Справа № 749/743/15-ц Провадження № 22-ц/795/126/2016 Категорія -цивільнаГоловуючий у I інстанції -Шаповал З. О. Доповідач - Бечко Є. М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Чернігів

АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ у складі:

головуючого - суддіБечка Є.М.,
суддів:Хромець Н.С., Горобець Т.В.,
при секретарі:Бивалькевич Т.В.,
за участю:відповідача ОСОБА_5, її представника ОСОБА_6,

розглянувши цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_5, ОСОБА_8 про визнання такими, що втратили право на користування частиною житлового будинку та зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення та зобов'язання ОСОБА_7 не чинити перешкоди,

в с т а н о в и в:

Рішенням Щорського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_5 про визнання такими, що втратили право на користування частиною житлового будинку задоволено частково, визнано ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1 таким, що втратив право користування 3/9 частинами житлового будинку в АДРЕСА_1; в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5 відмовлено, стягнуто з ОСОБА_8, на користь ОСОБА_7 судові витрати 621 грн. 80 коп.

Позовні вимоги ОСОБА_5 до ОСОБА_7 про усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення та зобов'язання не чинити перешкоди задоволено, вселено ОСОБА_5 до будинку, що знаходиться за адресою в АДРЕСА_1; зобов'язано ОСОБА_7 не чинити ОСОБА_5 перешкод у здійсненні права користування будинком в АДРЕСА_1. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погоджуючись з даним рішенням ОСОБА_7 звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на незаконність, необґрунтованість рішення суду першої інстанції, просив скасувати рішення в частині його позовних вимог до ОСОБА_5 про визнання її такою, що втратила право на користування частиною житлового приміщення

Доводи апеляційної скарги зводяться до викладу обставин справи, та зазначено, що судом першої інстанції було не вірно встановлені дані обставини справи, не досліджені докази, перекручені факті та покази свідків, сторін по справі, а відтак, висновок суду першої інстанції є помилковим.

Також апелянт звертає увагу, що ОСОБА_5 жодного дня не проживала та без поважних причин не проживає в АДРЕСА_1 з червня 2012 року (виїхала проживати спочатку в с.Величківка, Менського району до нареченого, а потім вийшла заміж за іншого та на сьогоднішній день проживає з чоловіком, дитиною та свекрухою в с.Городище, Менського району), з вимогою надати ключі від будинку жодного разу не зверталась та взагалі нікуди не зверталась.

ОСОБА_7 вказує, що ніяких протиправних дій стосовно ОСОБА_5 він не вчиняв, з дому не виганяв, неприязних стосунків не було (до розгляду справи в суді), що підтверджено документально з його сторони, зі сторони ОСОБА_5 немає жодного доказу.

Апелянт вважає, що неправильно та неправомірно вселяти агресивну, непередбачувану людину - ОСОБА_5, яка збирається переїжджати з дитиною та чоловіком) до людей похилого віку (один з яких інвалід ІІ групи) в одну кімнату площею 19,9 кв.м.

ОСОБА_7 зазначає, що після продажу житла ОСОБА_5 в м.Ковелі він забирав гроші відповідача-позивача від продажу даного будинку на придбання собі будинку, це наклеп.

Крім того, ОСОБА_7 в своїй апеляційній скарзі посилається на ту обставину, що він як власник майна, позбавлений рішенням суду першої інстанції права розпоряджатися своїм майном.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи сторін, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах визначених ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_7 до ОСОБА_8, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач за первинним позовом - ОСОБА_8 є колишнім власником житла по АДРЕСА_1 та втратив право користування даним житлом, а ОСОБА_7 обґрунтовано має право на підставі ст.391 ЦК України вимагати від колишнього власника усунення перешкод у користуванні власністю шляхом зняття останнього з реєстрації, оскільки втрата права користування жилим приміщенням є наслідком припинення права власності на жиле приміщення у колишнього члена власника житла.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_7 стосовно вимог до ОСОБА_5 та задовольняючи позовні вимоги за зустрічним позовом, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_7 купив непридатний для проживання будинок по АДРЕСА_1, чим самим позбавив можливості там жити ОСОБА_5, тому позивачка вимушена була виїхати до Менського району де тимчасово мешкала то в одні сім'ї, то в іншій. Після ремонту будинку ОСОБА_7 створив перешкоди для проживання в будинку, не давши ключів відповідачу-позивачу, на день розгляду справи вона не втратила інтерес до будинку, оскільки має малолітню дитину, житла немає і проживає без реєстрації. Окрім цього, ОСОБА_5 внаслідок свого хворобливого стану психіки не могла належним чином захистити свої права. З цих підстав суд не погодився з посиланнями ОСОБА_7 на добровільність залишення ОСОБА_5 спірного житлового приміщення, та не використовувала житло за цільовим призначенням - для проживання, з поважних причин.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком повністю та, оскільки рішення оспорюється лише в частині вимог до ОСОБА_5 та зустрічних, вважає за необхідне зазначити наступне

Судом першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_5 з 01 вересня 2000 року по 31 серпня 2008 року навчалась в Головненській спеціальній загальноосвітній школі-інтернаті Волинської області. По закінченню навчання отримала вихідну грошову допомогу у сумі 1420 грн. За нею рішенням виконавчого комітету Ковельської міської ради було закріплено житлову площу. Після розшуків місця проживання батька із Чернігівської області відгукнувся її брат - ОСОБА_7, який проживав у м.Щорс, він виявив бажання піклуватись про сестру. Усі документи на ОСОБА_5 отримав її брат. Дані факти підтверджені відповіддю директора школи-інтернату від 18 вересня 2015 року на запит адвоката (а.с.108).

Також вбачається, що на момент проживання та навчання в Головненській школі-інтернаті ОСОБА_5 навчалась добре і поведінка була зразкова (а.с.106).

Тобто, з 2008 року ОСОБА_5 стала проживати з братом ОСОБА_7, він її зареєстрував за адресою АДРЕСА_2, дівчинка вступила до вищого професійного училища лісового господарства Чернігівської області за спеціальністю «Штукатур, лицювальник-плиточник, маляр», перебувала на повному державному забезпеченні. З лютого 2009 року по червень 2010 року ОСОБА_5 проживала в гуртожитку та, як вбачається з характеристики, з цього часу стала порушувати правила проживання, була схильна до бродяжництва, нераціонально використовувала кошти. Для посилення контролю за поведінкою учениці вона була відправлена на проживання до ОСОБА_7 (а.с.97).

ОСОБА_5 24 березня 2010 року довіреністю уповноважила ОСОБА_7 юридично оформити на її ім'я право власності на житлову площу, закріплену за нею, що знаходиться в АДРЕСА_3 та продати за ціну та на умовах на свій розсуд (а.с.110-111).

З матеріалів справи неможливо встановити за яку саме суму ОСОБА_7 продав квартиру, належну ОСОБА_5 та кому були передані кошти.

Проте, з матеріалів справи чітко вбачається, що ОСОБА_7 придбав 27 липня 2012 року у ОСОБА_8 згідно договору купівлі-продажу будинок в АДРЕСА_1 (а.с.7-10).

Згідно витягу про держану реєстрацію прав ОСОБА_7 на праві приватної власності належить 3/9 частин даного житлового будинку (а.с.13).

Для можливості створення прийомної сім'ї ОСОБА_7 виписав ОСОБА_5 з АДРЕСА_2 та зареєстрував за адресою АДРЕСА_1.

За вказаною адресою були зареєстрованими відповідачі ОСОБА_8, колишній власник житла, та сестра позивача - відповідачка ОСОБА_5 (а.с.15-16), а згідно довідки виданої вуличкомом ОСОБА_9 та завіреною Виконавчим комітетом Щорської міської ради від 09 липня 2015 року вбачається, що дані особи фактично не проживають за вказаною адресою (а.с.21).

Згідно довідки Городищенської міської ради Менського району Чернігівської області від 06 серпня 2015 року №315 ОСОБА_5 проживає без реєстрації в АДРЕСА_4 з квітня 2014 року. Власного житла на території сільської ради не має (а.с.47).

З довідки, виданої 09 липня 2015 року вуличкомом ОСОБА_9 та завіреної Виконавчим комітетом Щорської міської ради вбачається, що у спірному будинку без реєстрації проживають ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_11, ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.20).

Згідно витягу про держану реєстрацію прав ОСОБА_7 також на праві приватної власності належить 1/1 житлового будинку в АДРЕСА_5 (а.с.96).

Даний будинок ОСОБА_7 придбав 02 березня 2012 року у ОСОБА_12 згідно договору купівлі-продажу (а.с.92-95).

ОСОБА_5 є інвалідом другої групи з дитинства (інвалідність встановлена на термін до 01 грудня 2016 року). Може виконувати просту фізичну роботу (а.с.105).

Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Відповідно до ст.9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення, або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку передбаченому законом.

Стаття 109 ЖК України передбачає виселення із займаного жилого приміщення лише з підстав, установлених законом, зокрема виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

До членів сім'ї власника будинку належать особи, зазначені в ч.2 ст.64 ЖК України, тобто дружина власника, їх діти і батьки, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом і ведуть спільне господарство.

Відповідно до ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

При розгляді справи в суді першої та апеляційної інстанцій достовірно встановлено, що ОСОБА_7 за своєю волею їздив забирати ОСОБА_5 зі школи-інтернату, поселив її та зареєстрував за місцем свого проживання, разом з дружиною мали бажання забрати ОСОБА_5 до себе, щоб допомагати, здійснювати постійний нагляд, ОСОБА_7 були передані всі документи ОСОБА_5 ОСОБА_7 сам відгукнувся на пошук рідні та виявив бажання піклуватись про сестру, займався оформленням та продажем квартири дівчини у м. Ковелі, тому вона була членом його сім'ї. Дані факти також підтвердили свідки та підтверджено доказами.

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України право членів сім'ї власника житла на користування цим житлом виникає за наявності таких умов: особа повинна бути членом сім'ї власника житла та постійно проживати разом із ним.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли у практиці застосування судами Житлового кодексу України» у справах щодо визнання наймача або члена його сім"ї таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини його відсутності понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, в осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк.

Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В ході розгляду справи з показів сторін, свідків, досліджених доказів встановлено що ОСОБА_5 з поважних причин не проживала у спірному будинку - через неприязні стосунки з братом ОСОБА_7 та його дружиною.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність захисту порушених житлових прав відповідача-позивача ОСОБА_5 та про задоволення її позову.

Враховуючи вищезазначені обставини у їхній об'єктивній сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги законності і обґрунтованості рішення суду першої інстанції не спростовують,тому апеляційну скаргу належить відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 - відхилити.

Рішення Щорського районного суду Чернігівської області від 16 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:Судді: