Номер провадження: 22-ц/785/2662/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Комаровська Н. В.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

23.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

Головуючого Комаровської Н.В.,

Суддів Гончаренко В.М., Короткова В.Д.,

З участю секретаря Ярахмедова Є.О.,

Розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04.08.2015р. про тимчасове обмеження в праві виїзду за межі України,-

в с т а н о в и л а :

Постановою державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції від 11.06.2015р. відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 521/9674/14-ц,виданого 08.05.2015р. Малиновським районний судом м.Одеси про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 399558,22 грн.

За заявою ОСОБА_3 ст. державний виконавець відділу 03.08.2015р. звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до виконання забов*язань,встановлених Малиновським районним судом м.Одеси.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 04.08.2015р. подання задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить про скасування ухвали,мотивуючи тим,що вона не відповідає вимогам закону.

Заслухавши доповідь судді-доповідача ,розглянувши матеріали справи,перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах апеляційної скарги та заявлених вимог,колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з таких підстав.

Задовольняючи подання ст.державного виконавця, суд виходив з того,що існують неврегульовані договірні забов*язання,тому з метою запобігання ОСОБА_2 залишення території України та недопущення ухилення від примусового виконання рішення суду,потрібно тимчасово обмежити ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України.

З таким висновком суду погодитись неможна,виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних

підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Законом України від 21.01.1994 р. "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" регулюється порядок здійснення права громадян України на виїзд з України і в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, визначаються випадки тимчасового обмеження права громадян на виїзд з України і встановлюється порядок розв'язання спорів у цій сфері.

Так, п. 2 ст. 6 Закону України "Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України" передбачено як підставу для тимчасового обмеження у праві виїзду за кордон наявність невиконаних зобов'язань, але лише до моменту виконання зобов'язань, або розв'язання спору за погодженням сторін у передбачених законом випадках, або забезпечення зобов'язань заставою, якщо інше не передбачено міжнародним договором України.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника фізичної особи або керівника боржника юридичної особи за межі України до виконання зобов'язання за рішенням.

З матеріалів справи вбачається,що 08.05.2015р. Малиновський районний суд м.Одеси видав виконавчий лист № 521/9674/14-ц про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 399558,22 грн.

11.06.2015р. державним виконавцем відкрито виконавче провадження.

17.06.2015р. ОСОБА_3 звернулась до державного виконавця з заявою про внесення подання про обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межу України.

03.08.2015р. ст. державний виконавець звернувся до Приморського районного суду м.Одеси із поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 в праві виїзду за межі України до виконання забов*язань,встановлених Малиновським районним судом м.Одеси.

Після відкриття провадження у справі державний виконавець склав акт від 16.06.2015р. про відсутність майна,на яке можна звернути стягнення, та отримав інформаційну довідку з Реєстру прав власності на нерухоме майно.

Звертаючись до суду з поданням про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України, державний виконавець не надав доказів того, що ним вчинено всі дії, передбачені Законом України «Про виконавче провадження», спрямовані на погашення боргу.

Також не надано доказів того, що боржник вчиняє дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення суду, що боржник за час виконання рішення виїжджав за межі України, що призвело до виникнення заборгованості, або боржник безпідставно не з*являвся на виклики державного виконавця та умисно ухилявся від виконання своїх забов*язань по погашенню боргу перед ОСОБА_3

Згідно з положеннями статей 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається.

З урахуванням вимог ст. 377-1 ЦПК України, п. 5 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду і в'їзду в Україну громадян України», п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження» саме державний виконавець зобов*язаний довести навмисне або інше свідоме невиконання боржником ОСОБА_2 рішення суду.

Задовольняючи подання державного виконавця,суд не навів в ухвалі доказів ухилення ОСОБА_2 від виконання забов*язань перед ОСОБА_3,а зазначив про задоволення подання державного виконавця з метою недопущення ухилення від виконання рішення суду.

Крім того, до апеляційної скарги ОСОБА_2 додав копію рішення апеляційного суду Одеської області від 20.11.2015р.,яким скасовано рішення Малиновського районного суду м.Одеси від 17.03.2015р.,на підставі якого був виданий виконавчий лист № 521/9674/14-ц.

Відповідно до ч.2 ст.312 ЦПК України апеляційний суд скасовує ухвалу суду першої інстанції,якщо питання було вирішено судом першої інстанції з порушенням норм процесуального права.

При таких обставинах колегія суддів вважає,що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у виїзді за межі України,оскільки такий висновок не ґрунтується на вимогах вищенаведених норм матеріального та процесуального права,в зв*язку з чим оскаржувана ухвала підлягає скасуванню з постановленням нової ухвали про відмову в задоволенні подання державного виконавця.

Керуючись ст.ст.307 ч.2 п.2,312 ч.1 п.2 ЦПК України,колегія суддів,-

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовільнити.

Ухвалу Приморського районного суду м.Одеси від 04.08.2015р.скасувати.

В задоволенні подання ст. державного виконавця Другого Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про встановлення тимчасового обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення та оскарженню не підлягає.

Головуючий Н.В.Комаровська

Судді: В.М.Гончаренко

ОСОБА_4