Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 323/2904/15 Головуючий у 1 інстанції: Фісун Н.В.
Провадження № 22-ц/778/287/16 Суддя-доповідач: Маловічко С.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі

Головуючого: Савченко О.В., суддів Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 на рішення Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області про поновлення у списках на отримання права на земельну частку(пай) та видачу сертифікату,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому вказує, що 17 серпня 1982 року згідно протоколу № 13 від 28 серпня 1982 року він був прийнятий в члени колгоспу «Восток» Оріхівського району Запорізької області, звідки 01 вересня 1982 року був направлений на навчання до Оріхівського сільськогосподарського технікуму, по закінченню якого 01.08.1986р. був прийнятий майстром-наладником на тракторну бригаду N 1 колгоспу «Восток». З 17 листопада 1986р. по 27 грудня 1988р. він проходив дійсну строкову військову службу в армії і після звільнення в запас з 05 лютого 1989р. працював трактористом тракторної бригади N 1 колгоспу «Восток», звідки 20 лютого 1990 року тимчасово був переведений на роботу до Оріхівського РВ дільничним інспектором Білогір'ївської сільської ради. Під час проходження ним служби в Оріхівському РВ колгосп «Восток» був реорганізований в колективне сільськогосподарське підприємство «Восток», яке в 1996 році отримало Державний акт на право колективної власності на землю. В 1996 році у відповідності до Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» N720/95 від 08.08.1995р. проводилось розпаювання земель колгоспу «Восток», внаслідок якого кожному його члену на території Білогір'ївської сільської Ради були виділені земельні ділянки (паї) розмірами по 8,11 умовних кадастрових гектарів вартістю 122112,83 гривень кожний.

Він неодноразово звертався до сільської ради за отриманням сертифікату на право на земельну частку (пай), так як його не включили до основних списків на паювання земель КСП «Восток», але йому було відмовлено та рекомендовано звернутися до суду за захистом порушеного права на отримання земельного паю. Вказане порушення виразилося в тому, що на його ім'я не оформлено сертифікату на право на земельну ділянку (пай) в КСП «Восток» під час його розпаювання. Тому в позові позивач просив зобов'язати Оріхівську районну державну адміністрацію Запорізької області поновити його, ОСОБА_2, в списках членів колективного сільськогосподарського підприємства «Восток» Оріхівського району Запорізької області як такого, що має право на земельну частку (пай) в розмірі 8,11 умовних кадастрових гектарів, який визначений на кожного члена КСП «Восток» на території Білогір'ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, та видати йому сертифікат на право на земельну ділянку (пай) встановленого зразку.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його необґрунтованість, неправильне встановлення судом дійсних обставин справи щодо членства позивача в КСП «Восток», а також на неправильне застосування судом норм матеріального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, ОСОБА_2 17 серпня 1982 року згідно протоколу №13 від 28 серпня 1982 року був прийнятий в члени колгоспу "Восток" Оріхівського району Запорізької області, а 01 вересня 1982 року був направлений на навчання до Оріхівського сільськогосподарського технікуму, по закінченню якого 01.08.1986 року був прийнятий майстром-наладником на тракторну бригаду N1.

З 17 листопада 1986р. по 27 грудня 1988р. ОСОБА_4 проходив строкову військову службу в лавах Радянської армії і після звільнення в запас з 05 лютого 1989 року працював трактористом тракторної бригади N 1.

Згідно з записом у трудові книжці № 8 від 20 лютого 1990 року ОСОБА_2 тимчасово був відпущений на роботу до Оріхівського РВВС дільничним інспектором Білогір'ївської сільської ради /а.с.3-5/.

З 21.02.1990 року ОСОБА_2 був прийнятий в органи внутрішніх справ, звідки був увільнений 14.04.2006р. у зв»язку з обранням головою Білогір»ївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області /а.с.5-6/.

Як вбачається з матеріалів справи, колгосп «Восток» протягом 1993-1994р. було реформовано у Колективне сільськогосподарське підприємство «Восток», якому 23 січня 1997р. був виданий Державний акт на право колективної власності на землю Серія НОМЕР_1 /а.с. 31-42/. Згідно з Додатком № 1 до Державного акту позивач ОСОБА_2 не був включений до Списку громадян - членів КСП «Восток».

В ході слухання справи представник позивача надав суду пояснення, що ОСОБА_2 був переведений до органів внутрішніх справ, але залишався членом КСП "Восток", тому його незаконно не було включено до Списків громадян - членів КСП «Восток», які мають право на отримання земельної частки (паю) внаслідок паювання земель підприємства та в подальшому не надано відповідного сертифікату.

Відмовляючи в позові ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів, що був включений в члени КСП «Восток», оскільки на час перетворення колгоспу у КСП, отримання підприємством Державного акту на право колективної власності на землю та паювання цієї землі, працював в органах внутрішніх справ та не приймав участі у роботі КСП.

Зазначені висновки суду відповідають обставинам справи, які правильно встановлені судом та узгоджуються з нормами матеріального права, які застосовані до спірних правовідносин.

Так, відповідно до Указів Президента України № 666/94 від 10.11.1994р. «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» та № 720/95 від 08.08.1995р. «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського товариства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 24 постанови від 16 квітня 2004р. № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Отже, право на земельну частку (пай) виникає в осіб, які на час видачі коллективно-му сільськогосподарському підприємству державного акта на право колективної власності на землю були членами цього підприємства.

В апеляційній скарзі представник позивача посилається на те, що ОСОБА_2 був членом колгоспу «Восток», а потім і КСП «Восток», та відомості про його виключення з колгоспу та КСП відсутні, тому судом було неправильно встановлено, що його працевлаштування в органи внутрішніх справ припинило його членство у колгоспі.

Проте ці доводи апелянта не ґрунтуються ані на матеріалах справи, ані на нормах матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Згідно зі статтею 18 ЗУ «Про міліцію» працівники міліції не можуть бути членами політичних партій, рухів та інших об»єднань, а також їм забороняється займатись будь-якими видами підприємницької діяльності.

Враховуючи вказані вимоги спеціального закону, на час проходження служби в органах міліції призупиняється або припиняється будь-яке членство працівника міліції, зокрема, і у колгоспі, оскільки метою діяльності колгоспу в будь-якому разі є отримання прибутку в результаті здійснення сільськогосподарських робіт, участь в яких для члена колгоспу є обов»язковою.

Факт прийняття позивача в члени колгоспу «Восток» ніким не оспорюється та підтверджується записами у трудовій книжці, а ті обставини, що його не було виключено рішенням загальних зборів з членів колгоспу, не породжують у нього автоматичного права на його перевід у члени КСП «Восток» при реформуванні колгоспу у сільськогосподарське підприємство.

Так, перед працевлаштуванням до органів внутрішніх справ протоколом загальних зборів членів колгоспу № 3 від 20.02.1990р. його тимчасово було відпущено на роботу до Оріхівського ВСВС, а тому його членство у колгоспі було призупинено у зв»язку із проходження служби у державному органі, та могло бути поновлено після звільнення з органів внутрішніх справ, звідки він був увільнений тільки 14.04.2006р.

Отже, на час реформування колгоспу в КСП в 1993-1994рр., на час видачі КСП «Восток» Державного акту від 23.01.1997р. про право колективної власності на землю та паювання цієї землі між членами КСП, позивач продовжував службу в органах внутрішніх справ, а отже не міг бути поновлений в членстві в колгоспі та прийнятий у члени КСП «Восток».

За вказаних обставин суд вірно визнав, що у позивача не виникло права на включення в Списки членів КСП «Восток» при отриманні підприємством Державного акту про право колективної власності на землю, та, відтак, на участь у паюванні землі і отриманні сертифікату на земельну частку (пай), а отже не мається підстав для його поновлення в цих списках, до яких він правомірно не був включений.

Разом з тим, відмовляючи в позові за його безпідставністю, суд одночасно відмовив в позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності, що є зайвим, оскільки відмовити в позові у зв»язку з пропуском позовної давності можливо лише у випадку його обґрунтованості.

Враховуючи, що висновки суду про безпідставність заявлених позивачем вимог є правильними, рішення суду слід залишити без змін, але із виключенням з мотивувальної частини рішення зайвого посилання суду на пропуск строку позовної давності в якості другої підстави для відмови в позові.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 02 листопада 2015 року у цій справі залишити без змін, виключивши з мотивувальної частини рішення зайве посилання суду на пропуск позивачем строку позовної давності в якості підстави відмови в позові.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Савченко О.В.

Судді: Кочеткова І.В.

Маловічко С.В.