Справа № 462/5894/15-ц
УХВАЛА

23 лютого 2016 рокуЗалізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Львові скаргу ОСОБА_1 на постанову старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 05 серпня 2015 року про відмову у відкритті виконавчого провадження,

встановив:

Скаржник звернулася до суду зі скаргою /Т-2 а.с.3,4/, в якій просить визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 від 05 серпня 2015 року ВП № 48314387 про відмову у відкритті виконавчого провадження. Свої вимоги мотивує тим, що зазначеною постановою було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого листа № 2-2569/11 виданого 20 березня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова про зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні спільними приміщеннями загальною площею 5,8 кв.м. та здійснити демонтаж переобладнаних ним вказаних приміщень і привести їх у попередній стан. Проте ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» містить вичерпний перелік підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження. Жодна зі зазначених підстав в даному випадку не мала місце. В звязку з наведеним, у задоволенні скарги просить відмовити.

У судовому засіданні представник скаржника скаргу підтримав, дав пояснення аналогічні вищенаведеному, просить скаргу задовольнити.

У судовому засіданні старший державний виконавець Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 проти скарги заперечила, подала до суду письмові заперечення /Т-2 а.с.11,12/, додатково пояснивши, що резолютивна частина виконавчого листа № 2-2569/11 виданого 20 березня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова не містить зазначення місця вчинення виконавчих дій, що в свою чергу унеможливлює примусове виконання рішення суду, просить у задоволенні скарги відмовити.

Заслухавши представника скаржника, старшого державного виконавця, оглянувши матеріали скарги, справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

Рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 22 вересня 2014 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні майном та відшкодування моральної шкоди позов був частково задоволений, а саме: було зобовязано ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні спільними приміщеннями загальною площею 5,8 кв.м. та здійснити демонтаж переобладнаних ним вказаних приміщень і привести їх у попередній стан.

20 березня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова був виданий виконавчий лист № 2-2569/11 про зобовязати ОСОБА_3 не чинити перешкод ОСОБА_1 у користуванні спільними приміщеннями загальною площею 5,8 кв.м. та здійснити демонтаж переобладнаних ним вказаних приміщень і привести їх у попередній стан /Т-2 а.с.17/.

05 серпня 2015 року постановою старшого державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 від 05 серпня 2015 року ВП № 48314387 про відмову у відкритті виконавчого провадження було відмовлено в прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-2569/11 виданого 20 березня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова /Т-2 а.с.15/.

Як убачається зі змісту вищевказаної постанови старшого державного виконавця Залізничного ВДВС ЛМУЮ ОСОБА_2 підставою для відмови у відкритті провадження слугувало те, що у резолютивній частині виконавчого документу не зазначено місце вчинення виконавчих дій, а також не зрозуміло, що саме повинен демонтувати боржник для забезпечення повного виконання рішення суду, і тому керуючись п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» у відкритті виконавчого провадження було відмовлено.

Суд в певній мірі погоджується з твердженнями державного виконавця, що резолютивна частина виконавчого листа № 2-2569/11 виданого 20 березня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова не містить зазначення місця вчинення виконавчих дій, що в свою чергу може утруднити примусове виконання рішення суду.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим статтею 18 цього Закону.

Постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» у пункті 21 розяснено, що державний виконавець відмовляє у відкритті виконавчого провадження у разі пропуску встановленого строку для пред'явлення виконавчих документів до виконання; неподання виконавчого документа, зазначеного у статті 17 Закону про виконавче провадження; неподання заяви про відкриття виконавчого провадження у випадках, передбачених цим Законом; наявності інших, передбачених законодавством, обставин, які виключають можливість здійснення виконавчого провадження тощо (стаття 26 Закону про виконавче провадження) . При цьому вимоги до виконавчого документа є єдиними і визначені статтею 18 Закону про виконавче провадження. Іншими нормативно-правовими актами може бути встановлено додаткові вимоги до виконавчого документа, проте звуження цих вимог не допускається.

З аналізу ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» слідує, що чинним законодавством не передбачено такої вимоги до виконавчого документу, як зазначення місця вчинення виконавчих дій.

Крім того, п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження» серед підстав, які можуть слугувати для відмови у відкритті виконавчого провадження, не передбачено такої підстави, як те, що державний виконавець не може зрозуміти, як виконувати рішення суду.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що в старшого державного виконавця не було підстав для відмови у відкритті виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-2569/11 виданого 20 березня 2015 року Залізничним районним судом м. Львова на підставі п. 6 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження», і тому оскаржувана постанова від 05 серпня 2015 року ВП № 48314387 є неправомірною та підлягає скасуванню в судовому порядку.

Керуючись ст.ст. 209,386,387 ЦПК України суд,

ухвалив:

Скаргу задовольнити.

Визнати неправомірною та скасувати постанову старшого державного виконавця Залізничного відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 05 серпня 2015 року ВП № 48314387 про відмову у відкритті виконавчого провадження.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в 5- денний строк з дня винесення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя:

Оригінал ухвали.