Ухвала

іменем україни

23 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Леванчука А.О., Ситнік О.М., Ступак О.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Головне територіальне управління юстиції у м. Києві, про встановлення факту проживання однією сім'єю, визнання права на спадкування, визнання права власності на частку у спадковому майні, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом, у якому просила про встановлення факту проживання її та ОСОБА_6 однією сім'єю без реєстрації шлюбу понад п'ять років, а саме: з жовтня 2009 року до часу відкриття спадщини ІНФОРМАЦІЯ_1; визнання за нею права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_6 разом зі спадкоємцями першої черги; визнання за нею права власності на 1/2 частини спадкового майна - квартири АДРЕСА_1.

Позивач ОСОБА_4 посилалася на те, що з жовтня 2009 року вона проживала однією сім'єю з ОСОБА_6 у належній останньому на праві власності квартирі АДРЕСА_1. При цьому вони були пов'язані спільним побутом, мали спільне господарство, спільний сімейний бюджет, піклувались один про одного, проводили разом дозвілля, крім того, у період з листопада 2010 року по січень 2012 року ОСОБА_6 не працював і родина проживала тільки за рахунок її коштів. З 2012 року вона зареєстрована у вищезазначеній квартирі.

У серпні 2014 року ОСОБА_6 був направлений на військові навчання, а з 10 листопада 2014 року приймав участь в антитерористичній операції на сході України, проте ІНФОРМАЦІЯ_1 загинув унаслідок отриманої травми під час військових дій. Дії із організації повернення тіла та поховання проводила вона.

Посилаючись на вищезазначені обставини ОСОБА_4 вважала, що є спадкоємцем четвертої черги відповідно до ст. 1264 ЦК України, проте на підставі ст. 1259 цього Кодексу може бути віднесена до спадкоємців першої черги.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року, у задоволені позову ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати ухвалені у справі судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення у справі про задоволення позову.

Відповідно до п. 6 розд. XII«Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтями 1216, 1217 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали із спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до ч. 2 ст.1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Перевіривши матеріали справи та доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції вважає, що, ухвалюючи оскаржувані у справі судові рішення, суди першої та апеляційної інстанцій з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303, 315 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню та дійшли обґрунтованого висновку про недоведеність заявлених ОСОБА_4 позовних вимог, оскільки остання не надала суду доказів на підтвердження факту її спільного проживання із спадкодавцем однією сім'єю протягом п'яти років до моменту відкриття спадщини. Також позивач не надала належних та допустимих доказів на підтвердження того, що вона і ОСОБА_6 були пов'язані спільним побутом та мали спільні права і обов'язки протягом визначеного законодавством терміну.

Наведені в касаційній скарзі доводи заявника є безпідставними і правильність вищезазначених висновків судів не спростовують та не дають підстав для висновку про порушення судами норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи. За таких обставин рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду слід залишити без змін.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 18 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 16 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

А.О. Леванчук О.М. Ситнік
О.В. Ступак

Колегія суддів: