АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
_____________________________________________________
Апеляційне провадження
№ 22-ц/796/403/2016
У Х В А Л А

6 січня 2016 року суддя судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва РейнартІ.М., вирішуючи питання про відкриття апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», третя особа: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії,

встановив:

рішенням Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року позов задоволено частково.

9 грудня 2015 року ОСОБА_2 направив до суду апеляційну скаргу на вказане рішення суду, однак, до апеляційної скарги не було додано документу, що підтверджує оплату судового збору.

Враховуючи викладене, ухвалою судді від 25 грудня 2015р. апеляційна скарга була залишена без руху, а позивачу наданий строк в п'ять днів з дня отримання копії ухвали для оплати судового збору. Також в ухвалі було зазначено, що правових підстав для звільнення позивача від сплати судового збору відповідно ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» не має.

Копія ухвали судді від 25 грудня 2015р. отримана ОСОБА_2 2 січня 2016р., що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення (с.с.81).

4 січня 2016р. на адресу суду надійшла заява ОСОБА_2 про звільнення від оплати судового збору на підставі ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» та підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір».

Позивач у своїй заяві повторно зазначає, що відповідно до п. 3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» він звільнений від сплати судового збору, а враховуючи, що при поданні позовної заяви ним не сплачувався судовий збір, то у нього відсутні підстави для сплати судового збору при поданні апеляційної скарги.

Вважаю вказані посилання позивача безпідставними, виходячи з наступного.

Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів», в редакції від 8 листопада 2011р., споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов'язані з порушенням їх прав.

Вказані зміни були внесені у Закон України «Про захист прав споживачів» саме Законом України «Про судовий збір», норми якого змінені законом від 22 травня 2015р., зокрема, в частині визначення кола осіб, які звільненні від сплати судового збору. Згідно редакції вказаного закону на час подання апеляційної скарги споживачі були виключені із

- 2 -

кола осіб, які звільненні від сплати судового збору.

За загальним правилом, у разі конкуренції двох норм права, застосуванню підлягає норма, яка була прийнята пізніше.

Крім того, необхідність оплати судового збору встановлена саме Законом України «Про судовий збір», нормами якого також встановлюються порядок та способи оплати судового збору, його розмір, визначаються платники судового збору та об'єкти справлення судового збору, а також встановлюють обставини звільнення від сплати судового збору, тому вказаний закон є спеціальним законом.

За таких обставин, вважаю, що підстав для звільнення позивача від сплати судового збору за подачу даної апеляційної скарги, не має.

Крім того, звертаючись до суду з даним позовом, позивач просив стягнути пеню на підставі Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», 3% річних на підставі ст. 625 ЦК України та моральну шкоду відповідно до ст.ст. 23 та 1167 ЦК України.

Оскільки вказані позовні вимоги не ґрунтуються на нормах Закону України «Про захист прав споживачів», вони повинні оплачуватися судовим збором відповідно до вимог вказаного закону.

Посилання позивача на те, що при зверненні до суду він не оплачував судовий збір, тому відповідно до підпункту 6 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» не повинен сплачувати судовий збір при подачі апеляційної скарги, вважаю безпідставними, оскільки прийняття судом першої інстанції позовної заяви без оплати судового збору не є підставою для звільнення позивача від сплати судового збору при подачі апеляційної скарги. Вказаний недолік може бути виправлений судом першої інстанції відповідно до вимог ст. 220 ЦПК України.

Враховуючи викладене, вважаю, що позивач не звільнений від сплати судового збору за подачу даної апеляційної скарги і повинен був виконати ухвалу від 25 грудня 2015р.

Відповідно до ч. 2 ст. 297 ЦПК України до апеляційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, встановлених статтею 295 цього Кодексу, а також у разі несплати суми судового збору, застосовуються положення статті 121 цього Кодексу.

Згідно ч. 2 ст. 121 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк не виконає вимоги, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Оскільки подана апеляційна скарга не оплачена судовим збором, у наданий строк позивач не надав докази оплати судового збору, керуючись ст. ст. 121, 297 ЦПК України, суддя

ухвалив:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 30 листопада 2015 року вважати неподаною та повернути позивачу.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Суддя