У Х В А Л А

іменем україни

13 січня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Ткачука О.С.,

суддів: Журавель В.І., Луспеника Д.Д.,

Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про звернення стягнення на предмет іпотеки за касаційною скаргою ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5, поданою представником - ОСОБА_8, на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року та рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з указаним позовом, посилаючись на те, що 23 листопада 2006 року між ним та ОСОБА_9 було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти у розмірі 15 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов цього договору вони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1. Крім того, відповідно до кредитної угоди від 27 лютого 2008 року вона отримала кредитні кошти у розмірі 80 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов цієї угоди сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 91,3 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. Спадкоємцями після її смерті є її батьки: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4 Посилаючись на те, що станом на день її смерті розмір непогашеної заборгованості за кредитними договорами складав 5 611,53 доларів США та 83 845,65 доларів США відповідно, позивач, з урахуванням уточнень позовних вимог, просив стягнути з відповідачів по 158 475 грн. з кожного шляхом звернення стягнення на предмети іпотеки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 26 листопада 2013 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_3, законним представником якого є ОСОБА_5, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 158 475 грн. та судові витрати у розмірі 606 грн. 07 коп. Стягнуто з ОСОБА_4, законним представником якої є ОСОБА_5, на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 158 475 грн. та судові витрати у розмірі 606 грн. 07 коп. Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 158 475 грн. та судові витрати у розмірі 606 грн. 07 коп. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість у розмірі 158 475 грн. та судові витрати у розмірі 606 грн. 07 коп. В іншій частині позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року рішення районного суду скасовано. Позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. У рахунок погашення ј частини заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2006 року та кредитним договором від 27 лютого 2008 року, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 158 475 грн., що виникла у ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, перед ПАТ КБ «ПриватБанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_1, у межах вартості майна, успадкованого ОСОБА_3, законним представником якого є ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_9

У рахунок погашення ј частини заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2006 року та кредитним договором від 27 лютого 2008 року, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 158 475 грн., що виникла у ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, перед ПАТ КБ «ПриватБанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_1, у межах вартості майна, успадкованого ОСОБА_4, законним представником якого є ОСОБА_5, після смерті ОСОБА_9

У рахунок погашення ј частини заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2006 року та кредитним договором від 27 лютого 2008 року, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 158 475 грн., що виникла у ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, перед ПАТ КБ «ПриватБанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_1, у межах вартості майна, успадкованого ОСОБА_7, після смерті ОСОБА_9

У рахунок погашення ј частини заборгованості за кредитним договором від 23 листопада 2006 року та кредитним договором від 27 лютого 2008 року, яка станом на ІНФОРМАЦІЯ_1 складає 158 475 грн., що виникла у ОСОБА_9, померлої ІНФОРМАЦІЯ_1, перед ПАТ КБ «ПриватБанк», звернуто стягнення на предмет іпотеки: нежитлове приміщення АДРЕСА_2; квартиру АДРЕСА_1, у межах вартості майна, успадкованого ОСОБА_6, після смерті ОСОБА_9

Встановлено спосіб реалізації зазначених предметів іпотеки шляхом їх продажу на прилюдних торгах з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Розподілено судові витрати.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5, ОСОБА_8, просить скасувати судові рішення, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, й ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із доведеності розміру кредитної заборгованості станом на день смерті спадкодавця відповідачів, тому стягнув грошові кошти як розмір кредитної заборгованості. При цьому, відмовляючи у зверненні стягнення на предмет іпотеки, суд послався на ненадання позивачем відомостей стосовно статусу спірного нерухомого майна.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та задовольняючи позов у повному обсязі, апеляційний суд виходив із того, що батьки померлої ОСОБА_9 та її діти, законним представником яких є батько, прийняли спадщину, а неотримання ними свідоцтва про право на спадщину не звільняє їх від обов'язку з погашення її кредитів та є підставою для звернення стягнення на предмети іпотеки в межах вартості майна, одержаного кожним спадкоємцем.

Проте повністю з такими висновками апеляційного суду погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає.

