У Х В А Л А

Іменем України

20 січня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області

у складі : головуючого - судді Мацунича М.В.

суддів : Куштана Б.П., Панька В.Ф.

з участю секретаря : Дашковської С.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгород цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Міністерства юстиції України, Міністра юстиції України Петренка Петра Петровича про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року відмовлено ОСОБА_1 у відкритті провадження в справі.

Проте, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу в якій просить апеляційну інстанцію скасувати ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року, та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі. Мотивує свої вимоги тим, що ухвала суду постановлена в порушення вимог норм процесуального законодавства, а тому вважає її незаконною.

У судовому засіданні апеляційної інстанції позивач просила ухвалу суду першої інстанції скасувати, а доводи викладені в апеляційній скарзі задовольнити з наведених у ній підстав.

Інші сторони в судове засідання не з'явились, але повідомлені належним чином про час та місце судового розгляду. А звідси, виходячи з вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України та зважуючи на приписи ст. 303-1 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглядати скаргу в їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення особи яка брала участь у справі та вивчивши матеріали справи й перевіривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів дійшла висновку, що дана скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.

Як убачається зі змісту ухвали суду, підставою для відмови у відкритті провадження в справі послужило те, що суд прийшов до висновку, що спір який виник між сторонами стосується проходження публічної служби і є публічно-правовим, а тому відноситься до адміністративної юрисдикції і підлягає розгляду в порядку передбаченому КАС України, а не в порядку цивільного судочинства.

Однак із таким висновком суду першої інстанції погодитися не можна виходячи з наступного.

Зі змісту п. 15 ст. 3 КАС України убачається, що публічна служба це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

Виходячи зі змісту п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України, справа адміністративної юрисдикції (адміністративна справа) це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб'єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.

Відповідно до статті 17 КАС юрисдикція адміністративних судів поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку зі здійсненням суб'єктом владних повноважень владних управлінських функцій.

Згідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.

Згідно частини четвертої статті 21 КАС вимоги про відшкодування шкоди, заподіяної протиправними рішеннями, діями чи бездіяльністю суб'єкта владних повноважень або іншим порушенням прав, свобод та інтересів суб'єктів публічно-правових відносин, розглядаються адміністративним судом, якщо вони заявлені в одному провадженні з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Інакше вимоги про відшкодування шкоди вирішуються судами в порядку цивільного або господарського судочинства.

Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що, дійсно, вимоги про відшкодування матеріальної та моральної шкоди пов'язані з проходженням позивачем публічної служби, але ці вимоги є самостійними і не пов'язані з вимогою вирішити публічно-правовий спір. Позов подано з метою захисту порушеного права у сфері трудових відносин та мотивовано, зокрема, посиланням на ч. 1 ст. 237-1 КЗпП та ст. 23 ЦК України. Тому ці вимоги позивача слід розглядати в порядку цивільного судочинства.

Позаяк, спірні правовідносини передбачають наявність трудового спору, а тому даний спір підвідомчий суду цивільної юрисдикції, а не адміністративної юрисдикції, як на це помилково вказав суд першої інстанції.

Таким чином, постановляючи оскаржувану ухвалу суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, а саме, невірно застосував, норми статей 3, 4 і 15 ЦПК України, що у відповідності до вимог п. 4 ст. 311 ЦПК України є підставою для скасуванню ухвали суду з направленням матеріалів позову до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження в справі.

Враховуючи наведене та керуючись статтями 307, 311, 314, 315, 317 і 319 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволити.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду від 03 грудня 2015 року про відмову у відкритті провадження у справі, скасувати, а матеріали позову направити до суду першої інстанції для вирішення питання щодо відкриття провадження у справі.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня набрання нею законної сили.

Головуючий:______________________

Судді:______________________

______________________