Справа № 2/489/122/2016
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

14 січня 2016 року Ленінський районний суд м.Миколаєва у складі:

головуючого - судді Спінчевської Н.А.,

при секретарі - Ковальовій С.В.,

за участю позивачки ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, його представника ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Миколаєві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку житлового будинку,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про поділ спільного майна подружжя. Позивачка вказувала на те, що з 1998 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у них народилася донька ОСОБА_5. За період спільного проживання ними за спільні сімейні кошти, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного у 2000 році, було придбано 9/20 часток житлового будинку НОМЕР_1, розташованого по АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу був оформлений на ім'я відповідача. Інша частина будинку на праві власності належить ОСОБА_6- 3/10 частки, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 - ? частка. Житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 497 кв.м.

Посилаючись на те, що відповідач не визнає її право на частку придбаного будинку, позивачка просила суд визнати за нею право власності на 9/40 часток житлового будинку АДРЕСА_1.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позов, просили про його задоволення. Відповідач та його представник заперечували проти позову, просили в позові відмовити.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, вивчивши матеріали справи та оцінивши в сукупності надані докази, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

З матеріалів цивільної справи вбачається, що 8 серпня 1998 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб.

Наполягаючи на задоволенні позову, позивачка просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на 9/40 часток житлового будинку НОМЕР_1 по АДРЕСА_1, придбаного на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна, укладеного на Універсальній біржі «Південь» 17.04.2000 року.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню.

У відповідності до ст..45 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі.

Статтею 47 ЦК Української РСР визначено, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 227 ЦК Української РСР договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин.

Недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору.

У п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» зі змінами та доповненнями роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах).

Згідно роз'яснень Міністерства юстиції України № 17-12/44 від 10 квітня 1998 року «Щодо діяльності товарних бірж» передбачено, що, беручи до уваги вимоги ст. 227 ЦК Української РСР , яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією із сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені та зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, недотримання цієї вимоги згідно з ст. 47 ЦК Української РСР тягне недійсність договору, таким чином, зазначений договір набуватиме чинності з моменту його нотаріального посвідчення.

Аналіз наведених норм закону дає підстави вважати, що право власності у набувача майна за договором, який потребував нотаріальної форми виникає з моменту укладення договору у передбачений законом формі, оскільки, на час дії ЦК Української РСР чинність договору щодо нерухомого майна пов'язувалася лише з його нотаріальним посвідченням.

В судовому засіданні при розгляді даної цивільної справи судом було запропоновано учасникам процесу надати докази дійсності угоди купівлі-продажу спірного нерухомого майна.

Таким чином, оскільки договір купівлі-продажу частки житлового будинку нотаріально посвідчений не був, а докази дійсності угоди, а відтак і належності майна відповідачеві відсутні, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог шляхом визнання права власності на частку спірного нерухомого майна.

Керуючись ст.ст.14, 15, 209, 212-215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на частку житлового будинку відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м.Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Суддя Н.А. Спінчевська