Провадження № 2/127/556/16
ВІННИЦЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ВІННИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

12 січня 2016 року м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області в складі: головуючого судді Жмудя О.О., при секретарі судового засідання Шарапанівському Р.П.,

за участі позивача-відповідача: ОСОБА_1,

представника позивача-відповідача: ОСОБА_2,

представників відповідача-позивача: ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому просить усунути ОСОБА_1 перешкоди в користуванні квартирою у будинку АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1

В позовній заяві зазначено, що позивачці на праві власності належить вищезазначене нерухоме майно. Відповідно до довідки, виданої 21.07.2015 р. МКП ЖЕК № 12, за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_6 (з 15.07.2003р.), ОСОБА_5 (з 15.07.2003р.), ОСОБА_1 (з 16.09.2009 о.) та ОСОБА_7 (16.01.2011р.).

23 червня 2003 року ОСОБА_5 придбав вказану квартиру по договору купівлі-продажу у ОСОБА_8 (договір купівлі-продажу від 23.06.2003 року, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. та зареєстрований КП «ВООБТІ» 25.06.2003 р. за №668/44537).

04 липня 2003 року ОСОБА_5 уклав договір дарування вказаної квартири з ОСОБА_6 (посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. та зареєстрований КП «ВООБТІ» 04.07.2003 р.за № 668/44537).

Таким чином, з 04 липня 2003 року припинилось право власності ОСОБА_5 на спірну квартиру, а отже припинилось і його право на користування цією квартирою.

За змістом ч.1 ст. 346 ЦК України, право власності припиняється, зокрема, у разі відчуження власником свого майна.

Через декілька тижнів ОСОБА_5 виселився зі спірної квартири, змінив місце постійного проживання і разом з гр. ОСОБА_10, з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах, почав мешкати за адресою: АДРЕСА_3, забравши всі свої особисті речі.

Факт відсутності відповідача в АДРЕСА_1 понад встановлені законом строки підтверджується Актом від 15 листопада 2010 року, складеним за участю мешканців сусідніх квартир, підписи яких посвідчені начальником МКП ЖЕК-10, 18 листопада 2010 року та Актом від 21 липня 2015 року, складеним мешканцями сусідніх квартир та посвідченим начальником МКП ЖЕК №12.

Із довідки №12877/09-37/11 від 30 липня 2015 року, виданої державним виконавцем Казьміруком О.В. вбачається, що аліменти на своє утримання відповідач з 23 серпня 2010 року отримував за адресою: АДРЕСА_3.

Позивачу достеменно відомо, що догляд за ОСОБА_5 здійснювала гр. ОСОБА_10, з якою він перебував у фактичних шлюбних відносинах, оформила на своє ім'я отримання допомоги по догляду за відповідачем.

Державна соціальна допомога виплачувалась ОСОБА_5 також за адресою АДРЕСА_3.

Відповідно до ст.317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідач не є членом сім'ї позивача, не пов'язаний спільним побутом, не проживає в квартирі без поважних причин та створює позивачу перешкоди в користуванні, володінні та розпорядженні спірною квартирою на власний розсуд позивача, участі в утриманні житлового приміщення та оплаті комунальних платежів не бере.

З підстав зазначених вище позивач звернувся до суду із даною позовною заявою.

ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_6 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно облікових даних по м. Вінниці станом на 29 грудня 2012 року ОСОБА_5, 1947 року народження, мав 51/100 частку будинковолодіння по АДРЕСА_15, яку продав 23.06.2003р., що підтверджується довідкою №3504 від 19.08.2015р. виданої КП «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації».

За отриманні кошти від вищевказаного продажу ОСОБА_5 відповідно до договору-купівлі продажу, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. за реєстровим №1669 була придбана однокімнатну квартиру за АДРЕСА_1.

04 липня 2003 року між дарувателем - ОСОБА_5 та обдарованим - його сином ОСОБА_6 був укладений договір дарування посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Безпалюк Л.С. за реєстровим №1863 щодо дарування квартири за АДРЕСА_1.

Відповідно до усних домовленостей між дарувателем - ОСОБА_5 та обдарованим - його сином ОСОБА_6, ОСОБА_5 продовжуватиме проживати у подарованій квартирі.

ОСОБА_5 за станом свого здоров'я потребував постійної сторонньої допомоги, не міг самостійно пересуватись. ОСОБА_6 відмовив в наданні будь-якої допомоги батькові, тому позивач змушений був звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання. Так як ОСОБА_5 не міг самостійно пересуватись через руйнування суглобів та потребував цілодобового нагляду через хворобу серця, сестра позивача ОСОБА_4 знайшла ОСОБА_5 доглядальницю ОСОБА_12, яка проживала неподалік. З часом, для забезпечення цілодобового догляду, ОСОБА_5 більшу частину тижня знаходився в приміщені де проживала ОСОБА_10

В цей час відповідач по справі ОСОБА_6 вмовив позивача поселити в спірну квартиру квартирантів, які б оплачували комунальні послуги, а гроші за проживання пішли б на оплату ліків та доглядальниці. Так з 2009 року в квартирі стали проживати квартиранти. Кошти від їх проживання ОСОБА_6 забирав собі.

Після проведеного лікування та операції в травні 2015 року, позивач почав самостійно ходити, та отримав можливість самостійно себе обходити та звернувся до сина з проханням повернутись до спірної квартири для подальшого проживання. Однак ОСОБА_6 відмовив ОСОБА_5, заявивши, що «здасть його в будинок пристарілих».

10.08.2015 року ОСОБА_5 повернувся до квартири, але його ключі не підійшли, вхідні замки на дверях були змінені, до квартири де ОСОБА_5 зареєстрований його не пустили. Останній вимушений був викликати міліцію, що підтверджується талоном повідомлень.

Іншого житла ОСОБА_5 не має, тому відмова в проживанні в спірній квартирі, де він зареєстрований з 2003 року, стало підставою для звернення до суду за захистом його порушених прав.

Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 20.10.2015 року вищевказані цивільні справи були об'єднані в одне провадження.

Ухвалою суду від 11.11.2015 року у даній справі замінено неналежного відповідача ОСОБА_6 на належного ОСОБА_1.

В судовому засідання позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_2 вимоги первісного позову підтримали в повному обсязі, просили суд його задовольнити, заперечували щодо задоволення зустрічного позову, просили суд у його задоволенні відмовити.

Представник відповідача ОСОБА_3 вимоги зустрічного позову підтримала в повному обсязі, просила суд його задовольнити, вимоги первісного позову не визнала, у його задоволенні просила суд відмовити.

Вислухавши думку позивача-відповідача, представника позивача-відповідача та представника відповідача-позивача, а також свідків, дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку про задоволення первісного та відмову в задоволенні зустрічного позову з наступних підстав.

Як встановлено судом та не заперечувалось сторонами, згідно договору купівлі-продажу квартири від 23.06.2003 року ОСОБА_5 купив квартиру за номером 8 (вісім), що знаходиться в будинку, розташованому за АДРЕСА_1 (а.с.6).

04.07.2003 року ОСОБА_5 подарував ОСОБА_6 однокімнатну квартиру за номером 8, що знаходиться в житловому будинку, розташованому за АДРЕСА_1 відповідно до договору дарування квартири (а.с.7).

Згідно договору дарування квартири, 15.07.2015 року ОСОБА_6 подарував ОСОБА_1 квартиру, розташовану за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.8-9).

Із витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що власником квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.10).

З акту від 21.07.2015 року вбачається, що ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1, не проживає по даній адресі з 16.11.2010 року по даний час (а.с.11).

Відповідно до акту про тимчасову відсутність особи, зареєстрованої в житловому приміщенні від 15.11.2010 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 не проживає в спірній квартирі з 13.03.2004 року по даний час (а.с.12).

Згідно із розрахунку заборгованості із сплати аліментів, боржник ОСОБА_6, проживає АДРЕСА_1, а стягувач ОСОБА_5 за адресою: АДРЕСА_3, станом на 01.07.2015 року заборгованість по аліментам відсутня. Переплата становить 563, 16 грн. (а.с.13).

З довідки від 21.07.2015 МКП ЖЕК № 12, вбачається що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано 4 особи: ОСОБА_6, з 15.07.2003 р., ОСОБА_5 з 15.07.2003 р., ОСОБА_1 з 16.10.2009 р. та ОСОБА_7 з 10.05.2010 р. (а.с.14).

Відповідно до довідки МКП ЖКУ № 7, за адресою: АДРЕСА_3 зареєстровано 1 особу: ОСОБА_10, ІНФОРМАЦІЯ_5 з 04.01.2002 року (а.с.15).

Згідно із довідки виданої ОСОБА_5, АДРЕСА_3 він перебуває на обліку в управлінні соціального захисту населення з 04.01.2010 року по 01.06.2015 р. призначено допомогу особам, які надають соціальні послуги на ОСОБА_5 Догляд здійснювала ОСОБА_10 (а.с.40).

Свідок ОСОБА_13 повідомила суду що вона є сусідкою ОСОБА_1, остання проживає в спірній квартирі з 2008 року, ОСОБА_5 взагалі не знає. Свідок ОСОБА_14 була дільничним лікарем, за адресою де проживав ОСОБА_5 з ОСОБА_10 ОСОБА_5 не піднімався з ліжка. Свідок ОСОБА_15 повідомила суду, що починаючи з 2010 року в спірній квартирі проживає ОСОБА_1 з чоловіком та донькою. Свідок ОСОБА_16 повідомив, що він є братом відповідача по первісному позову, ОСОБА_1, взагалі не знає. З 2009 року його брат проживав у ОСОБА_10, яка його доглядала. В спірній квартирі проживали квартиранти аж до 2015 року. Свідок ОСОБА_17 повідомила, що з 2009 року у спірну квартиру переїхала жити позивач по первісному позову з чоловіком. Крім них більше там ніхто не проживав. Свідок ОСОБА_18 - мати позивачки, повідомила, що з 2009 року проживає ОСОБА_1 А ОСОБА_5 постійно проживав ОСОБА_10 в громадському шлюбі. З 2003 по 2009 роки в квартирі фактично ніхто не проживав. Свідок ОСОБА_19 - сусід ОСОБА_10 повідомив що ОСОБА_10 доглядала за ОСОБА_5, переїхав останній до неї десь в 2009-2010 роках. З'їхав від неї в 2015 році. Свідок ОСОБА_11 повідомила, що ОСОБА_5 почав проживати у ОСОБА_10 у 2009-2010 роках, вона за ним тільки доглядала. Свідок ОСОБА_20 повідомив, що ОСОБА_5 є його дядьком. ОСОБА_5 збирався проживати у спірній квартирі. З 2003 року по 2009 року проживав у вказаній квартирі. У 2009 році переїхав до ОСОБА_21, остання лише доглядала його.

Згідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

В пункті 39 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК України). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України

З урахуванням зазначеного, суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім'ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України.

Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

На підставі вищевикладеного вбачається, що право власності на спірну квартиру належить позивачу за первісним позовом ОСОБА_1

При цьому суд зазначає, що матеріалами цивільної справи не знайшла свого підтвердження та обставина, що між сторонами у розумінні статті 156 ЖК Української РСР, було досягнуто домовленості про порядок користування квартирою.

Покази свідків зі сторони відповідача по первісному позову суд вважає за необхідне не приймати до уваги, оскільки вони є не однозначними та суперечливими, а тому рішення суду не може ґрунтуватись на таких показах свідків.

Крім того, власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування квартирою. При цьому, втрата права користуванняжитловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла.

З огляду на те, що матеріалами справи не знайшла свого підтвердження та обставина, що ОСОБА_5 є членом сім'ї позивача за первісним позовом, тобто дійсно підтримує родинні стосунки з ОСОБА_1, не проживає у спірній квартирі понад рік а саме з 2003 року, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог первісного позову, усунувши перешкоди в користуванні квартирою, шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Відмовляючи у вимозі зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення, суд виходив з наступного.

Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно із ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Судом не може бути визнано беззаперечними доказами довідку від 29.07.2015 року видану гр. ОСОБА_5 про те, що останній зареєстрований у квартирі за адресою: АДРЕСА_1, а також показання свідків зі сторони відповідача за первісним позовом як такі, що підтверджують обставину проживання ОСОБА_5 у спірній квартирі, а також ту обставину, що він є членом сім'ї власника житла, тобто дійсно підтримує родинні стосунки з ОСОБА_1

Суд зазначає, що вимога позовної заяви про усунення перешкод в користуванні житлом, що належить позивачам за первісним позовом, шляхом вселення є такою, що не підлягає задоволенню, оскільки обставина, яка б підтверджувалась належними та допустимими доказами про незаконне виселення ОСОБА_5 із зазначеного приміщення, судом не встановлена.

Отже, позивачем не доведено належними та допустимими доказами того факту що ОСОБА_5 є членом сім'ї ОСОБА_1, а також те, що ОСОБА_5 не проживав у вказаній квартирі з незалежних від нього обставин у зв'язку із чим в задоволенні вимог зустрічного позову слід відмовити.

При цьому суд зазначає, що матеріалами цивільної справи не знайшла свого підтвердження та обставина, що між ОСОБА_5 з одного боку та ОСОБА_1 з другого, у розуміння статті 156 ЖК Української РСР, було досягнуто домовленості про порядок користування будинковоліднням.

З огляду на те, що не знайшли свого підтвердження ті обставини, якими обґрунтовує ОСОБА_5 свої вимоги за зустрічним позовом, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог первісного позову, усунувши перешкоди в користуванні квартирою, що розташована у АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 судові витрати просила залишити за нею.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст. 156 ЖК Української РСР, ст. ст. 3, 4-6, 10, 11, 15, 57-62, 88, 213-215 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Усунути перешкоди в користуванні квартирою АДРЕСА_1, шляхом визнання ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення - відмовити.

Судові витрати по справі залишити за ОСОБА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Вінницької області через Вінницький міський суд Вінницької області, шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення суду. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя О.О. Жмудь