Справа № 137/1443/15-ц Провадження № 22-ц/772/217/2016Головуючий в суді першої інстанції Желіховський В. М.
Категорія 10 Доповідач Нікушин В. П.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 січня 2016 рокум. Вінниця

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Вінницької області у складі:

головуючого Нікушина В.П.,

суддів Сало Т.Б., Денишенко Т.О.,

за участю секретаря Маркевич Я.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту, за апеляційними скаргами ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30.11.2015 року, ухвалене по даній справі,

ВСТАНОВИЛА:

В серпні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з вказаним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4

Мотивуючи позовні вимоги, ОСОБА_2 посилалась на те, що вона є власницею земельної ділянки площею 0,1134 га., що знаходиться на території Громадської сільської ради в АДРЕСА_1 і межує із земельною ділянкою ОСОБА_5 , та земельними ділянками відповідачів по справі ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який успадкував земельну ділянку після смерті ОСОБА_6 Належна їй земельна ділянка знаходиться в оточені земельних ділянок вказаних осіб.

Рішенням Громадської сільської ради від 16.04.1992 року до належної їй земельної ділянки був визначений проїзд через земельну ділянку ОСОБА_5, яке рішенням Літинського районного суду Вінницької області від 20.11.2012 року було скасоване. Після його ухвалення ОСОБА_5 загородив проїзд і вона позбавлена можливості проходити та проїзджати. Вирішити це питання у позасудовому порядку не вдалось, тому вона змушена була звернутись в суд з вказаним позовом.

Рішенням суду першої інстанції позов задоволено частково. Встановлено за ОСОБА_2 право постійного безоплатного сервітуту, а саме проходу і проїзду до належної їй земельної ділянки через земельні ділянки домоволодіння АДРЕСА_1, що належить на праві власності ОСОБА_4 та через земельну ділянку домоволодіння АДРЕСА_2, яка належить на праві власності ОСОБА_3 до початку проведення посівних робіт та після закінчення збору врожаю.

З таким рішенням не погодились ОСОБА_2 та ОСОБА_3 і оскаржили його в апеляційному порядку .

ОСОБА_2 в своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення її позовних вимог в повному обсязі.

Обґрунтовуючи вимоги апеляційної скарги, вона посилається на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам і на порушення норм матеріального права.

На підтвердження доводів апеляційної скарги наведені обставини про те, що встановлена судом періодичність земельного сервітуту і його невизначеність в часі позбавить її ефективно та гарантовано використовувати належну їй земельну ділянку, а також суперечить постійній дії сервітуту, визначеній цим же рішенням.

Окрім цього, ОСОБА_2 посилається на те, що суд безпідставно відмовив їй в вимогах про стягнення з відповідачів на її користь витрат на правову допомогу.

ОСОБА_3 в своїй апеляційній скарзі просить рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в задоволенні позову. Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги він посилається на те, що суд першої інстанції не встановив всіх фактичних обставин по справі та не дослідив питання про можливість встановлення земельного сервітуту у інший спосіб, який був би менш обтяжливим. В результаті такого сервітуту він, як власник земельної ділянки, фактично втрачає 4 сотки земельної ділянки.

На переконання ОСОБА_3, встановлений судом вид сервітуту є необґрунтованим і не визначеним, а також не обґрунтованим в частині його безоплатності.

Колегія суддів, заслухавши доповідача, ОСОБА_2, її представника, представника ОСОБА_3, ОСОБА_4, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах вимог, заявлених в апеляційних скаргах, визначившись прийшла до наступного висновку.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 знайшли своє часткове підтвердження і за своїми наслідками тягнуть зміну ухваленого рішення в частині визначення строку дії земельного сервітуту та в частині розподілу судових витрат.

Апеляційна скарга ОСОБА_3 не тягне за собою жодних наслідків, оскільки наведені в ній доводи ґрунтуються на суб'єктивній оцінці встановлених по справі обставин.

Таких висновків колегія суддів прийшла з огляду на наступні обставини.

Встановлюючи право користування ОСОБА_2 земельними ділянками, що належать на праві власності ОСОБА_3 та ОСОБА_4, для проходу і проїзду до належної їй земельної ділянки, суд першої інстанції встановив, що земельна ділянка позивачки в АДРЕСА_1 площею 0,1134 га. для ведення особистого селянського господарства знаходиться в оточенні інших земельних ділянок в тому числі і відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4 і не має виходу до шляхів сполучення. За таких обставин суд погодився з вимогами ОСОБА_2, що доступ до її земельної ділянки можливий лише шляхом встановлення земельного сервітуту.

З висновками суду про встановлення земельного сервітуту, за яким пануючою земельною ділянкою виступає земельна ділянка ОСОБА_2, а обслуговуючими - земельні ділянки відповідачів, погоджується і колегія суддів.

Як встановлено по справі, земельною ділянкою, що перебуває у власності ОСОБА_2 на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 09 жовтня 2012 року користувалась її покійна мати до 2008 року. При цьому проїзд до земельної ділянки був облаштований за рахунок вилученої рішенням Громадської сільської ради Літинського району від 16.04.1992 року частини земельної ділянки в ОСОБА_5 та ОСОБА_7Однак рішенням Літинського районного суду від 20.11.2012 року рішення Громадської сільської ради про вилучення землі у ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було скасовано і земельні ділянки були повернуті. Після чого ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_5 про встановлення земельного сервітуту з метою облаштування проїзду до її земельної ділянки, однак рішенням того ж Літинського районного суду від 12 липня 2013 року в позові відмовлено через те, що в місці раніше існуючого проїзду ОСОБА_5 започатковане будівництво.

Вичерпавши можливості відновлення раніше існуючого проходу і проїзду до своєї земельної ділянки, вона звернулась з даним позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_4, який набув право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 за рішенням Літинського районного суду від 05.11.2014 року.

