АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/520/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 30 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" на рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ОСОБА_6, ПАТ "Страхова компанія "Еталон", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_7, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

в с т а н о в и л а :

Позивач ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" звернулося до суду із позовом до ОСОБА_6, ПАТ "Страхова компанія "Еталон", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_7, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, що 29 квітня 2011 року між ОСОБА_7 та позивачем був укладений договір страхування транспортних засобів №018170, предметом якого є страхування автомобіля VW Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1.

20 січня 2012 року на 16 км. 648 м. а/д Золотоноша -Умань трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля VW Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля «ВАЗ 211440» д/н СА 8198, під керуванням ОСОБА_6

13 лютого 2012 року постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу.

До ПрАТ «СК ПЗУ Україна» звернувся ОСОБА_7 з заявою про пошкодження транспортного засобу у звязку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування №018170.

Позивач на підставі страхового акту та розрахунку страхового відшкодування до нього, виходячи із звіту про оцінку №665/КВ2, враховуючи рахунок від 22.02.2012 року, здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника ОСОБА_7 в розмірі 261 797,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2196 від 7 березня 2012 року, №2173 від 7 березня 2012 року.

На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача - ОСОБА_6 була застрахована в ПрАТ «СК Еталон» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс) №АВ/0148548, укладеного на підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким останній взяв на себе обовязок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована (ст. 6 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).

А тому, позивач вважає, що ПрАТ СК « Еталон» має сплатити на користь позивача 50000,00 грн. в межах ліміту за полісом АВ/0148548, а ОСОБА_6 на користь позивача 211 797,40 грн., звернувшись до суду з такими вимогами про стягнення з відповідачів суми сплаченого страхового відшкодування.

Рішенням Камянського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до ОСОБА_6 відмовлено, позовні вимоги ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» до ПрАТ СК «Еталон» задоволено частково та стягнуто з ПрАТ СК «Еталон» на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 30 854,10 грн., а також судовий збір в сумі 243,60 грн.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" подано апеляційну скаргу на рішення, в якій просить змінити рішення, так як вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права, неправильного і неповного дослідження доказів та їх оцінки, що призвело до невідповідності висновків суду обставинам справи, неправильного визначення правовідносин сторін, ухваливши нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_6 на користь позивача ОСОБА_8 «СК «ПЗУ Україна» суму в розмірі 211 797,40 грн., сплачений судовий збір в розмірі 2117, 97 грн., а всього 213915,37 грн., стягнути із з відповідача ПрАТ СК «Еталон» на користь позивача ОСОБА_8 «СК «ПЗУ Україна» 50000,00 грн. , сплачений судовий збір в розмірі 500, 00 грн., а всього 50500, 00 грн.

Заслухавши суддю-доповідача, представника відповідача ОСОБА_6 ОСОБА_9, інші сторони по справі, будучи належним чином повідомленими про час і місце судового розгляду в засідання не зявились, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін з наступних підстав.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обгрунтованим та відповідати на питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Даним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає з наступних підстав.

Так, колегією суддів за матеріалами справи установлено, що 29 квітня 2011 року між ОСОБА_7 та позивачем був укладений договір майнового страхування транспортних засобів №018170, предметом якого є страхування автомобіля VW Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ( а. с. 6 т. 1).

20 січня 2012 року на 16 км. 648 м. а/д Золотоноша -Умань трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля VW Touareg, державний реєстраційний номер НОМЕР_1, та автомобіля «ВАЗ 211440» д/н СА 8198, під керуванням ОСОБА_6

13 лютого 2012 року постановою Смілянського міськрайонного суду Черкаської області ОСОБА_6 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу ( а. с. 17 т.1).

23 січня 2012 року до ПрАТ «СК ПЗУ Україна» звернувся ОСОБА_7 з заявою про пошкодження транспортного засобу у звязку з ДТП, яка є страховим випадком відповідно до умов договору страхування №018170 ( а. с. 9 13 т.1).

Позивач на підставі страхового акту та розрахунку страхового відшкодування до нього здійснив виплату страхового відшкодування на користь страхувальника ОСОБА_7 в розмірі 261 797,40 грн., що підтверджується платіжним дорученням №2196 від 7 березня 2012 року та №2173 від 7 березня 2012 року ( а. с. 31, 32 т.1).

На момент ДТП цивільна відповідальність відповідача - ОСОБА_6 була застрахована в ПрАТ «СК Еталон» за договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності (поліс) №АВ/0148548, укладеного на підставі Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за яким останній взяв на себе обовязок здійснити відшкодування шкоди заподіяної третім особам під час ДТП, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільна відповідальність особи, відповідальність якої застрахована (ст. 6 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів).

Так, розглядаючи спірні правовідносини між сторонами та відмовивши у стягненні з ОСОБА_6 211797,40 грн. на користь позивача, як суми сплаченого страхового відшкодування, і частково стягнувши з ПАТ «СК Еталон» 30854,10 грн., як сплаченого страхового відшкодування, суд першої інстанції прийшов до висновку, що надлишок суми страхового відшкодування у розмірі 230943,30 грн. було безпідставно виплачено позивачем ОСОБА_7 з порушенням умов договору страхування, а оскільки страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» уклав зі страхувальником Угоду від 01.03.2012 року про виплату страхового відшкодування при повній загибелі ТЗ, то таким чином страховик самостійно за власною ініціативою, всупереч умовам договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, взяв на себе відповідні зобовязання з виплати надлишкової суми страхового відшкодування.

Відповідно до ст. 9 Закону «Про страхування», страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Розмір страхової суми та (або) розміри страхових виплат визначаються за домовленістю між страховиком та страхувальником під час укладання договору страхування або внесення змін до договору страхування, або у випадках, передбачених чинним законодавством.

При страхуванні майна страхова сума встановлюється в межах вартості майна за цінами і тарифами, що діють на момент укладання договору, якщо інше не передбачено договором страхування або законом.

Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку.

Відповідно до ст. 25 Закону «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

За змістом ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобовязаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Крім того, відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 27 постанови від 01 березня 2013 року N 4 "Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки", при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття "регрес" та "суброгація". Наприклад, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов'язанні (заміна активного суб'єкта) зі збереженням самого зобов'язання. У такому разі страхувальник передає свої права страховикові на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав. У випадку регресу одне зобов'язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється загальними нормами цивільного права (зокрема, статтею 1191 ЦК України), а також статтею 38 Закону N 1961-IV, а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України "Про страхування" встановлено особливий правовий режим. При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку, а при регресі - з того моменту, коли страховик виплатив страхове відшкодування. Оскільки при суброгації відбувається заміна особи в зобов'язанні, тому з урахуванням положення статті 515 ЦК суброгація застосовується лише до майнового страхування.

Так, судом першої інстанції установлено, що сторони за договором № 018170 від 29.04.2011 року, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_7, в ході врегулювання страхової події визначили, що застрахований ТЗ є конструкційно знищеним, про що свідчить угода від 01.03.2012 року про виплату страхового відшкодування при повній загибелі ТЗ та комерційна пропозиція гр. ОСОБА_10, в якій останній виявив намір придбати залишки пошкодженого ТЗ Volkswagen Touareg, д.н.з. НОМЕР_2 за 354400,00 грн. ( а. с. 27, 28 т. 1).

При цьому, судом першої інстанції зазначено, що виходячи з принципу диспозитивності, чинне законодавство не забороняло сторонам договору укласти між собою угоду про те, що вони за обопільною взаємною згодою визначають пошкоджений ТЗ конструкційно знищеним, тобто визнають факт повної загибелі пошкодженого ТЗ.

Проте, сторони договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» та ОСОБА_7, оскільки вони діяли за взаємною домовленістю, в разі досягнення такої домовленості (визнання пошкодженого ТЗ конструкційно знищеним), повинні були діяти щодо подальшої виплати страхового відшкодування в порядку і на умовах, визначених договором страхування № 018170 від 29.04.2011 року.

Але, страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», визначивши за домовленістю зі страхувальником ТЗ Volkswagen Touareg, конструкційно знищеним, в подальшому страхове відшкодування виплатив не у відповідності до умов договору страхування.

Згідно п. 6 «Особливих умов страхування» договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, за будь-якими ризиками при повній конструкційній загибелі безумовна франшиза становить 5 % від страхової суми.

Згідно пп. 2.1.34 «Загальних умов страхування» договору страхування, франшизою є власна участь страхувальника у відшкодуванні збитків передбачена цим договором частина збитків, що в разі настання страхового випадку не відшкодовується страховиком по кожному страховому випадку по кожному застрахованому ТЗ та/або ризику.

Страхова сума згідно п. 5 «Загальних умовах страхування» договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, становить 640000,00 грн.

Відповідно до ст. 9 Закону «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.

Згідно п.п. 7.14, 7.16 «Загальних умов страхування» договору страхування, «безумовна» франшиза передбачає зменшення розміру страхового відшкодування по кожному страховому випадку на розмір такої франшизи. Вид та розмір франшизи визначений обраною страхувальником програмою страхування та зазначений в Особливих умовах страхування цього договору.

Згідно пп. 10.6.5 «Загальних умов страхування» договору страхування, франшиза, зазначена в цьому договорі вираховується з розрахованої суми страхового відшкодування.

Таким чином франшиза в даному випадку становить: 640000,00 грн. * 5 % = 32000,00 грн.

Однак з розрахунку страхового відшкодування (доданий до позову у справі) видно, що страховик франшизу не застосовував (не вирахував її зі страхового відшкодування, фактично виплативши її всупереч умовам договору).

Крім того, згідно п. 6 «Особливих умов страхування» договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, визначено варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня».

Згідно п. 10.22.2 «Загальних умов страхування» договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, величина амортизаційного зносу враховується згідно інформації, зазначеної в Особливих умовах страхування, при цьому ціни запасних частин (агрегатів), що підлягають заміні та вказані в Audatex або Eurotax, зменшуються в залежності від строку експлуатації застрахованого ТЗ, визначеного на момент настання страхового випадку згідно наведених відсоткових значень.

Згідно пп. 10.23.5 п. 10.23 «Загальних умов страхування» договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, якщо в Особливих умовах страхування вказано варіант виплати страхового відшкодування «Майстерня», величина амортизаційного зносу враховується або не враховується згідно інформації, зазначеної в Особливих умовах страхування цього договору.

Згідно п. 6 «Особливих умов страхування», амортизаційний знос за ризиками ДТП не враховується, крім випадків повної конструкційної або фізичної загибелі ТЗ.

Згідно п.п. 2.1.3, 2.1.33 «Загальних умов страхування» договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, амортизаційний (експлуатаційний) знос це втрата елементами транспортного засобу (ТЗ) своїх початкових технічних характеристик, споживчих властивостей або своєї придатності внаслідок певних умов експлуатації та впливу навколишнього природного середовища.

Строк експлуатації це період від першої дати реєстрації ТЗ, здійсненої в рік його виробництва, до першого дня періоду страхування, а якщо: 1) перша реєстрація відбулася в іншому році, ніж рік виробництва ТЗ, то строк експлуатації вираховується з 31 грудня року виробництва такого ТЗ; 2) невідома дата першої реєстрації ТЗ, то строк експлуатації вираховується з 31 травня року виробництва такого ТЗ.

З метою визначення розміру страхового відшкодування строк експлуатації вираховується на момент настання страхового випадку.

Згідно звіту про оцінку вартості матеріальної шкоди № 665/КВ2 від 09.02.2012 року (копія у справі), рік випуску ТЗ Volkswagen Touareg, строк експлуатації 20 місяців.

Отже, в даному випадку підлягає застосуванню відсоток зменшення (амортизаційний знос) 20 % від вартості ТЗ Volkswagen Touareg, визначеної на момент ДТП.

Згідно висновку експерта № 156/14 від 08.04.2015 року в ході проведення судової автотоварознавчої експертизи встановлено, що дійсна вартість ТЗ Volkswagen Touareg, на момент ДТП становила 520339,12 грн. (а.с.156-159 т.1).

Згідно пп. 10.6.9 «Загальних умов страхування» договору страхування, розмір страхового відшкодування за АВТОКАСКО розраховується при повній загибелі застрахованого ТЗ як різниця ринкової вартості застрахованого ТЗ на момент настання страхового випадку та ринкової вартості залишків пошкодженого ТЗ. При цьому залишки пошкодженого ТЗ залишаються у страхувальника/вигодонабувача.

Таким чином розрахунок страхового відшкодування при конструкційному знищенні зазначеного ТЗ повинен здійснюватися наступним чином: Вартість ТЗ на момент ДТП - Амортизаційний знос + Додаткові витрати ОСОБА_11

1) Вартість ТЗ на момент ДТП (згідно висновку експерта № 156/14 від 08.04.2015 року) - 520339,12 грн.

2) Амортизаційний знос (згідно п.п. 2.1.3, 2.1.33, 10.22.2, 10.23.5 «Загальних умов страхування» договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, п. 6 «Особливих умов страхування»): 520339,12 грн. * 20 % = 104067,82 грн.

3) Додаткові витрати (згідно рахунку № С4152807 від 22.02.2012 року СТО ТОВ «ОСОБА_12 Набережна») - 982,80 грн.

4) Франшиза (згідно п.п. 2.1.34, 7.14, 7.16, 10.6.5 «Загальних умов страхування» договору страхування, п.п. 5, 6 «Особливих умов страхування») 640000,00 грн. * 5 % = 32000,00 грн.

5) Залишки ТЗ (згідно комерційної пропозиції гр. ОСОБА_10 від 21.02.2012 року) 354400,00 грн.

Отже страхове відшкодування становить: 520339,12 грн. - 104067,82 грн. + 982,80 грн. - 32000,00 грн. - 354400,00 грн. = 30854,10 грн.

У звязку з чим, суд першої інстанції прийшов до висновку, що страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» повинен був виплатити страхувальнику ОСОБА_7 страхове відшкодування в розмірі 30854,10 грн., а не 261797,40 грн.

Надлишок страхового відшкодування в сумі 261797,40 грн. - 30854,10 грн. = 230943,30 грн. безпідставно виплачено страховиком страхувальнику з порушенням умов договору страхування транспортних засобів № 018170 від 29.04.2011 року, оскільки за умовами страхового договору виплата цієї надлишкової суми не передбачалася і не повинна була відбуватися.

Дані висновки суду першої інстанції підтверджені висновками судової автотоварознавчої експертизи від 8 квітня 2015 року ( а.с.156 т.1) та висновками спеціаліста у сфері страхування ОСОБА_13 (а.с.65-66 т.2).

Оскільки страховик ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» уклав зі страхувальником Угоду від 01.03.2012 року про виплату страхового відшкодування при повній загибелі ТЗ, то таким чином страховик самостійно за власною ініціативою, всупереч умовам договору страхування № 018170 від 29.04.2011 року, взяв на себе відповідні зобовязання з виплати надлишкової суми страхового відшкодування.

Висновок суду першої інстанції, що це не є підставою для стягнення безпідставно, в супереч умовам страхового договору, виплаченого страховиком за власною ініціативою страхового відшкодування з ОСОБА_6, так як страховик виплатив цю суму не тому, що повинен був її виплатити за умовами договору страхування, а тому що ним самостійно прийняті на себе такі обовязки зі сплати цієї надлишкової суми (230943,30 грн.) відповідно до окремої укладеної зі страхувальником угоди, є вірним.

Згідно п. 27 Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 4 від 01.03.2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» розяснено, що розмір страхового відшкодування визначається за правилами, встановленими у договорі страхування, а страховик не має права вимагати від завдавача шкоди суму, яку він виплатив страхувальнику у зв'язку з порушенням умов договору страхування.

А тому, висновки суду першої інстанції відповідають обставинам справи та нормам матеріального права, і рішення суду про стягнення на користь позивача ПАТ «СК «ПЗУ Україна» в порядку відшкодування шкоди, завданої внаслідок ДТП, лише 30854,10 грн. відповідає обставинам справи.

При цьому, судом першої інстанції вірно застосовано положення Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» щодо стягнення виплаченого відшкодування з ПАТ «СК «Еталон», оскільки відповідальність ОСОБА_6 була застрахована згідно полісу ОСЦПВВНТЗ № АВ/0148548, з лімітом відповідальності за шкоду, завдану майну, у розмірі 50000,00 грн.

Доводи апеляційної скарги відносно того, що судом першої інстанції при розрахунку розміру страхового відшкодування, було помилково застосовано умови при повній загибелі ТЗ, в той час як в дійсності вартість відновлювального ремонту ТЗ (306983,26 грн.) менше ніж 70 % вартості транспортного засобу на момент страхового випадку, а тому позивачем застосовувались умови договору страхування по ризикам «АК ДТП» є не обґрунтованими і не підтверджені доказами у справі, і при цьому спростовуються тим, що сам позивач визнав даний транспортний засіб знищеним.

А тому, зважаючи на викладені положення законодавства, матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, а рішення суду першої інстанції до залишення без змін, відповідно до положень ст. 308 ЦПК України.

Враховуючи викладене та керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" - відхилити.

Рішення Кам'янського районного суду Черкаської області від 22 грудня 2015 року у справі за позовом ПАТ "Страхова компанія "ПЗУ Україна" до ОСОБА_6, ПАТ "Страхова компанія "Еталон", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - ОСОБА_7, про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили негайно з моменту проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий :

Судді :