Справа № 161/187/16-ц
Провадження № 2-о/161/44/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 січня 2016 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області

у складі головуючого-судді Гринь О.М.

народних засідателів Панасюк Г.І. та Гайдай Л.М.,

при секретарі Пилипюк Л.М.

з участю заявника лікаря-ординатора психіатричного закладу ОСОБА_1

представника психіатричного закладу ОСОБА_2

особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_3

законних представників особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_4, ОСОБА_5

прокурора Куприянчик С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Луцьку цивільну справу за заявою лікаря-ординатора відділення № 10 Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька ОСОБА_1 про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку,

встановив:

Лікар-ординатор відділення № 10 Волинської обласної психіатричної лікарні №1 ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про госпіталізацію в примусовому порядку ОСОБА_4

Свою заяву мотивує тим, що громадянка ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, жителька міста Київ, доставлена швидкою допомогою в супроводі батьків і госпіталізована в 10 відділення Волинської обласної психіатричної лікарні №1 черговим лікарем в примусовому порядку в звязку з наявним вираженим тривожним афектом, активним різноплановим маяченням переслідування, відношення, впливу, знущання та шкоди і відсутністю критики та неадекватною поведінкою, що створювала суспільну небезпеку для себе та оточуючих.

Зазначає, що 11.01.2016 року оглянута комісією лікарів-психіатрів, згідно висновку якої ОСОБА_3 страждає на тяжкий психічний розлад у формі: Гострого поліморфного психотичного розладу, внаслідок якого вона виявляє реальні наміри вчиняти в подальшому дії, які являють безпосередню небезпеку для неї та оточуючих.

Оскільки ОСОБА_3 потребує психіатричної допомоги, надання якої можливе лише в стаціонарних умовах, просить вирішити питання про госпіталізацію в примусовому порядку.

В судовому засіданні заявник лікар-ординатор психіатричного закладу ОСОБА_1 заяву підтримала з підстав, зазначених у ній.

В судовому засіданні представник Волинської обласної психіатричної лікарні №1 ОСОБА_2 заяву підтримав з підстав, зазначених у ній.

Прокурор в судовому засіданні проти задоволення даної заяви заперечував, оскільки в ході судового розгляду не встановлено факту вчинення ОСОБА_3 дій, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих.

В судовому засіданні законні представники ОСОБА_4 та ОСОБА_5, кожен окремо заяву просили задовольнити.

В судовому засіданні ОСОБА_3, щодо якої вирішується питання про надання їй психіатричної допомоги у примусовому порядку, заперечувала щодо примусової госпіталізації, суду пояснила, що примусова госпіталізація щодо неї є недоцільною, оскільки вона вважає себе повноправною та такою, що в повній мірі здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Заслухавши пояснення сторін по справі, покази свідка, суд прийшов до висновку, що заява до задоволення не підлягає.

Відповідно до висновку комісії лікарів-психіатрів № 61/2-05.16 від 11 січня 2015 року «ОСОБА_3 наявний високий ступень емоційної напруги з активними висловлюваннями великої кількості різнопланових маячних ідей, що викликають підозрілість та злобно-агресивні афекти до оточуючих та унеможливлюють повноцінне соціальне функціонування громадянки, відсутність критики до свого стану та у відповідності до ст. 14 ЗУ «Про психіатричну допомогу» в звязку з наявністю у ОСОБА_3 тяжкого психічного розладу внаслідок чого вона вчиняє і виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для себе і оточуючих, потребує госпіталізації в умовах психіатричного стаціонару в примусовому порядку».

Як встановлено в судовому засіданні, на даний час ОСОБА_3 відмовляється від госпіталізації в психіатричному стаціонарі.

Згідно ч. 2 ст. 2 Закону України "Про психіатричну допомогу " дія вказаного Закону поширюється на громадян України, іноземців та осіб без громадянства , які перебувають в Україні.

Відповідно до статті 14 Закону України Про психіатричну допомогу, особа, яка страждає на психічний розлад, може бути госпіталізована до психіатричного закладу без її усвідомленої згоди або без згоди її законного представника, якщо її обстеження або лікування можливі лише в стаціонарних умовах, та при встановленні в особи тяжкого психічного розладу, внаслідок чого вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих або неспроможна самостійно задовольняти свої основні життєві потреби на рівні, який забезпечує її життєдіяльність.

Правові підстави для госпіталізації особи до психіатричного закладу в примусовому порядку чітко визначені в статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу». У поданій суду заяві психіатричного закладу підставою для примусової госпіталізації ОСОБА_3 зазначено наявність у неї тяжкого психічного розладу, внаслідок якого вона виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих. Однак, в судовому засіданні поясненнями лікаря-психіатра, представника психіатричного закладу та поясненнями законного представника особи, щодо якої вирішується питання про примусову госпіталізацію ОСОБА_4, який є батьком останньої не доведена та обставина, що у зв`язку з наявністю у останньої психічного розладу, вона вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, або неспроможна самостійно задовольнити свої основні життєві потреби, на рівні, який забезпечує її життєдіяльність. Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_3 вірно орієнтована у просторі, часі та своїй особі. Вірно вказала всі свої анкетні дані. Суду дала логічні та обґрунтовані пояснення щодо своєї незгоди з примусовою госпіталізацією. На всі питання суду та інших учасників процесу давала чіткі, зрозумілі та правильні відповіді. Не завдає нікому шкоди і як не виявляла, так і не виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї та оточуючих.

Аналізуючи надані докази, суд вважає, що підстав, передбачених в статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» для госпіталізації ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку на даний період часу немає. Висновок лікарів-психіатрів в тій частині, що ОСОБА_3 виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих ніякими об`єктивними даними, на час вирішення питання щодо її примусової госпіталізації, не підтверджений.

Суд приходить до висновку, що підстави для госпіталізації ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку, що передбачені в статті 14 Закону України «Про психіатричну допомогу» не були встановлені та доведені. Крім того, як зазначалося вище, в судовому засіданні не було доведено, що внаслідок психічного розладу ОСОБА_3 вчиняє чи виявляє реальні наміри вчинити дії, що являють собою безпосередню небезпеку для неї чи оточуючих, що також було підтверджено показами свідка ОСОБА_6 (службове посвідчення серії УВП № 038920).

На підставі наведеного, керуючись ст. 282 ЦПК України суд, -

вирішив:

У задоволенні заяви лікаря-ординатора відділення № 10 Волинської обласної психіатричної лікарні №1 м. Луцька ОСОБА_1 про госпіталізацію ОСОБА_3 до психіатричного закладу в примусовому порядку - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Волинської області через Луцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя О.М. Гринь

Народні засідателі: Г.І. Панасюк

ОСОБА_7