АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 654/2022/15-ц Головуючий в І інстанції Третьякова І.В.
Номер провадження 22-ц/791/268/16 Доповідач: Цуканова І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

«22» лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області в складі:

головуючогоОСОБА_1
суддів:ОСОБА_2,
ОСОБА_3
секретар За участю адвокатів:ОСОБА_4 ОСОБА_5, ОСОБА_6

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_8, третя особа служба у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та за зустрічною позовною заявою ОСОБА_8 до ОСОБА_7, третя особа служба у справах дітей Голопристанської районної державної адміністрації Херсонської області, про визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И Л А:

23 червня 2015 року ОСОБА_7 звернувся до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_8 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що він перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2013 року, від якого мають малолітнього сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, який проживає з матірю. Позивач вважає, що в інтересах дитини проживати з ним, з батьком, виходячи з того, що відповідач бє сина, вживає ненормативну лексику, що негативно впливає на психіку дитини. Крім того, відповідач не має достатнього постійного доходу для забезпечення умов проживання сина, постійного місця проживання, мешкає в орендованих квартирах. Натомість він забезпечений житлом та придатними умовами для проживання та виховання дитини, працює, піклується про сина, може забезпечити йому гармонійний розвиток.

Вимогу про розірвання шлюбу ОСОБА_7 обґрунтував тим, що з січня 2015 року шлюбні відносини з відповідачем припинено, спільне господарство сторони не ведуть, втратили почуття любові та поваги один до одного, у звязку з чим подальше спільне життя і збереження шлюбу не можливе.

22 вересня 2015 року ОСОБА_8 звернулася до суду із зустрічною позовною заявою до ОСОБА_7 про визначення місця проживання сина ОСОБА_10 з нею, посилаючись, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до 3-х років та отримує у звязку з цим відповідну допомогу від держави, а також отримує додатковий дохід, підробляючи барменом в кафе, тобто має достатній заробіток для утримання малолітнього сина, а також проживає зі своїм співмешканцем, який має постійну роботу та дохід та постійне місце проживання.

Рішенням Голопристанського районного суду Херсонської області від 19.11.2015р. позовні вимоги ОСОБА_7 задоволено частково. Розірвано шлюб між ОСОБА_7 та ОСОБА_8, зареєстрований 19.02.2013 року виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, актовий запис №1. В решті позовні вимоги залишено без задоволення.

Зустрічний позов ОСОБА_8 задоволено. Визначено місце проживання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, з матірю ОСОБА_8

Стягнуто зі ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 488 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_7 просить скасувати рішення суду в частині визначення місця проживання дитини, ухвалити нове, яким його позов задовольнити, у задоволенні позову ОСОБА_8 відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права.

Рішення суду в частині розірвання шлюбу ніким не оскаржено.

Заслухавши доповідача, сторони, представників сторін та третьої особи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

З матеріалів справи вбачається, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 19.02.2013 року, зареєстрованому виконавчим комітетом Олексіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області, актовий запис №1 /а.с. 8/.

Від цього шлюбу сторони мають дитину сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження дитини, в якому батьками записані ОСОБА_8 та ОСОБА_7 /а.с. 9/.

Шлюбні відносини між сторонами фактично припинилися в січні 2015 року.

Судом встановлено, що після припинення шлюбних відносин між сторонами з січня 2015 року дитина залишилася проживати з матірю, але з липня 2015 року проживає з батьком. Сторони не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина.

У частинах 1,2 ст. 161 СК України визначено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Відповідно до довідки Олексіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 15.07.2015 року ОСОБА_7 разом з малолітнім ОСОБА_9 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_2, в будинку матері ОСОБА_11 /а.с. 45/.

Відповідно до характеристики з місця проживання, ОСОБА_7 характеризується позитивно. Відповідно до довідок від 11.09.2015р. ОСОБА_7 не перебуває на обліку у лікаря нарколога та лікаря психіатра /а.с. 47, 50-51/.

З довідки ПП «Органік Системс» від 08.06.2015р. вбачається, що ОСОБА_7 працював на даному підприємстві та отримував заробітну плату. В судовому засіданні позивач пояснив, що з 27.10.2015р. він звільнений з даного підприємства та ніде не працює /а.с.10, 11/.

З довідки завідуючої ДНЗ «Веселка» від 27.08.2013 року вбачається, що ОСОБА_9 відвідує дитячий садок, вихованням дитини цікавиться батько ОСОБА_7 З довідки завідуючої ДНЗ «Веселка» від 21.09.2015 року вбачається, що з 01.10.2015 року І-а молодша група не працює /а.с. 48, 60/.

З виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_1, вбачається, що за медичною допомогою дитина звернулася 24.07.2015 року зі скаргами на висипання шкіри та свербіж. Встановлено діагноз анемія та алергійний дерматит, призначене лікування /а.с. 49/.

З довідки Олексіївської сільської ради Голопристанського району Херсонської області від 02.06.2015 року вбачається, що відповідач ОСОБА_8 зареєстрована, але не проживає ІНФОРМАЦІЯ_3/а.с. 12/.

Відповідно до характеристики, наданої Гаврилівською сільською радою Каланчацького району Херсонської області від 14.09.2015 року, ОСОБА_8 не зареєстрована на території сільської ради, проте проживала в період з вересня 2014 року по січень 2015 року в с.Гаврилівка Каланчацького району Херсонської області. Характеризується з позитивної сторони, займається вихованням дитини, створила гідні умови проживання для сімї, зокрема для дитини, проявила себе турботливою мамою та дружиною. Дитина постійно знаходилася лише з мамою, як на прогулянках, так і в громадських місцях. Спиртні напої та тютюнові вироби відповідач не вживає /а.с. 59/.

Відповідно до характеристики, наданої депутатом Чорнобаївської сільської ради Білозерського району Херсонської області від 31.07.2015 року, ОСОБА_8 проживає в ІНФОРМАЦІЯ_4, разом з сином ОСОБА_10 та цивільним чоловіком ОСОБА_12 в будинку його батьків. На даний час ОСОБА_8 працює барменом в кафе, веде активний спосіб життя, займається спортом, має авторитет у своїх товаришів, претензій та нарікань з боку сусідів немає /а.с. 37/.

Відповідно до довідки про отримання допомоги від 27.07.2015 року ОСОБА_8 перебуває на обліку в управлінні праці та соціального захисту населення Голопристанської РДА та з 26.06.2013р. по 29.04.2016р. їй призначено допомогу по догляду за дитиною до трьох років ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 36/.

Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання сімї ОСОБА_8 від 16.09.2015р. за місцем її проживання за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_5, для проживання та виховання дитини створені необхідні умови. Дитина має окрему кімнату, забезпечена необхідним одягом та взуттям, іграшками, книжками. В кімнаті є дитяче ліжко, тумба для речей, санітарно-гігієнічні умови проживання добрі. Власник житла ОСОБА_13 не заперечує проти проживання в будинку малолітнього ОСОБА_9. Аналогічні факти встановлені при обстеженні умов проживання сімї ОСОБА_8 депутатом Чорнобаївської сільської ради від 15.05.2015р. та від 16.09.2015р. /а.с. 38, 57, 58/.

Служба у справах дітей Голопристанської РДА надала суду висновок від 22.09.2015 року №01-25/562, відповідно до якого батьки малолітнього ОСОБА_9, сторони в справі, характеризуються позитивно, працюють, мають дохід. Обстеження умов проживання як батька так і матері вказує на наявність задовільних умов проживання обох батьків. Проте комісією встановлено, що батько виявляє більшу увагу до дитини і турботу про неї, тому служба у справах дітей вважає за доцільне визначити для малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, місце проживання з батьком за адресою: с.Олексіївка, вул. Суворова,29, Голопристанський район, Херсонська область.

При вирішенні спору судом оцінені показання свідків ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17

Приймаючи рішення у справі, суд застосував Декларацію прав дитини, прийняту Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матірю.

Суд також керувався п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» №11 від 21.12.2007р., в якому розяснено наступне.

Суди, вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, мають виходити із рівності прав та обовязків батька й матері щодо своїх дітей, повинні постановити рішення, яке відповідало б інтересам дітей. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Визначаючи місце проживання дитини з матірю, суд виходив з того, що на час ухвалення рішення дитині виповнилося лише 2 роки 6 місяців, у дитини задовільний стан здоровя, а також суд прийняв до увага такі істотні обставини, як відсутність у обох батьків власного житла, але наявність постійного місця проживання, створення відповідачем належних матеріально-побутових умов для проживання та розвитку дитини.

Суд врахував матеріальний стан батьків, а саме відсутність у позивача постійного заробітку та отримання відповідачем соціальних виплат та тимчасового заробітку. Суд також прийняв до уваги ставлення до виконання батьківських обовязків обох батьків, позитивну громадську характеристику обох батьків, бажання кожного з них забезпечити проживання дитини в атмосфері любові та турботи. Водночас суд врахував поведінку позивача, який без згоди матері вивіз дитину до місця свого проживання та чинив перешкоди в спілкуванні матері з сином.

Судом не встановлено виняткових обставин, коли дитина могла б бути розлучена з матірю.

Обставини, які б виключали залишення дитини з відповідачкою, що передбачені ч.2 ст. 161 СК України, судом також не встановлено.

