Справа № 581/489/13-ц
Провадження № 2/581/1/16
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У к р а ї н и

18 січня 2016 року сел. Липова Долина

Липоводолинський районний суд Сумської області у складі: головуючого - судді Бутенка Д.В, за участі секретаря судового засідання Голодної М.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 (правонаступника позивача ОСОБА_3) до Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, ОСОБА_4, третя особа без права заявлення самостійних вимог на предмет спору: відділ Державного земельного агенства у Липоводолинському районі Сумської області, про визнання частково незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Московської сільської ради № 45 від 15 липня 1997 року, визнання частково недійсним Державного акту на право приватної власності на землю,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_3 звернулася до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її чоловік - ОСОБА_6, який постійно до дня смерті мешкав в с. Московське Липоводолинського району Сумської області. ОСОБА_6 за свого життя склав заповіт, яким усе належне йому майно розпорядився передати після його смерті ОСОБА_4, тобто фізичній особі - відповідачці по справі, дане розпорядження є чинне на день розгляду даної справи та ніким неоспорено. До складу спадщини увійшла приватизована спадкодавцем земельна ділянка площею 0,62 га, в тому числі 0,25 га - під будівництвом та обслуговуванням житлового будинку і погосподарських будівель, 0,37 га - для ведення особистого підсобного господарства, право власності на яку підтверджено Державним актом на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1. Житловий будинок разом із погосподарськими будівлями, які розміщені на цій земельній ділянці з березня 2005 року належав позивачці ОСОБА_3 на праві приватної власності. На час прийняття рішення виконавчим комітетом Московської сільської ради № 45 від 15 липня 1997 року, на підставі якого видавався Державний акт на право приватної власності на землю ОСОБА_6, домоволодіння по погосподарській книзі обліковувалось за ним, хоча правовстановлюючих документів на житловий будинок та погосподарські будівлі оформлено не було. Уважала, що земельна ділянка, на якій знаходиться житловий будинок з погосподарськими спорудами і який належить ОСОБА_3 на праві приватної власності, включена до складу спадщини після смерті її чоловіка, хоча спадкоємцем землі під житловим будинком є відповідачка по справі ОСОБА_4 Позивач зазначав, що в силу ст. 120 Земельного кодексу України та ст. 377 ЦК України до особи, яка набула права власності на житловий будинок переходить і право власності на земельну ділянку, на якій він розміщений без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землекористувача.

Позивач просив суд визнати частково незаконним та скасувати рішення виконавчого комітету Московської сільської ради № 45 від 15 липня 1997 року та визнати частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю виданий на ім'я ОСОБА_6, а саме в частині розміру земельної ділянки 0,27 га (де 0,25 га виділено під будівництво та обслуговування житлового будинку, 0,02 га для ведення особистого селянського господарства).

Процесуальний правонаступник позивачки ОСОБА_2, залучений судом після смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 гр. ОСОБА_3, підтримав первісно пред'явлений позов в вищевикладеної підстави та пояснив, що він наполягає на визнанні незаконним рішення сільської ради та недійсним Державного акту на право приватної власності на землю лише у тому розмірі, який займає успадкований ним житловий будинок і погосподарські споруди і є необхідним для його обслуговування.

Відповідачі, Московська сільська рада Липоводолинського району Сумської області, ОСОБА_4 в судове засідання не з'явилися, але в своїх письмових заявах позов визнали в повному обсязі, просили суд розглянути справу без їх присутності.

У судовому засіданні 20 листопада 2014 року відповідач ОСОБА_4 суду пояснила про те, що вона з позовом правонаступника ОСОБА_3 в повному обсязі згодна і претензій до ОСОБА_2 з приводу земельної ділянки необхідної для обслуговування успадкованого ним будинку вона на має, спадкових прав на вказану землю вона оформляти не буде.

Представник відділу Держземагенства у Липоводолинському районі, як третя особа, до суду не з'явився, але в письмовій заяві не заперечував проти позову, просив справу розглянути без участі представника відділу Держземагенства у Липоводолинському районі.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази зібраній у ній, суд вважає, що позов підлягає чатсковому задоволенню, з таких підстав.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, ІНФОРМАЦІЯ_2 в с. Московське Липоводолинського району Сумської області помер ОСОБА_6 у віці 70 років. З 30 жовтня 1966 року ОСОБА_6 та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі (а.с.5,11).

Рішенням виконавчого комітету Московської сільської ради народних депутатів Липоводолинського району Сумської області від 16 жовтня 1995 року № 35 ОСОБА_6 передано у приватну власність земельні ділянки, які знаходяться в межах села Московське в розмірі 0,08 га - для обслуговування житлового будинку 0,48 га - для ведення особистого підсобного господарства. 15 липня 1997 року рішенням виконавчого комітету Московської сільської Ради народних депутатів Липоводолинського району Сумської області внесено зміни у площі переданих земельних ділянок, які були раніше передані громадянам с.Московське у приватну власність, а саме: ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,62 га, з якої: 0,25 га призначено для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель; 0,37 га призначено для ведення особистого підсобного господарства (а.с.12,13).

З фотокопії Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданого 03 квітня 2000 року вбачається, що ОСОБА_6, який мешкав на той час в АДРЕСА_1 на підставі рішення виконавчого комітету Московської сільської Ради народних депутатів № 45 від 15 липня 1997 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,62 га, розташовану на території Московської сільської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель - 0,25 га, ведення особистого підсобного господарства - 0,37 га (а.с.6).

На підставі рішення виконавчого комітету Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 30 березня 2005 року № 22 ОСОБА_3 21 червня 2005 року видано свідоцтво про право власності на житловий будинок із господарськими будівлями, який розташований в АДРЕСА_1 (а.с.10,15).

Згідно з довідкою виконавчого комітету Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області від 26 червня 2013 року № 267 та даних погосподарської книги, домоволодіння АДРЕСА_1, обліковувалось за ОСОБА_3 до грудня 1995 року. Згідно із заявою гр. ОСОБА_3 та рішення виконавчого комітету Московської сільської ради № 51 від 06 грудня 1995 року погосподарський номер було переведено на її чоловіка гр. ОСОБА_6, а з січня 2001 року згідно з записом в погосподарській книзі даний житловий будинок обліковується за гр. ОСОБА_3 (а.с.14).

Зі свідоцтва про право на спадщину від 08 травня 2012 року серії ВРР № 560557 вбачається те, що спадкоємцем за заповітом прав на майно гр. ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є гр. ОСОБА_4; спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається із земельної ділянки загальною площею за матеріалами технічної документації - 3,1348 га, за правовстановлюючим документом - 3,135 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Сумська область, Липоводолинський район, територія Московської сільської ради, і яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_2. Згідно зі свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08 травня 2012 року серії ВРР № 560558 спадкоємцем зазначеного майна в заповіті гр. ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, є гр. ОСОБА_4; спадкове майно, на яке видано свідоцтво складається з земельної ділянки загальною площею за матеріалами технічної документації - 0,2323 га, за правовстановлюючим документом - 0,232 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться за адресою: Сумська область, Липоводолинський район, територія Московської сільської ради і яка належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3 (а.с. 43-45).

ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Московське Липоводолинського району Сумської області у віці 75 років померла ОСОБА_3 Ухвалою Липоводолинського районного суду Сумської області від 24 жовтня 2014 року залучено в якості процесуального правонаступника позивачки ОСОБА_3 - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителя с. Московське Липоводолинського району Сумської області (а.с. 47, 56).

Згідно з довідкою Липоводолинської районної державної нотаріальної контори № 740/01-16 від 01 вересня 2014 року вбачається, що після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 в Липоводолинській районній державній нотаріальній конторі 24 вересня 2013 року заведена спадкова справа за заявою ОСОБА_2. Заповіт від імені ОСОБА_3 Липоводолинською державною районною нотаріальною конторою не посвідчувався. Свідоцтва про право на спадщину даному спадкоємцю не видавалися (а.с.53).

За даними комісійного акту, складеного в тому числі за участі сторін, землевпорядника сільської ради Борисенка В.М., депутата сільської ради Горб Л.І. та суміжних землевласників ОСОБА_9 і ОСОБА_10 від 10 грудня 2014 року, житловий будинок та господарські будівлі, які належать померлій ОСОБА_3 і розташовані за адресою: АДРЕСА_1, розміщені на земельній ділянці площею 0,27 га і займають лише площу 0,06 га, яка належить померлому ОСОБА_6 (а.с.76,77,78).

При вирішенні даної справи суд виходить з наступних норм законів та висновків, а саме:

Відповідно до ч.1,2 ст. 22 Кодексу про шлюб та cім'ю України майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. При цьому, кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном.

Згідно з ч.1 ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.

Частиною 1 ст. 17 Закону України «Про власність» також визначає презумпцію спільної власності громадян, якщо таке майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім'ї.

У відповідності до ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення.

Згідно з нормами ст.377 ч.1 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).

