Апеляційний суд Житомирської області
Справа №289/1923/15-ц Головуючий у 1-й інст. Сіренко Н. С.
Категорія 27 Доповідач Павицька Т. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого Павицької Т.М.,

суддів Трояновської Г.С., Миніч Т.І.,

секретаря Ковальської Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про зобовязання вчинити певні дії, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

У листопаді 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк» про зобовязання сплатити пеню у сумі 0,1 % від несвоєчасно виданої суми кредиту за кожен день прострочення.

Ухвалою Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 грудня 2015 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху у звязку з не додержанням вимог ст. ст. 119, 121 ЦПК України.

28 грудня 2015 року ухвалою того ж суду позовну заяву ОСОБА_1 на підставі п. 8 ч. 1 ст. 207 ЦПК України залишено без розгляду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувану ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, суд помилково вважав, що її позовна заява підлягає оплаті судовим збором.

У своїх доводах також посилається на норми Закону України «Про захист прав споживачів» та постанову Пленуму Верховного Суду України № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі».

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Як визначив законодавець, судові витрати - передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв'язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв'язку з вирішенням конкретної справи.

Залишаючи позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що остання не сплатила судовий збір встановлений ухвалою суду від 17.12.2015 року.

Вважаючи незаконною оскаржувану ухвалу позивачка вказує, що вона звільнена від сплати судового збору згідно ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів».

Посилання позивачки на вимоги вищезазначеної норми права слід вважати обґрунтованим та таким, що свідчить про необхідність звільнення її від сплати судового збору.

Так, згідно ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Дійсно, Законом України від 22.05.2015 року «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сплати судового збору», який набрав чинності 01.09.2015 року, виключено п.7 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», згідно якого від сплати судового збору звільнялися споживачі за позовами, що пов'язані з порушенням їхніх прав.

Проте, зважаючи на відсутність конкретної норми, яка зобов'язує споживачів сплачувати судовий збір, наявність норми, що звільняє від сплати судового збору споживачів (ч. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів»), слід вважати, що позивач звільнений від сплати судового збору.

Вказане вбачається також із п. 7 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах».

Так, у п. 7 вищевказаної постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 року роз'яснено, що оскільки стаття 5 Закону №3674-УІ не містить вичерпного переліку пільг щодо сплати судового збору, то при визначенні таких пільг слід керуватися іншим законодавством України, наприклад, статтею 14 Закону України від 01 грудня 1994 року № 226/94/ВР «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового слідства, прокуратури і суду», статтею 22 Закону України від 22 жовтня 1993 року №3551-ХІ «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» , статтею 22 Закону України від 22 травня 1991 року № 1023-XII «Про захист прав споживачів».

Відтак, ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з направленням справи для продовження її розгляду.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 311, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Радомишльського районного суду Житомирської області від 28 грудня 2015 року скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження її розгляду.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді