Справа № 201/6343/13-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Пісчанській Т.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 та про скасування постанов, заінтересована особа ОСОБА_3, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою про визнання неправомірними дій державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 про скасування постанови від 22 грудня 2015 року про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 10 ч. 1 ст. 49 ЗУ «Про виконавче провадження»; про визнання неправомірними дії державного виконавця з повернення виконавчого документа стягувачу; про визнання незаконною постанови від 22 грудня 2015 року про повернення стягувачу виконавчого документа, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 20 червня 2014 року по справі № 201/6343/13-ц про солідарне стягнення заборгованості з ОСОБА_4В на користь ОСОБА_3; про зобовязання Жовтневого ВДВС Дніпропетровського МУЮ відновити виконавче провадження щодо примусового виконання виконавчого листа, виданого на підставі рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська віл 20 червня 2014 року по справі № 201/6343/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3; про зобовязання закінчити виконавче провадження про примусове виконання рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська віл 20 червня 2014 року по справі № 201/6343/13-ц про стягнення заборгованості з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 та направлення за належністю до Дніпровського ВДВС у м.Києві. Заявник також просила поновити їй строк на подачу даної скарги.

В обґрунтування скарги ОСОБА_1 посилається на те, що в процесі виконання виконавчого провадження № 46917025, відкритого на виконання виконавчого листа, виданого Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська 26 лютого 2015 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 8 763,28 грн., державним виконавцем Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровська ГТУЮ у Дніпропетровській області ОСОБА_2 не було направлено боржнику ОСОБА_1 копії постанови про відкриття виконавчого провадження. 20 вересня 2016 року заявник дізналась про винесення 22 грудня 2015 року державним виконавцем постанови про повернення стягувачу за вказаним виконавчим провадженням виконавчого документу на підставі п. 2 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», замість того, щоб направити виконавчий документ за місцем роботи позивача до Дніпровського ВДВС в м. Києві.

В судовому засіданні, надаючи свої пояснення представник заявника скаргу підтримала в повному обсязі, проте в судових дебатах просила суд задовольнити лише вимогу про визнання неправомірними дій державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 з винесення постанови від 22 грудня 2015 року про повернення стягувачу виконавчого документа.

Представник Жовтневого ВДВС м. Дніпропетровськ ГТУЮ у Дніпропетровській області в судовому засіданні пояснив, що оскаржувана постанова від 22 грудня 2015 року наразі скасована, тому просив суд відмовити в задоволенні даної скарги в повному обсязі.

ОСОБА_3 в судове засідання не зявилась, про час, дату та місце розгляду скарги була повідомлена належним чином, про причини неявки суду не повідомила.

Вислухавши пояснення осіб, що приймали участь в судовому засіданні, дослідивши та перевіривши матеріали справи за скаргою ОСОБА_1 та дослідивши матеріали цивільної справи № 201/6343/13-ц за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди внаслідок залиття квартири, суд вважає дану скаргу такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до статті 383 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Статтею 384 ЦПК України визначено, що скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Про подання скарги суд повідомляє відповідний відділ державної виконавчої служби не пізніше наступного дня після прийняття її судом.

За приписами ст. 387 ЦПК України, за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Судом встановлено, що постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 22 грудня 2015 року виконавчий лист № 201/6343/13-ц від 26 лютого 2015 року, виданий Жовтневим районним судом м. Дніпропетровська щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 8763,28 грн., у відповідності до п. 2 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» був повернутий стягувачу /а. с. 6-8/.

З пояснень, наданих державним виконавцем судом встановлено, що постанова державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 22 грудня 2015 року про повернення стягувачу виконавчого листа не була оскаржена стягувачем, та на підставі повторної заяви останньої постановою 31 березня 2016 року було відкрито виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 8763,28 грн. Представник заявника в судовому засіданні підтвердила дані обставини.

Статтею 1 Закону України «Про державну виконавчу службу» передбачено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до вимог ст. 2 даного Закону примусове виконання рішень покладається на державну виконавчу службу, яка входить до системи органів Міністерства юстиції України.

У відповідності до ст. 17 Закону України «Про виконавче провадження», примусове виконання рішень здійснюється державною виконавчою службою на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом. Відповідно до цього Закону підлягають виконанню державною виконавчою службою виконавчі документи якими серед іншого є виконавчі листи.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Статтями 27, 46 ЦПК України передбачено, що обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси. Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні, так і обов'язок із доказування обставин при невизнані них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, що випливає зі змісту ст. 27 ЦПК України.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Таким чином, враховуючи, що виконавче провадження про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми боргу в розмірі 8763,28 грн. після повернення стягувачу відповідного виконавчого листа було повторно відкрито постановою державного виконавця від 31 березня 2016 року на підставі заяви стягувача від 25 березня 2016 року, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні даної скарги в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 208-210, 387, 388 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на дії державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 та про скасування постанов, заінтересована особа ОСОБА_3 залишити без задоволення.

Ухвала суду може бути оскаржена через Жовтневий районний суд м.Дніпропетровська до апеляційного суду Дніпропетровської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом п'яти днів з дня її проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення ухвали, можуть подати апеляційну скаргу протягом п'яти днів з дня отримання її копії.

Суддя С.О. Демидова