Номер справи 623/4832/15-ц
Номер провадження 2/623/94/2016
05 січня 2016 року м. Ізюм
Ізюмський міськрайонний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Бутенка В.М.
за участю: секретаря - Костенко В.В.
судового розпорядника - Максименка Р.С.
розглянувши в відкритому судовому засіданні в м. Ізюмі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів, -
У жовтні 2015 року позивач, ОСОБА_2, звернулася до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що з ОСОБА_3 перебувала у фактичних шлюбних відносинах, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4, який мешкає з нею. 12 квітня 2015 року відносини з відповідачем припиненні, він проживає окремо від дитини, матеріально дитину достатньо не забезпечує.
Просить суд стягнути з ОСОБА_3 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, в розмірі 500 грн щомісячно до досягнення його повноліття, стягнути на її користь витрати на правову допомогу в розмірі 120 грн.
Позивачка в судове засідання не з'явилася з поважних причин, надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, на заочне рішення згодна.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився без поважних причин, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи за його відсутності не надійшло.
Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статей 169, 224 ЦПК України.
Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити при проведенні судового засідання за відсутності сторін та без здійснення фіксації судового засідання технічними засобами, що відповідає положенням ст. 197 ЦПК України.
Перевіривши і дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.
Судом встановлені факти і відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.
Відповідно до ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.
Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведеності перед судом їх переконливості.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, визначені обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов'язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.
Згідно з п.1 ст. 3 Конвенції «Про права дитини», схваленої резолюцією 44-ї сесії Генеральної Асамблеї ООН 44/25 від 20.11.1989 р., ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 р. № 789 - ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Відповідно до ст. 18 вказаної Конвенції ООН про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 вказаної Конвенції ООН про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов'язок батьків утримувати дитину встановлений на законодавчому рівні, а саме: ст. 180 Сімейного кодексу України.
Відповідно до цієї правової норми батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
При цьому обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері так і батька, тобто обов'язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
Відповідно до ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками свого обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.
Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно.
За змістом ст. 182 СК України, та роз'ясненням п. 17 постанови № 3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу.
При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.
Згідно зі ст. 183 Сімейного кодексу України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом.
Згідно із ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у фактичних шлюбних відносинах, в якому ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_4, який мешкає з матір'ю. З 12 квітня 2015 року відносини між сторонами припиненні, відповідач проживає окремо від дитини.
По матеріальному стану відповідач має надавати матеріальну допомогу своїй дитині.
Перевіряючи доводи позивачки щодо підстави визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, суд враховує положення ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України щодо визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, як у разі наявності нерегулярного, мінливого доходу платника.
При визначенні розміру аліментів суд, разом з тим, відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України ураховує матеріальне положення платника аліментів і дійшов до висновку про те, що відповідач ОСОБА_3 є молодим працездатним чоловіком, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, на утримання дитини надає щомісячно 200 грн, інші стягнення на аліменти у відповідача відсутні, тому спроможний платити аліменти на утримання сина в розмірі по 500 гривень щомісячно до досягнення ним повноліття.
У відповідності до ч.1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.
Відповідно до статей 79, 84, 88 ЦПК України судові витрати по справі в частині судового збору суд покладає на відповідача на користь держави, в частині стягнення судових витрат на користь позивачки на правову допомогу в сумі 120,00 гривень суд відшкодовує з відповідача (а.с. 8).
На підставі викладеного, керуючись статтями 3, 10, 11, 60, 88, 197, 209, 212-215, 218, 224-226, 367 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, паспорт НОМЕР_1, не працює, значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт НОМЕР_2, не працює, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_3, значиться зареєстрованою і проживає за адресою: АДРЕСА_3, аліменти на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі 500 гривень (п'ятсот грн) щомісячно, починаючи з 26 жовтня 2015 року, і до його повноліття.
Рішення суду у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, паспорт НОМЕР_1, не працює, значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, на користь ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_5, паспорт НОМЕР_2, не працює, реєстраційний номер картки платника податків НОМЕР_3, значиться зареєстрованою і проживає за адресою: АДРЕСА_3, судові витрати на правову допомогу в сумі 120 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, громадянина України, паспорт НОМЕР_1, не працює, значиться зареєстрованим за адресою: АДРЕСА_1, проживає за адресою: АДРЕСА_2, на користь держави судовий збір в сумі 551 гривня 20 копійок.

Рішення може бути оскаржене позивачем в строк 10 днів з дня отримання копії рішення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Заочне рішення може бути переглянуте Ізюмським міськрайонний судом Харківської області, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви відповідача про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку в строк 10 днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Харківської області через Ізюмський міськрайонний суд Харківської області.

Головуючий: суддя -