Категорія 20 Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 лютого 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Денишенко Т.О., Луценко В.В.,

при секретарі Маркевич Я.С.,

за участі ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «AVANT» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника в інтересах ОСОБА_5 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2015 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року товариство з обмеженою відповідальністю (далі по тексту ТОВ) «AVANT» звернулось в суд з вказаним позовом до ОСОБА_5 та ОСОБА_6

Мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та ОСОБА_6, яка діяла за довіреністю в інтересах ОСОБА_5, 30.07.2015 року укладено Договір №16/2015 про надання посередницьких послуг по просуванню до продажу обєкту нерухомості. Згідно умов Договору товариство, діючи як виконавець, зобовязувалось надати послуг по просуванню до продажу квартири №4, що знаходиться по бульварі Свободи/вул. Зодчих, 4/5 у м. Вінниця, що належала на праві власності ОСОБА_5. В свою чергу ОСОБА_6, діючи як замовник, зобовязувалась по факту продажу квартири, сплатити виконавцю винагороду в розмірі 37 440 грн. Термін дії Договору до моменту продажу квартири.

На виконання умов Договору позивачем здійснювались ряд дій по пошуку покупця, по просуванню та продажу обєкту нерухомості. Здійснено маркетингові та рекламні заходи в інтересах власника та від його імені. 21.08.2015 року товариству стало відомо, що вказаний у Договорі обєкт нерухомості було продано, про що товариство не було повідомлено.

Викладене послужило підставою для звернення з вказаним позовом в суд з вимогою про солідарне стягнення з відповідачів 37 440 грн. винагороди та 37 440 грн. неустойки, як то передбачено умовами Договору, а також понесених судових витрат.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 16 грудня 2015 року позов задоволено.

Проте, з таким рішенням не погодилась ОСОБА_5, представником якої була подана апеляційна скарга, в якій ставиться питання про скасування рішення та постановлення нового про відмову у задоволенні позову.

Вимоги апеляційної скарги обґрунтовані доводами про те, що позивач, у наданому з реєстру платників єдиного податку не має у видах господарської діяльності, такий вид діяльності, як надання посередницьких послуг. На переконання скаржника остаточною умовою є той факт, що позивач найде покупця, що ним зроблено не було. Позивачем не надано доказів того, що надані ним роботи виконанні саме на суму 37 440 грн. Показання свідків не несуть конкретики та несуть односторонню оцінку, так як ними мова йшлася про зовсім іншу квартиру. Також представник відповідача в апеляційній скарзі стверджує, що в даному випадку має місце розірвання договору за ініціативою сторони, а саме відповідача, шляхом продажу обєкту нерухомості, як то передбачено нормами цивільного кодексу України.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, прийшла до наступного висновку.

Суд першої інстанції задовольняючи позовні вимоги виходив з того, що позивачем було здійснено комплекс послуг по просуванню та продажу обєкту нерухомості в інтересах власника та від його імені та оскільки ці обставини знайшли своє підтвердження, так само як і підтвердження, що відповідачі ухиляються від виконання умов Договору, то до відповідача повинні застосовуватись наслідки передбачені умовами Договору укладеного між товариством та ОСОБА_6

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення цим вимогам норм процесуального права відповідає.

Судом встановлено, що між ТОВ «AVANT» та ОСОБА_6, яка діяла на підставі довіреності наданої ОСОБА_5 для продажу квартир серед яких квартира №4, розташована за адресою бульвар Свободи/Зодчих, буд. № 4/5 у м. Вінниця (а. с. 7), укладено 30.07.2015 року договір №16/2015 про надання посередницьких послуг по просуванню до продажу обєкту нерухомості (а. с. 6), а саме вказаної вище квартири, що належить на праві власності ОСОБА_5 (а. с. 8).

Частинами 1, 4 ст. 202 ЦК України передбачено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків, двостороннім правочином є погоджена дія двох сторін.

Згідно із ч. 1 ст. 207 ЦК України правочин вважається вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах або за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв'язку.

У ч. 3 ст. 510 ЦК України визначено, що якщо кожна із сторін у зобов'язанні має одночасно і права, і обов'язки, вона вважається боржником у тому, що вона зобов'язана вчинити на користь другої сторони, і одночасно кредитором у тому, що вона має право вимагати від неї.

За правилами ст. ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Так, Договором, а саме п. 5.1 визначено, що у випадку не виконання умов договору Замовником та у разі одностороннього розірвання, він виплачує виконавцю неустойку в розмірі 4 % від суми, вказаної п. 1. 4, але не менше 100 доларів США по діючому курсу на момент розірвання.

При цьому слід врахувати, що п. 1.6 визначено порядок припинення або зміни Договору.

Відповідно до ст. 651 ЦК України. з якою кореспондуються положення ст. 907 цього кодексу, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Враховуючи вказані положення норм матеріального права та зміст Договору, умови якого були обумовлені його сторонами, доводи апеляційної скарги, що Договір було розірвано за ініціативою відповідача є безпідставними.

Посилання скаржника на те, що надання посередницьких послуг не є тим видом діяльності, яким вправі займатись ТОВ «AVANT» не заслуговують на увагу, оскільки до переліку видів господарської діяльності останнього, згідно витягу з реєстру платників єдиного податку (а. с. 20), входять: купівля та продаж власного нерухомого майна; агентства нерухомості, управління нерухомим майном за винагороду або на основі контракту, надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна. Надання посередницьких послуг по просуванню до продажу обєкту нерухомості, як послуга, що за своєю природою є вужчою, відноситься до дій, що здійснюються агентствами нерухомості.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (ч. 1 ст. 901 ЦК України).

Згідно з частиною 1 статті 903 Цивільного кодексу України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов'язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 Договору чітко визначено обовязки ТОВ «AVANT», а саме: здійснити фактичні дії з метою знайти потенційного покупця на нерухомість, яка належить Замовнику, шляхом надання комплексу послуг по просуванню до продажу обєкта нерухомості та здійснення маркетингових та інших засобів, діяти в його інтересах та від його імені; забезпечувати якість послуг з надання посередницьких послуг з продажу квартири; сприяти укладенню договорів між Замовником та Покупцем; провести необхідну рекламну роботу; здійснювати переговори з потенційними Покупцями нерухомості Замовника.

Виходячи із засад змагальності та рівності сторін в цивільному процесі, визначених ст. 10 ЦПК України позивач повинен довести обставини, якими він обґрунтовував свої вимоги, а відповідач спростувати у випадку, якщо він не погоджується з доводами позивача.

Відповідно до ст. ст. 58, 60 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Позивачем надано докази в підтвердження виконаних ним обовязків передбачених Договором, а саме здійснено фактичні дії щодо пошуку потенційного покупця на квартиру вказану у Договорі, що підтверджується Договорами про надання послуг по пошуку нерухомого майна для придбання №43 від 17.08.2015 року та № 87 від 11.08.2015 року (а. с. 18-19). Здійснено ряд маркетингових та рекламних заходів в інтересах власника та від його імені (а. с. 11-17).

Пунктом 3.1.5 Договору визначено, що у випадку, якщо Замовник скористається своїм правом продажу (відчуження) Обєкта в період дії даного Договору, він зобовязаний виплатити Виконавцю винагороду в розмірі і на умовах, передбачених у п. 3.1.7 Договору.

Згідно п. 3.1.7. Договору винагорода Виконавця за згодою сторін встановлюється в розмірі 4 %, що становить 37 440 грн.

Тому доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не надано доказів на підтвердження виконаних ним робіт на суму 37 440 грн. є безпідставними, так як ця сума, в якості винагороди, обумовлена умовами Договору.

Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїй постанові від 17.10.2014 року №10 в п. 35 звертає увагу, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 88 ЦПК України та керуватися тим, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. При повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Солідарне стягнення суми судових витрат законом не передбачено.

Судом першої інстанції вказаних положень не враховано і як результат висновок про солідарне стягнення з відповідачів судових витрат понесених позивачем є невірним.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області,

ВИРІШИЛА :

Апеляційну скаргу представника в інтересах ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 16.12.2015 року, ухвалене по справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «AVANT» до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 про стягнення коштів змінити в частині стягнення судового збору.

Стягнути з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 судовий збір в розмірі 374 грн. 40 коп. з кожної на користь товариства з обмеженою відповідальністю «AVANT».

Врешті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: