УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

МазурЛ.М., Леванчука А.О., Нагорняка В.А.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, треті особи: Решетилівська державна нотаріальна контора, Реєстраційна служба Решетилівського районного управління юстиції у Полтавській області, Головне управління Держземагенства у Полтавській області в особі відділу Держземагенства у Решетилівському районі, про визнання недійсними договорів дарування,

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати недійсними договори дарування житлового будинку та земельної ділянки по АДРЕСА_1 укладені між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, а також скасувати державну реєстрацію права власності на зазначене нерухоме майно.

На обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 09 лютого 2013 року між ним та ОСОБА_5 було укладено договір позики, відповідно до умов якого він передав відповідачу грошові кошти у розмірі 1 532 000 грн, які останній зобов'язався повернути до 01 вересня 2013 року.

ОСОБА_4 зазначав, що ОСОБА_5 взятих на себе зобов'язань не виконав, у зв'язку з чим він 08 листопада 2013 року звернувся до суду з позовом про стягнення боргу, під час розгляду якого з'ясувалось, що ОСОБА_5 подарував своїй матері ОСОБА_6 вказаний вище житловий будинок та земельну ділянку.

Посилаючись на те, що спірні договори дарування були укладені ОСОБА_5 з метою приховати майно від звернення стягнення на нього та без наміру створення правових наслідків, обумовлених правочинами, ОСОБА_4 просив позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року позов задоволено.

Визнано недійсними:

- договір дарування житлового будинку, зазначеного у плані літ. А-1, розмір житлової площі якого становить 25,9 кв.м, загальна площа будинку 55,7 кв.м та господарські будівлі: сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», сарай «б2», навіс «б3», сарай «В», погріб «в», навіс «в1», убиральня «Г», літній душ «Д», гараж «Е», трубопровід № 2, ворота огорожа № 3, огорожа № 4, огорожа № 5, огорожа № 6, яма вигрібна № 7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці приватної форми власності 0,0785 га, кадастровий № НОМЕР_1, укладений 25 вересня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений в реєстрі №1-1347 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223698 від 25 вересня 2013 року.

- договір дарування земельної ділянки площею 0,0785 га в межах згідно з планом в Державному акті, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_1, що розташовані по АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений в реєстрі № 1-1348 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223833 від 25 вересня 2013 року.

Скасовано державну реєстрацію:

- на житловий будинок, зазначений у плані літ. А-1, розмір житлової площі якого становить 25,9 кв.м, загальна площа будинку 55,7 кв.м та господарські будівлі: сарай «Б», сарай «б», сарай «б1», сарай «б2», навіс «б3», сарай «В», погріб «в», навіс «в1», убиральня «Г», літній душ «Д», гараж «Е», трубопровід № 2, ворота огорожа № 3, огорожа № 4, огорожа № 5, огорожа № 6, яма вигрібна № 7, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 розташований на земельній ділянці приватної форми власності 0,0785 га, кадастровий № НОМЕР_1, укладений 25 вересня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений в реєстрі №1-1347 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223698 від 25 вересня 2013 року.

- на земельну ділянку, площею 0,0785 га в межах згідно з планом в Державному акті, передану для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий № НОМЕР_1, що розташовані АДРЕСА_1 укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідчений в реєстрі №1-1348 державним нотаріусом Решетилівської державної нотаріальної контори Кириченко Т.М., зареєстрований в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним номером 6223833 від 25 вересня 2013 року.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року апеляційні скарги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 задоволено, рішення Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 вересня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову.

Скасовано арешт на житловий будинок та земельну ділянку по АДРЕСА_1 накладений згідно ухвали Решетилівського районного суду Полтавської області від 08 листопада 2014 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення апеляційного суду скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги та заперечення на неї ОСОБА_6, ОСОБА_5, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

За приписами ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. Правові наслідки визнання фіктивного правочину недійсним встановлюються законами.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позову, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), правильно встановив характер правовідносин сторін у справі та застосував норми матеріального права, які їх регулюють, врахував роз'яснення, викладені у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», дійшовши обґрунтованого висновку про те, що наявність боргових зобов'язань відповідача перед позивачем, які встановлені рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 23 лютого 2015 року, не є підставою для неможливості здійснення відповідачем свого права власності згідно з вимогами ст. 319 ЦК України; при цьому суд мотивував свої висновки тим, що усі умови правочинів виконані сторонами у повному обсязі, ОСОБА_6 прийняла нерухоме майно у власність, після чого було проведено державну реєстрацію права власності на вказане майно, яке під арештом, забороною або у судовому спорі не перебувало, а тому відсутні підстави для визнання спірних договорів недійсними.

Доводи касаційної скарги щодо порушення судом апеляційної інстанції вимог ст. 305 ЦПК України є безпідставними, необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи (а. с. 78-84, т. 2), оскільки судові повістки були надіслані позивачу та його представнику завчасно та у відповідності до приписів ч. 4 ст. 74 ЦПК України.

Докази та обставини, на які посилається заявник в касаційній скарзі, були предметом дослідження судом апеляційної інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом попередньої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновків суду апеляційної інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, зводяться до переоцінки доказів та незгоди заявника з висновком суду апеляційної інстанції щодо їх оцінки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Полтавської області від 06 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів: Л.М. Мазур

А.О. Леванчук

В.А. Нагорняк