Як вбачається з досліджених матеріалів справи, право власності на земельну ділянку площею 0,62 га, розташовану в с. Московське Липоводолинського району Сумської області для будівництва і обслуговування житлового будинку, ведення особистого підсобного господарства, за життя ОСОБА_6 посвідчувалось Державним актом на право приватної власності на землю і таке право було набуто ним на підставі норм ст.17, 22, 23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року (а.с.6), проте право на цю земельну ділянку до спадкоємця померлого ОСОБА_6 ОСОБА_4 перейшло на підставі заповіту та норми нинішнього Цивільного та Земельного кодексів України.

Право власності гр. ОСОБА_3 на житловий будинок АДРЕСА_1 виникло 15 червня 2005 року за її життя, тобто в період дії нинічинного Цивільного кодексу та Земельного кодексу, і не на підставі цивільно-правових договорів (правочинів) про відчуження нерухомості, а за актом органу місцевого самоврядування (а.с. 10,15), і також права на будинок перейшли до позивача з моменту відкриття спадщини в порядку спадкування за законом (а.с. 53). Тобто право власності на земельну ділянку виникло і посвідчувалося раніше у гр. ОСОБА_6 і його правонаступника ОСОБА_4, а ніж виникло право власності на житло у гр. ОСОБА_3 та її правонаступника.

При цьому, суд не вбачає підстав для визнання незаконним рішення виконавчого комітету Московської сільської ради № 45 від 15 липня 1997 року в частині передачі у приватну власності ОСОБА_6 земельної ділянки по АДРЕСА_1 площею 0,27 га, оскільки вони прийняті цим органом в межах повноважень та у спосіб, визначений чинним на час їх прийняття законом, його текст вони повністю узгоджуються із нормами ст.ст. 6,9,17,23 Земельного кодексу України від 18 грудня 1990 року та ст.35,42 Закону України «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування» від 07 грудня 1990 року. До цього, позивач та його процесуальний правонаступник не навели суду переконливих мотивів, які б слугували підставою для скасування цього рішення органу місцевого самоврядування, а прийняття цього рішення у липні 1997 року жодним чином не порушувало права власності ОСОБА_3 та її спадкоємця, яке виникли лише у березні 2005 року.

Разом із цим, на даний час ОСОБА_2 є спадкоємцем ОСОБА_3 і відповідно особою, яка з часу відкриття спадщини набула права на майно, яке належало спадкодавцю за його життя. Також ОСОБА_4 у свою чергу є спадкоємцем за заповітом всього майна, яке за життя належало ОСОБА_6 ОСОБА_4 у даній справі не отримала свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спірну земельну ділянку, а позивач ОСОБА_2 також не отримав свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3

Проте, на думку суду, розміщення успадкованого ОСОБА_2 будинку з господарськими спорудами на успадкованій ОСОБА_4 земельній ділянці, з огляду на вищевказані норми законів, порушує право процесуального правонаступника позивача на володіння, користування і розпорядження частиною земельної ділянки, розташованої під цими будівлями та для їх обслуговування. З огляду на це та приймаючи визнання відповідачем ОСОБА_4 пред'явленого до неї позову згідно з вимогами ч.4 ст. 174 ЦПК України, оскільки воно є дійсним і відповідає волевиявленню цієї сторони, ґрунтується на встановлених обставинах справи, суд вважає, що позов в частині визнання вищевказаного правовстановлюючого документу частково недійсним підлягає задоволенню, оскільки дія цього документу не створює умов для оформлення спадкових прав ОСОБА_2, включаючи необхідну частину земельної ділянки для обслуговування будинку та надвірних споруд. Такий мотив суду узгоджується із висновком Верховного Суду України, викладеному у справі № 6-57цс13 від 19 червня 2013 року.

За таких обставин, позов сухоноса І.В. до двох відповідачів підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

В ИРІШИВ:

Позов ОСОБА_2 (правонаступника позивача ОСОБА_3) до Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, ОСОБА_4 задовольнити частково.

Визнати частково недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії НОМЕР_1, виданий Московською сільською радою Липоводолинського району 03 квітня 2000 року на земельну ділянку загальною площею 0,62 га, розташовану на території с.Московське Московської сільської ради Липоводолинського району Сумської області, призначену для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, ведення особистого підсобного господарства: в частині, яка необхідна для розташування та обслуговування житлового будинку АДРЕСА_1, належного правонаступнику померлої ОСОБА_3 - ОСОБА_2, а саме: площею 0,06 га в структурі одного масиву земельної ділянки площею 0,27 га, призначеної для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Відмовити ОСОБА_2 у задоволенні позову в частині визнання незаконним та скасування рішення виконавчого комітету Московської сільської ради № 45 від 15 липня 1997 року.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Сумської області через Липоводолинський районний суд Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Д. В. Бутенко