АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ПОЛТАВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 524/7321/15-ц Номер провадження 22-ц/786/129/16Головуючий у 1-й інстанції Андрієць Д. Д. Доповідач ап. інст. Панченко О. О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 січня 2016 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Полтавської області в складі:

Головуючого судді: Панченка О.О.,

Суддів: Пікуля В.П., Прядкіної О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 яка діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3

на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2015 року

по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за договором банківського обслуговування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2015 року ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» звернулося до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 15.07.2011 року між ним та ОСОБА_3 був укладений договір банківського обслуговування № BLaЖГА00052948, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 50000,00 грн. з терміном повернення кредиту 15.07.2014 року. Згідно договору за користування кредитними коштами встановлюється плата в розмірі 15,00% річних та комісія за управління кредитом в розмірі 1,75 % від суми кредиту. Вказував, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо повернення кредитних коштів, сплати процентів за користування кредитом, внаслідок чого виникла прострочена заборгованість за кредитом. Посилаючись на викладені обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_3 на його користь заборгованість за договором банківського обслуговування № BLaЖГА00052948 від 15.07.2011 року в сумі 44694,95 грн.

Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2015 року вказаний позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський Акціонерний Банк» заборгованість за кредитним договором банківського обслуговування № BLaЖГА00052948 від 15.07.2011 року у розмірі 25147, 42 грн.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір у розмірі 251, 47 грн.

З рішенням суду частково не погодилася ОСОБА_2 яка діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 та подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення місцевого суду скасувати в частині стягнення комісії у розмірі 7 000 грн. та зменшити розмір неустойки до 4 500 грн. В іншій частині рішення суду просить залишити без змін.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та доводи апелянта, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення за наступних підстав.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, 15.07.2011 року між ПАТ «Всеукраїнський Акціонерний Банк» та ОСОБА_3 був укладений договір банківського обслуговування № BLaЖГА00052948, відповідно до якого банк надав відповідачу кредит на поточні потреби в розмірі 50000,00 грн., зі сплатою 15,00% річних, терміном повернення кредиту 15.07.2014 року.

Пунктом 1.6 договору визначено, що за обслуговування кредиту встановлюється щомісячна плата у вигляді комісії за управління кредитом. Її розмір, відповідно до п. 4 Спеціальної частини договору, становить 1,75 % від суми кредиту.

Згідно п. 2.5.2 договору відповідач зобов'язався не пізніше дати, встановленої в графіку, поповнювати рахунок ПАТ «ВіЕйБі Банк», вказаний в п. 6 спеціальної частини договору, у валюті кредиту шляхом внесення готівкових коштів через касу банку або безготівковим перерахуванням, у сумах, не менших за суми платежів, встановлених в графіку, а також в сумах комісії за управління кредитом.

П. 4.3 договору передбачено, що у випадку прострочення позичальником сплати або сплати не в повному обсязі чергового платежу за графіком погашення заборгованості, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню, що розраховується від суми невиконаних боргових зобов'язань (неповерненої чергової частини кредиту та/або несплачених процентів та/або комісії за управління кредитом), строк виконання яких настав і які не були виконані на день прострочення виконання. Ставка, яка розраховується для обчислення пені, зазначена в п. 9 Спеціальної частини договору.

В результаті неналежного виконання ОСОБА_3 своїх обов'язків по договору банківського обслуговування, утворилась заборгованість, яка відповідно до наданого позивачем розрахунку станом на 15.08.2015 року становить 44694,95 грн. і складається з: кредиту - 4416,07 грн.; відсотків - 1157,64 грн.; комісії по РО - 7000,00 грн.; плати за пропуск платежів - 32121,24 грн., що підтверджується доданим до матеріалів справи розрахунком заборгованості за договором.

Відповідно до статей 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином в порядку встановленому договором або законом та в установлений строк.

Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Статтею 611 ЦК України передбачено, що в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Частиною 1 ст. 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

З урахуванням викладеного, встановивши, що ОСОБА_3 належним чином не виконуються зобов'язання за кредитним договором, місцевий суд прийшов до висновку, що банк має право на стягнення з відповідача на свою користь суми боргу.

Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Як роз'яснив Пленум ВССУ у п. 27 Постанови № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року, істотними обставинами в розумінні частини третьої статті 551 ЦК можна вважати, зокрема, ступінь виконання зобов'язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов'язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу (наприклад, відсутність негативних наслідків для позивача через прострочення виконання зобов'язання).

Таким чином, місцевий суд встановивши, що розмір неустойки значно перевищує розмір збитків, прийшов до висновку про необхідність зменшення розміру пені, нарахованої відповідачу за несвоєчасне виконання зобов'язань за договором з 32121,24 грн. до загальної суми заборгованості по кредиту в сумі 12573,71 грн., тобто майже у 2,5 раза.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції як з вірним та обґрунтованим, та відкидає доводи апелянта про безпідставність нарахування комісії згідно умов договору, оскільки останній в зазначеній частині ОСОБА_3 не оскаржувався, а навпаки виконувався. У зв'язку з викладеним, безпідставними є посилання на ухвалу ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.06.2014 року, оскільки предметом розгляду у справі було визнання частково недійсними умов кредитного договору в частині обов'язку сплати комісії.

Відповідно до ч. 2 ст. 308 ЦК України, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

При цьому, колегія суддів не погоджується з доводами апелянта щодо пропуску позивачем строку позовної давності, про застосування якого прохав відповідач, оскільки як вбачається з матеріалів справи позовні вимоги пред'явлені в межах збільшеного строку позовної давності.

Виходячи з наведеного, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції і не доводять належними доказами їх неправомірність.

Відповідно до ч.3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Враховуючи викладене, судова колегія дійшла висновку про те, що судом першої інстанції з'ясовано всі обставини та надано їм належну правову оцінку. Порушень норм матеріального та процесуального права, які б могли призвести до зміни чи скасування рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 14 листопада 2014 року судовою колегією не встановлено.

Керуючись ст. ст.. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 яка діє в інтересах та за довіреністю ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 13 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ..

Головуючий суддя : /підпис/ Панченко О.О.

Судді: /підпис/ Пікуль В.П. /підпис/ Прядкіна О.В.

КОПІЯ

ВІРНО: суддя Апеляційного суду

Полтавської області ______________ Панченко О.О.