Судами встановлено, що 23 листопада 2006 року між ОСОБА_9 та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено кредитний договір, відповідно до умов якого вона отримала кредитні кошти у розмірі 15 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов цього договору вони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є квартира АДРЕСА_1.

Крім того, відповідно до кредитної угоди від 27 лютого 2008 року вона отримала кредитні кошти у розмірі 80 тис. доларів США. На забезпечення виконання умов цієї угоди сторони того ж дня уклали договір іпотеки, предметом якого є нежитлове приміщення АДРЕСА_2, загальною площею 91,3 кв. м.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_9 померла. Відповідно до спадкової справи спадкоємцями після її смерті є її батьки: ОСОБА_6, ОСОБА_7 та діти: ОСОБА_3, ОСОБА_4, Свідоцтва про право на спадщину ними не отримано.

Пред'являючи позов, ПАТ КБ «ПриватБанк» посилалося на те, що станом на день смерті ОСОБА_9 розмір непогашеної заборгованості за кредитними договорами складав 5 611,53 доларів США та 83 845,65 доларів США відповідно, який відповідачі як її спадкоємці не погасили.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 Закону «Про іпотеку», в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої ст. 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Суд апеляційної інстанції у резолютивній частині свого рішення зазначив загальний розмір заборгованості, не зазначивши при цьому всіх його складових, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки, що є обов'язковим.

Також відповідно до ст. 38 Закону України «Про іпотеку» суду слід звернути увагу на дотримання цієї норми права та умов договору іпотеки про визначення початкової ціни предмета іпотеки (постанова Верховного Суду України від 23 грудня 2015 року № 6-1205цс15).

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 27 травня 2015 року № 6-61цс15 та від 09 грудня 2015 року № 6-2479цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Отже, суд апеляційної інстанції у порушення ст. ст. 212-214, 303, 316 ЦПК України не перевірив правильності розрахунку кредитної заборгованості та не встановив усіх її складових, а також не визначив початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Разом з тим, посилання касаційної скарги на те, що відповідачі не отримали спадщину, а тому не повинні відповідати за зобов'язаннями спадкодавця є безпідставними.

Згідно з нормою ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав і обов'язків, що зазначені у ст. 1219 ЦК України (ст. ст. 1218, 1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (ч. 2 ст. 1220 ЦК України).

Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Чинне законодавство розмежовує поняття прийняття спадщини (глава 87 ЦК України «Здійснення права на спадкування») та оформлення спадщини (глава 89 ЦК України «Оформлення права на спадщину»).

Відповідно до ч. 1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч. 5 ст. 1268 ЦК України).

Частиною 1 ст. 1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Однак, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч. 3 ст. 1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об'єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Таким чином, за змістом ст. 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до третьої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статусу іпотекодавця, має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі й на тих самих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Указаний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року № 6-33цс15 і відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковим для всіх судів України.

Отже, прийнявши спадщину, відповідачі набули й обов'язки іпотекодавця, незалежно від отримання свідоцтв про право на спадщину.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 39 ЦПК України права, свободи та інтереси малолітніх осіб віком до чотирнадцяти років, а також недієздатних фізичних осіб захищають у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, опікуни чи інші особи, визначені законом. Права, свободи та інтереси неповнолітніх осіб віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років, а також осіб, цивільна дієздатність яких обмежена, можуть захищати у суді відповідно їхні батьки, усиновлювачі, піклувальники чи інші особи, визначені законом. Суд може залучити до участі в таких справах неповнолітню особу чи особу, цивільна дієздатність якої обмежена.

Ураховуючи те, що інтереси неповнолітніх ОСОБА_3 та ОСОБА_4 представляє їх батько, ОСОБА_5, то вони, прийнявши спадщину, несуть через свого законного представника відповідальність й за виконання обов'язків спадкодавця - іпотекодавця.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи в, судом апеляційної інстанції не встановлені, рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи в цій частині на новий апеляційний розгляд.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3, ОСОБА_4, законним представником яких є ОСОБА_5, подану представником - ОСОБА_8, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 18 серпня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.С. Ткачук

Судді: В.І. Журавель

Д.Д. Луспеник

С.Ф. Хопта

С.П. Штелик