головуючий в I інстанції Михайльченко А.О.
суддя доповідач Никифоряк Л.П.
_____________________________________________________________________________
У Х В А Л А

Іменем України

13 січня 2016 року апеляційний суд Донецької області в складі:

Головуючого судді Никифоряка Л.П.

Суддів Новікової Г.В., Груіцької Л.О.

за участі секретаря судового засідання Чуряєва В.С.

цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про стягнення коштів, в якій подана апеляційна скарга публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2015 року,

В С Т А Н О В И В:

В позові від 27 липня 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 просили стягнути з публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» /надалі Банк/ 488,96 грн. та 826,15 грн. кошти що були внесені в касу Банку як платежі за комунальні послуги та не надійшли за призначенням, та оскільки фінансова послуга не була надана просили стягнути пеню відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» в розмірі 2141,64 грн. та 3618,54 грн.

Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2015 року позов задоволено повністю.

В апеляційній скарзі представник Банку просив скасувати рішення та ухвалити нове про відмову в позові, посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, зокрема суд не врахував того, що з 03 березня 2015 року прийнято рішення про виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації. Також доводом апеляційної скарги зазначено те, що суд неправильно застосував норми матеріального права, а саме не застосував до спірних правовідносин спеціальний Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», і не врахував що приймання вимог та їх задоволення повинне вирішуватись відповідно до цього закону.

Заслухавши доповідача, за відсутності позивачів від яких надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, також за відсутності відповідача представник якого в письмовому клопотанні просив розглянути справу без нього, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів апеляційного суду вважає, що апеляційну скаргу слід відхилити.

Судом першої інстанції встановлено, що позивачі через касу Банку внесли кошти в рахунок оплати за комунальні платежі, а саме: 04 лютого 2015 року призначення платежу за газ за січень 2015 року в сумі 488,96 грн.; 05 лютого 2015 року призначення платежу за опалення за січень 2015 року в сумі 349,25 грн.; 05 лютого 2015 року призначення платежу за житло за січень 2015 року в сумі 136,96 грн.; 06 лютого 2015 року призначення платежу за опалення за січень 2015 року в сумі 339,94 грн., однак зазначені кошти Банком на час розгляду справи судом за призначенням не направлені та не повернуті позивачам, з огляду на що, суд дійшов висновку про їх стягнення з Банку на користь позивачів.

Також суд першої інстанції, через те що Банк фактично не надав споживачам фінансову послугу, у відповідності до Закону України «Про захист прав споживачів» стягнув з Банку пеню за кожен день прострочення в розмірі 2141,64 грн. та 3618,54 грн.

Висновки суду щодо встановлених обставин про внесення платежів в касу Банку, прийняття платежів та їх розміру сторонами не оспорювалися, з огляду на що, не можуть бути предметом перевірки в апеляційному суді.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд визнає, що суд першої інстанції повно зясував обставини у справі та правильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до ст. 41 Конституції України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності.

Згідно статті 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до підпункту 1.12 частини 1 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні затвердженої постановою правління Національного Банку України від 01.06.2011 N 174 банк (філія, відділення) приймає платежі готівкою за рахунками на сплату платежів (квартплата та комунальні послуги, телефонний зв'язок, кабельне телебачення, електроенергія, газ інше), які формуються юридичною особою - отримувачем платежів.

Отже мало місце порушення Банком зобовязання щодо переказу грошової суми на рахунок визначеної платником особи (одержувача) в іншому банку у строк, встановлений законом чи банківськими правилами.

Враховуючи наведені обставини Банк був зобовязаний за дорученням платників їх грошові кошти внесені в касу Банку 04, 05, та 06 лютого 2015 року переказати на рахунок визначеної платником особи (одержувача) у встановлений законом строк, однак цього не здійснив, також не довів існування жодних поважних причин для цього.

У той же час, Закон України від 12 травня 1991 р. N 1023-XII "Про захист прав споживачів" /надалі - Закон N 1023-XII/ регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

А відповідно до п. 22 ст. 1 Закону N 1023-XII споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника.

Отже, з урахуванням п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1996 р. N 5 "Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів" можна дійти висновку, що до відносин, які регулюються нормами Закону N 1023-XII, належать, зокрема, відносини, які виникають при наданні фінансових послуг.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суд першої інстанції обґрунтовано застосував до спірних правовідносин Закон N 1023-XII.

Та вірні висновки суду про застосування ч. 5 ст. 10 Закону N 1023-XII, якою установлено, що в разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством.

Одночасно законодавством, що регулює правовідносини у сфері надання банківських (фінансових) послуг, також сторонами у договорі інший розмір неустойки не визначено, з огляду на що, до спірних правовідносин застосовується ч. 5 ст. 10 Закону N 1023-XII.

Отже, аналіз зазначених вище правових норм та наявних в матеріалах справи документальних доказів квитанцій дає підстави для висновку про те, що вірні висновки по стягнення з Банку внесених позивачами в касу Банку платежів та неустойки в розмірі згідно розрахунку наданого позивачами.

Саме з такого розуміння вищезазначених норм матеріального права виходить суд апеляційної інстанції.

У той же час, суд першої інстанції відреагував на аргументи заявника стосовно відкликання банківської ліквідації ПАТ «Дельта Банк», та щодо дії тимчасової адміністрації, та обґрунтовано вважав що не підтверджено Банком обставин щодо внесення платежів позивачами в період дії цієї адміністрації та з приводу можливості предявлення вимог позивачами про повернення внесених в касу Банку коштів виключно в порядку визначеному спеціальною нормою Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Згідно з постановою правління Національного банку України від 02 жовтня 2015 року N 664 відкликана банківська ліцензія ПАТ «Дельта Банк» та прийнято рішення про ліквідацію даного банку.

02 березня 2015 року прийнято рішення про процедуру виведення Банку з ринку шляхом запровадження в ньому тимчасової адміністрації з 03 березня 2015 року.

З огляду на встановлені факти на спір, який виник між сторонами у справі, не поширює свою дію Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», так як відкликання ліцензії ПАТ «Дельта Банк» та прийняття рішення про ліквідацію банку прийнято 20 березня 2015 року, тобто після (дат 04, 05, та 06 лютого 2015 року) здійснення позивачами платежів.

Окрім того, нормами Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб", який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України, встановлюються правові, фінансові та організаційні засади функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, порядок виплати Фондом відшкодування за вкладами, та метою цього Закону є захист прав і законних інтересів вкладників банків, зміцнення довіри до банківської системи України, стимулювання залучення коштів у банківську систему України, забезпечення ефективної процедури виведення неплатоспроможних банків з ринку та ліквідації банків.

А позивачі у наведених спірних відносинах виступали не як вкладники чи інші кредитори банку, щодо будь-яких майнових зобовязань, також відповідно до встановлених обставин не підтверджено що вони здійснювали переказ коштів чи щодо наявності в установі Банку їхніх рахунків.

Таким чином, Банк на який покладено обовязок доказування тих обставин, на які він посилався як на підставу своїх вимог, в судовому засіданні не підтвердив належними та допустимими доказами обставини які він поклав в обґрунтування своїх вимог, а відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

У зв'язку з наведеним висновки суду про відмову в позові ґрунтуються на нормах матеріального права, та узгоджуються із фактичними обставинами у справі, що у відповідності до статті 308 ЦПК України має своїм наслідком залишення рішення суду першої інстанції без змін, як такого що відповідає вимогам про законність та обґрунтованість.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» відхилити.

Рішення Краматорського міського суду Донецької області від 22 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів з моменту набрання законної сили до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді: