Справа № 161/6380/15-ц
Провадження № 2/161/187/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 січня 2016 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі: головуючого судді - Крупінської С.С.

при секретарі - Бакай Г.М.

з участю представника позивача - ОСОБА_1

представника відповідача - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_4 про визнання права власності на спадкове майно.

Свій позов мотивують тим, що 18 січня 2013 року помер ОСОБА_5. Після його смерті залишилась спадщина, що складається з частини квартири № 73 в будинку за № 13 по вул. Шопена в м. Луцьку. Вищезазначена квартира була придбана в шлюбі, а тому належала їх батькам на праві спільної сумісної власності і їх частини рівні. ОСОБА_5 залишив заповіт від 21.10.2003 року, яким все належне йому майно заповів ОСОБА_6, а тому спадкування в даному випадку відбулося за заповітом. Позивачка зазначає, що має право на обовязкову частку у спадщині, яка становить по 1/12 частина. ОСОБА_6 прийняла спадщину шляхом постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вона прийняла спадщину шляхом звернення з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проте, нотаріус не може оформити спадщину на квартиру, оскільки немає оригіналів документів на квартиру та є спір з відповідачем щодо права на спадщину.

14 лютого 2015 року ОСОБА_6 померла. Ухвалою Луцького міськрайонного суду від 06 квітня 2015 року провадження по справі за позовом ОСОБА_6 закрито у звязку з її смертю.

Позивач ОСОБА_3 просить визначити, що ОСОБА_6 та ОСОБА_5 на праві власності належало по ? частині квартири, визнати, що ОСОБА_6 прийняла спадщину після смерті свого чоловіка за заповітом, визнати за нею право власності на спадкове майно 1/12 частини квартири після смерті ОСОБА_5

В ході розгляду справи ОСОБА_4 подала до суду зустрічну позовну заяву, в якій просила суд визнати недійсним договір дарування 5/6 частини квартиру АДРЕСА_1 та визнання за нею права власності на ? частину спадщини, мотивуючи свої вимоги тим, що рішення суду, на підставі якого ОСОБА_6 набула права власності на спадкове майно в розмірі 5/6 частини квартири скасовано. В заповіті ОСОБА_5 зазначив, що в разі неприйняття спадщини його дружиною ОСОБА_6, усе належне йому майно заповідається в рівних долях його дочкам. Вона прийняли у встановлений законом строк спадщину після смерті матері ОСОБА_6, то кожному з них належить по ? частині квартири АДРЕСА_1.

Представник позивача в судовому засідання позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила суд позов задовольнити, зустрічний позов визнала частково.

Представник відповідача в судовому засідання просив суд зустрічний позов задовольнити, в задоволенні первісного позову відмовити.

Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_3 підлягає до задоволення, а зустрічний позов підлягає до задоволення частково.

Вирішуючи вимоги позивача ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про визначення часток у спільному майні та визнання права на обовязкову частину у спадковому майні за ОСОБА_7, що становить 1/12 частину квартири АДРЕСА_2, судом встановлено наступне.

18 січня 2013 року помирає ОСОБА_5 Після його смерті відкривається спадщина на належне йому майно.

24.10.2011 року ним було викуплено квартиру АДРЕСА_1 у виконавчому комітеті Луцької міської ради народних депутатів згідно рішення останнього № 459 від 12.09.1991 року «Про продаж громадянам в особисту власність квартир у будинках державного фонду». Продаж даної квартири був здійснений квартиронаймачу ОСОБА_5 та членам його сімї та нотаріально посвідчено договором від 24.10.1991 року.

Згідно «Положення про продаж наймачам у власність квартир у будинках державного і громадського житлового фонду, їх утримання і ремонт» наймач житлового приміщення в будинку державного і громадського житлового фонду та члени його сімї вправі викупити у власника відповідну квартиру, При цьому члени сімї, проживаючі разом з основним квартиронаймачем подають письмову згоду на придбання квартири.

Померлий ОСОБА_5 перебував у шлюбі з ОСОБА_6 на момент придбання житла.

Ст. 22 КЗпШС УРСР від 1969 року було передбачено, що майно, нажите подружжям під час шлюбу є їх спільною сумісною власністю. Кожний із подружжя має рівні права користування, володіння і розпорядження цим майном. Отже, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частини чоловіка і дружини є рівними.

Крім того, ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» визначила, що майно придбане внаслідок спільної праці членів сімї у період чинності даного Закону є їх спільною сумісною власністю.

Станом на 18 січня 2013 року, тобто на час смерті ОСОБА_5, Сімейний кодекс України передбачав, що майно набуте подружжям під час шлюбу належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності (ст. 60 СК України), а у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Тобто, після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на ? частину квартири АДРЕСА_1. Згідно заповіту покійного від 21.10.2003 року, все належне йому майно на день смерті він заповів ОСОБА_6, яка його прийняла шляхом постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини.

При цьому, незалежно від змісту заповіту діти померлого (дві дочки непрацездатні) успадкували половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом.

Таким чином, позивачу ОСОБА_3 належить обовязкова частка майна після смерті ОСОБА_5 і вона складається з 1/12 частини у квартирі АДРЕСА_1.

Вирішуючи вимоги зустрічного позову щодо визнання недійсним договору дарування 5/6 частини квартири АДРЕСА_1 між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 від 19.03.2014 року суд приходить до висновку, що такі вимоги не підлягають до задоволення.

Так, позивач по зустрічному позову підставою для визнання договору дарування недійсним зазначає ч. 2 ст. 203 ЦК України, мотивуючи це тим, що ухвалою Луцького міськрайонного суду від 16.12.2014 року було скасовано заочне рішення по справі, на підставі якого була проведена реєстрація права власності на 5/6 частини майна та здійснено договір дарування.

Згідно ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Слід зазначити, що станом на 19.03.2014 року, тобто на момент вчинення договору дарування заочне рішення Луцького міськрайонного суду від 16.01.2014 року набрало законної сили, а його скасування 27.04.2015 року ухвалою Луцького міськрайонного суду не вплинуло на законність договору дарування, так як судом підтверджено належність ОСОБА_6 5/6 частин квартири АДРЕСА_1.

Що ж до права ОСОБА_4 на спадкове майно, то її вимоги підлягають до задоволення частково.

Як зазначено судом вище, спадщина після смерті ОСОБА_5 відкрилася на ? частину квартири АДРЕСА_1. Так як спадкодавець здійснив розпорядження (заповіт), то позивач за зустрічним позовом має право на обовязкову частку незалежно від заповіту згідно ст. 1241 ч. 1 ЦК України, так як вона у встановлений законом строк подала заяву в нотаріальну контору про прийняття спадщини.

Тобто, суд визнає за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 3, 8, 10, 11, 58 - 60, 88, 213, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст.1217, 1222, 1223, 1241, 1261, 1268 1270 ЦК України, ст.70 СК України суд

в и р і ш и в :

Первісний позов задовольнити.

Встановити належність ОСОБА_6 та ОСОБА_5 по ? частині квартири за № 73 в будинку за №13 по вул. Шопена в м. Луцьку .

Визнати прийняття ОСОБА_6 спадщини по заповіту 2/3 частки майна після смерті 18.01.2013 року ОСОБА_5.

Визнати за ОСОБА_3 право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_5, який помер 18 січня 2013 року.

Зустрічний позов задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/12 частини квартири АДРЕСА_3 після смерті ОСОБА_5, який помер 18 січня 2013 року.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана через Луцький міськрайонний суд до апеляційного суду у Волинській області протягом десяти днів з дня його проголошення, а для осіб які були відсутні під час проголошення рішення, з дня отримання його копії .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Луцького міськрайонного суду С.С. Крупінська