Умовами та правилами надання банківських послуг та Заявою.

Відповідно до Заяви, при порушенні позичальником строків платежів по любому з грошових зобовязань, передбачених даним ОСОБА_4, більш ніж на 120 днів, в звязку з чим ОСОБА_4 змушений звернутися до суду, позивальник зобовязаний сплатити Банку штраф в розмірі 500 грн. + 5% від суми позову. Аналогічні положення визначені п. 8.6. Умов та правил надання банківських послуг.

Колегія суддів вважає, що підлягає стягненню штраф фіксований в розмірі 500 грн. та штраф в розмірі 5% від суми позову. Процентна складова штрафу повинна обраховуватися від суми заборгованості, яку суд допускає до стягнення. Розрахунок штрафу в розмірі 5% від суми заборгованості позивачем проведено вірно виходячи із суми заборгованості, нарахованої за процентами за користування кредитом.

Доводи апеляційної скарги про пропуск банком строку позовної давності, який безпідставно не було застосовано судом першої інстанції не беруться до уваги, виходячи з наступного.

Відповідач в доводах апеляційної скарги вказує на те, що ОСОБА_4 пропустив строк позовної давності при зверненні до суду.

Колегією суддів встановлено, що відповідач до винесення рішення у справі судом першої інстанції заяви до суду про застосування позовної давності не подавав. Таке клопотання фактично висловлено в доводах апеляційної скарги.

Відповідно до частини першої статті 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції. Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Оскільки стаття 267 ЦК України є нормою матеріального права суд апеляційної інстанції не вправі розглядати заяву про застосування строків позовної давності.

Саме така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 30 вересня 2015 року у справі № 6-780цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів.

Також, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду України в справі №6-101 цс 12 від 21.11.2012 року, яка також вказує на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений права вирішення клопотання про застосування строків позовної давності, заявленого лише на стадії апеляційного розгляду.

Колегія суддів вважає, що місцевий суд, правильно встановив характер спірних правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які регулюють ці правовідносини, вирішив спір з урахуванням конкретних обставин справи з дотриманням норм процесуального права, врахувавши правові позиції Верховного Суду України.

Висновки місцевого суду зроблені на підставі повного, всебічного та обєктивного дослідження наданих сторонами доказів, доводів та заперечень сторін, яким судом дана відповідна правова оцінка. Розгляд справи проведений з дотриманням принципузмагальності та диспозитивності, а оцінка доказів здійснена відповідно до норм ст. 212 ЦПК України.

Апеляційна скарга не містить нових фактів чи засобів доказування, які б спростовували висновки суду першої інстанції. Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянта з висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального і процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

За результатами апеляційного розгляду колегія суддів приходить до висновку, що при вирішенні спору по суті місцевим судом були вірно враховані та застосовані норми матеріального права, а також правильно встановлені фактичні обставини по справі та їм дано належну правову оцінку.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Заочне рішення Хорольського районного суду Полтавської області від 05 червня 2014 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий: (підпис) ОСОБА_1

Судді: (підпис) ОСОБА_6

(підпис) ОСОБА_7

Згідно з оригіналом:

Суддя Апеляційного суду

Полтавської області ОСОБА_1