Питання встановлення сервітуту на землю (користування чужою земельною ділянкою) визначені гл. 31 розділу ІІ «речові права на чуже майно» ЦК України та гл. 16 ЗК України.

Зміст права земельного сервітуту визначений ст. 98 ЗК України. Відповідно до якої це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою. Таке користування може бути постійним і строковим, при цьому встановлення сервітуту, щодо якої він встановлений не позбавляє її власника права власності.

Відповідно до висновків земельно-технічної експертизи №1679/1680/14-21 від 26.05.2015 року прохід до земельної ділянки ОСОБА_2, розташованої по АДРЕСА_1 без встановлення земельного сервітуту поза земельними ділянками, що межують з земельною ділянкою ОСОБА_2 є не можливий.

За висновками цієї ж експертизи найбільш доцільним і найменш обтяжливим для власників земельних ділянок по АДРЕСА_1 є встановлення земельного сервітуту відносно земельної ділянки ОСОБА_3 під номером АДРЕСА_2 та земельної ділянки ОСОБА_4 (раніше належала ОСОБА_6) під номером АДРЕСА_1.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_1 від 09 жовтня 2012 року, земельна ділянка, що перебуває у власності ОСОБА_2 надана їй для ведення особистого селянського господарства. Обслуговування та використання якої пов'язане з необхідністю проходу та проїзду до неї транспортних засобів та механізмів для її обробітку. Тому, за наведених обставин, суд першої інстанції цілком обґрунтовано обрав даний вид земельного сервітуту. Однак не можна погодитись з висновками суду щодо визначення періодичності дії цього сервітуту.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Оскаржуване рішення є необґрунтованим в частині визначення періодичності дії встановленого сервітуту. Встановивши дію земельного сервітуту до початку проведення посівних робіт та після закінчення збору, суд першої інстанції не вирішив остаточно спору між сторонами по справі, оскільки встановлена періодичність дії сервітуту є невизначеною.

Отже, оскаржуване рішення не в повній мірі відповідає вимогам ст. ст. 215, 217 ЦПК України.

Відповідно до п.13 Постанови Верховного Суду України №14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог.

За наведених обставин рішення в частині визначеної періодичності дії сервітуту підлягає зміні.

Колегія погоджується з висновками суду першої інстанції щодо відмови в стягненні на користь позивачки витрат, пов'язаних з наданням правової допомоги.

На підтвердження вимог в цій частині ОСОБА_2 надала квитанцію прибуткового касового ордеру про сплату 4025 грн. за надання правової допомоги з посиланням на договір про надання такої допомоги від 07.07.2015 року та акт про надання юридичних послуг.

Однак із наданих доказів не вбачається, що така оплата була проведена за надання правової допомоги саме в цій справі. Акт про надання юридичних послуг містить в собі узагальнюючі відомості про надані послуги без їх конкретизації.

Підставою для надання правової допомоги є договір про надання такої допомоги, однак позивачкою такий договір не був наданий. Відповідно до вимог ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Позивачка ставила питання про стягнення з відповідачів на її користь витрат на правову допомогу надану адвокатом за відсутності договору про надання такої допомоги.

Разом з цим, витрати пов'язані зі сплатою судового збору на користь позивачки стягнуті солідарно, що суперечить вимогам ст. 88 ЦПК України і тому в цій частині рішення підлягає зміні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 не тягнуть за собою скасування оскаржуваного рішення, оскільки вони суперечать встановленим по справі обставинам.

Так на підтвердження вимог апеляційної скарги ОСОБА_3 наводить обставини про те, що суд першої інстанції не встановив фактичних обставин та не дослідив доказів про встановлення земельного сервітуту іншим способом, який би був менш обтяжливим.

Однак такі твердження не відповідають дійсності. Позивачкою на підтвердження своїх вимог були надані докази в тому числі і висновки земельно-технічної експертизи, які підтвердили, що найменш обтяжливим є земельний сервітут встановлений відносно земельних ділянок відповідачів. Встановлені по справі обставини вказують на те, що позивачкою були використані всі засоби для встановлення сервітуту у будь-який інший спосіб.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 60 ЦПК України відповідач зобов'язаний довести ті обставини, якими він заперечував позовні вимоги. В ході розгляду ОСОБА_3 не спростував доводів позивачки. Його твердження про те, що позивачка використовувала інші шляхи для проїзду і проходу на свою ділянку нею не спростовувались, але вони не дають підстав стверджувати про можливе встановлення сервітуту у інший спосіб.

Враховуючи те, що розміри земельної ділянки ОСОБА_3 сягають 0,059 га., визначений експертизою спосіб земельного сервітуту не є занадто обтяжливим для нього.

Відповідно до ч. 7 ст. 403 ЦК України збитки, завдані власникові земельної ділянки, особою, яка користується сервітутом, підлягають відшкодуванню на загальних підставах. Отже ОСОБА_3 не позбавлений можливості звернутись з відповідним позовом до користувача земельним сервітутом.

А тому за наведених обставин, на підставі ст. ст. 401- 403 ЦК України, ст.ст. 98 -101 ЗК України, керуючись ст. ст. 307, 308, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів палати у цивільних справа апеляційного суду Вінницької області ,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Літинського районного суду Вінницької області від 30 листопада 2015 року, ухвалене по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про встановлення земельного сервітуту змінити в частині. Виключити з резолютивної частини вказівку про те, що право сервітуту діє до початку проведення посівних робіт та після закінчення збору врожаю.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 судовий збір в рівних часках з кожного по 121, 80 грн. на користь ОСОБА_2.

Врешті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий суддя: /підпис/

Судді: /підписи/

Згідно з оригіналом: