У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Друга Львівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом та відшкодування моральної шкоди за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько - ОСОБА_6, після смерті якого відкрилась спадщина на належну йому 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, оскільки квартира належала йому та його дружині - ОСОБА_7, на праві спільної сумісної власності. Вона прийняла спадщину відповідно до вимог чинного законодавства. Проте ОСОБА_4, яка є дочкою ОСОБА_7, не визнає її право на спадщину, не надає до нотаріальної контори оригінали правовстановлюючих документів на квартиру, у зв'язку з чим вона позбавлена можливості оформити право власності на зазначену квартиру в нотаріальному порядку.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3, змінивши та уточнивши позовні вимоги, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті батьката стягнути з відповідача на її користь 4 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Львівської області від 1 жовтня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/4 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом. У решті позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Отже, судові рішення в частині позовних вимог про відшкодування моральної шкоди не оскаржуються, тому в силу ч. 1 ст. 335 ЦПК України не переглядаються.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що відповідач не визнає права позивача на частку у спадковому майні, вона позбавлена можливості в інший спосіб оформити свої права на спадкове майно, томуза нею на підставі ст. 392 ЦК України слід визнати право власності в судовому порядку на 1/4частку спірноїквартири.

Проте повністю погодитись із такими висновками суду не можна, оскільки суд дійшов їх з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам судові рішення не відповідають.

Судами попередніх інстанцій установлено, що ОСОБА_3 є дочкою ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, після смерті якого відкрилась спадщина на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1, яка належала останньому та його дружині - ОСОБА_7, на праві спільної сумісної власності та грошові вклади, що знаходяться у відділенні Ощадбанку № 6319 м. Львова. Заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_6 подали: 4 лютого 2005 року ОСОБА_7, а 7 жовтня 2010 року ОСОБА_3

Згідно з актовим записом про смерть від 25 брезня 2010 року № 659 ОСОБА_7 померла ІНФОРМАЦІЯ_2, спадкоємцем якої є її дочка - ОСОБА_8, відповідач у справі.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 лютого 2011 року ОСОБА_3 визначений додатковий строк тривалістю в три місяці для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті її батька.

9 вересня 2011 рокуОСОБА_8 подала до нотаріальної контори заяву з проханням не видавати свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1, на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях.

Згідно злистомДругої Львівської державної нотаріальної контори від 5 грудня 2012 року за відсутності правовстановлюючих документів на квартиру АДРЕСА_1, нотаріус не може видати ОСОБА_3 свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_6 на квартиру № 17 за вищевказаною адресою. Також у листізазначено, що спадкоємець ОСОБА_7 - ОСОБА_8, володіє правовстановлюючими документами на квартиру, однак на листи нотаріальної контори від 6 березня 2011 року та від 6вересня 2011 року з проханням надати їх не відреагувала. У зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів на квартиру державним нотаріусом роз'яснено ОСОБА_3 її право на звернення за захистом свого права до суду.

Проте суди, ухвалюючи рішення про визнання за ОСОБА_3 право власності на квартиру в порядку спадкування за законом, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України взагалі не звернули уваги на те, що зазначений лист Другої Львівської державної нотаріальної контори датований 5 грудня 2012 року й був доказом у цивільних справах за позовом ОСОБА_3 про визнання незаконною бездіяльності державного нотаріуса та про зобов'язання вчинити певні дії, відшкодування майнової і моральної шкоди, які розглядались у 2013 - 2014 роках.

Разом з тим розгляд даної справи був завершений судом першої інстанції 13 травня 2015 року, тобто станом на 2015 рік лист Другої Львівської державної нотаріальної контори від 5 грудня 2012 року не може підтверджувати вимоги позивачки, оскільки нею має бути доведено, що існують перешкоди в отриманні спадщини на час розгляду справи.

Пунктом 3 глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ч. 4 ст. 49 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. У цих випадках нотаріус протягом трьох робочих днів виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Проте матеріали справи не містять постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії.

Крім того, суди не встановили та не з'ясували чи відкладалась нотаріусом Другої Львівської державної нотаріальної контори нотаріальна дія щодо видачі ОСОБА_3 свідоцтва про право на спадщину відповідно до п. 4.13. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який передбачає, що видача свідоцтва про право на спадщину може бути відкладена у разі: витребування нотаріусом відомостей або документів від фізичних або юридичних осіб, при цьому строк, на який може бути відкладено видачу свідоцтва про право на спадщину, не може перевищувати одного місяця; необхідності отримання нотаріусом від заінтересованих осіб згоди на подачу спадкоємцем, який пропустив строк для прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини згідно з вимогами ч. 2 ст. 1272 ЦК України.

Отже, у порушення вимог ст. ст. 212 - 214, 303, 315 ЦПК України суди на зазначені положення закону та обставини справи уваги не звернули, не з'ясували належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, зокрема, щодо можливості отримання правовстановлюючих документів (дубліката), не визначилися з характером спірних правовідносин, доводів сторінналежним чином не перевірили, не надали їм належної правової оцінки та дійшли передчасного висновку про наявністьправових підстав длявизнання за ОСОБА_3 права власності на спадкове майно після померлого ОСОБА_6, що не підтверджується належними, достовірними доказами (ст. ст. 57, 58 ЦПК України).

За таких обставин, коли фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення в частині позовних вимог про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи в цій частині на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити частково.

Рішення Залізничного районного суду м. Львова від 13 травня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 1 жовтня 2015 року в частині позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - ДругаЛьвівська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом скасувати, справу в цій частині передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

В.А.Черненко

С.П.Штелик