При цьому, суд не прийняв до уваги доводи позивача, що відповідач недбало ставиться до сина, бє його, не має самостійного доходу та постійного місця проживання, оскільки дані факти не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи.

Суд критично оцінив покази свідка ОСОБА_17 яка показала, що відповідач не турбується про родину, ані про чоловіка, ані про дитину. Батько дитини краще відноситься до сина та піклується про нього ніж мати, та не прийняв ці їх покази до уваги через неприязне відношення свідка до відповідача, про що свідок заявила в судовому засіданні.

Щодо твердження позивача та його представника про неналежний догляд за дитиною з боку відповідача, що призвело до захворювань дитини, то суд вважав, що даний факт не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні, оскільки позивачем не надано жодного доказу на підтвердження виникнення хвороби у дитини з причин відповідної поведінки відповідача. А надана позивачем виписка із медичної картки дитини тільки констатує факт наявності певної хвороби дитини та не вказує на причину її виникнення.

Стосовно наданого службою в справах дітей висновку про доцільність визначення місця проживання дитини з батьком суд вважав його невмотивованим, оскільки з висновку не зрозуміло, з яких підстав надано перевагу правам та обовязкам батька на проживання з ним дитини, в чому виявляється більша увага до дитини та турбота до неї з боку батька, за наявності позитивних характеристик обох батьків, належних побутових умов проживання обох батьків. Тому суд вважав, що висновок не є належним доказом у справі /а.с. 103-104/.

Таким чином, суд дійшов висновку, що з урахуванням вказаних вище обставин, місце проживання ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, слід визначити з матірю, що відповідає інтересам дитини, тому позовні вимоги ОСОБА_7 щодо визначення місця проживання сина з ним, за думкою суду, не підлягають задоволенню, а зустрічні позовні вимоги ОСОБА_8 щодо визначення місця проживання сина з нею підлягають задоволенню.

Такі висновки суду відповідають обставинам справи, підтверджуються дослідженими доказами, яким дана відповідна юридична оцінка.

Рішення суду в оскаржуваній частині відповідає нормам матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Доводи ОСОБА_7 про кращі житлово-побутові умови для проживання сина до уваги колегією суддів не приймаються, оскільки дана обставина не може бути вирішальною при вирішенні спору, як це розяснено в п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №16 від 12.06.1998р., про що зазначено вище.

Безпідставними є також твердження ОСОБА_7 про неправильну оцінку судом показань свідка ОСОБА_17, яка в дійсності не заявляла про неприязні стосунки зі ОСОБА_8, оскільки хоча свідок дослівно про таке відношення не заявляла, проте зміст її показань свідчить про її негативне ставлення до відповідача за первісним позовом.

Що стосується показань свідка ОСОБА_18, яка показала, що ОСОБА_8 вимагала грошові кошті зі ОСОБА_7 за побачення з дитиною, то, за думкою судової колегії, суд правомірно не прийняв їх до уваги, оскільки вони не стосуються предмета спору і мають бути оцінені та враховані у спорі між сторонами щодо участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

Оскільки незгода ОСОБА_7 із застосуванням судом положень Конвенції про право дитини ґрунтується на його особистому тлумаченні її змісту, то колегія суддів такі доводи апеляційної скарги до уваги не приймає.

Безпідставними є також доводи апеляційної скарги про неправомірне встановлення судом тих обставин, що ОСОБА_7 вивіз дитину до свого місця проживання без згоди матері та чинив їй перешкоди в спілкуванні з сином, оскільки такий вивіз дитини ОСОБА_7 підтвердив в ході судового засідання апеляційного суду, а створення перешкод у побаченнях з дитиною підтверджено показаннями свідка ОСОБА_19 при розгляді справи місцевим судом та поясненнями представника органу опіки та піклування в судовому засіданні апеляційного суду.

Колегія суддів не погоджується також з твердженнями ОСОБА_7 про неналежність та недопустимість як доказу характеристики, наданої ОСОБА_8 депутатом Чорнобаївської сільської ради від 31.07.2015р. ОСОБА_20 /а.с. 37/, до повноважень якого не входить видання характеристик фізичним особам.

При цьому колегія суддів виходить з положень ч.1 ст. 64 ЦПК України, за якою письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службовою або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи.

Оскільки рішення суду в частині позовних вимог про розірвання шлюбу ніким не оскаржується, то судова колегія в силу принципу диспозитивності йому юридичної оцінки не дає

Керуючись ст.ст.303, 308, 315, п.1 ч.1 ст.307 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 19 листопада 2015 року в частині визнання місця проживання дитини ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_6, залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий І.В.Цуканова

Судді: І.В.Вейтас

ОСОБА_3