Справа № 372/3000/15-ц Головуючий у І інстанції Зінченко О. М.
Провадження № 22-ц/780/1022/16 Доповідач у 2 інстанції Воробйова Н. С.
Категорія 43 25.07.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

25 липня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

головуючого судді Воробйової Н.С.

суддів: Березовенко Р.В., Приходька К.П.

при секретарі Якимчук Ю.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні у м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» на рішення Обухівського районного суду від 24 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа-служба у справах дітей та сім»ї виконавчого комітету Обухівської міської ради про усунення перешкод у здійсненні права власністі шляхом виселення,-

встановила :

Позивач ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до суду з зазначеним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що 22.112012 року було проведено прилюдні торги з приводу реалізації описаного майна, а саме АДРЕСА_1, переможцем торгів став позивач. Однак банк не в змозі у повній мірі реалізувати свої право власності, оскільки в квартирі зареєстрований та проживає відповідач, тому просив усунути перешкоди шляхом виселення відповідача з вказаної квартири.

В судовому засіданні позивач уточнив позовні вимоги та також просив виселити з спірної квартири неповнолітню доньку відповідаки, оскільки вона також зареєстрована в спірній квартирі;

В судовому засіданні позивач позовні вимоги з уточненнями підтримав та просив їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином за відомим місцем реєстрації, заперечень щодо позову, заяв та клопотань до суду не направили, тому суд вважав можливим розглянути спір у відсутність відповідачів на підставі наявних у справі доказів.

Представник третьої особи , орган опіки та піклування Обухівської міської ради Назаренко О.І. в судовому засіданні проти позову заперечувала, вважала, що порушується право неповнолітньої дитини.

Відповідно до проложень ч.1 ст.224 ЦПК України у зв»язку з неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, судом ухвалено заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.

Рішенням Обухівського районного суду від 24 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення.

Зокрема, посилався на те, що суд безпідставно проігнорував тей факт, що банк звернувся до суду з позовом про виселення відповідачів як новий власник квартири, право власності якого зареєстровано у встановленому законом порядку. Про звільнення спірної квартири у добровільному порядку відповідачі повідомлялися у відповідності до вимог чинного законодавства, але добровільно з квартири не виселилися.

Свої вимоги позивач регламентував положеннями ч.1 ст..ст.346, ч.1 ст.316, ч.1 ст.317, ч.ч.1, 2 ст.319, ч.1 ст.321, ст..391, ч.1 ст.405 ЦК України.

В той же час, суд, відмовляючи позивачу у задоволенні позову, послався на Закон України « Про іпотеку» (ст..40) та ст..109 ЖК України, які регулюють питання виселення з жилого приміщення в процесі звернення стягнення на іпотечне майно, що свідчить про неправомірність застосування судом зазначених норм матеріального права.

Крім того, суд неправомірно, без відповідних правових підстав, дійшов висновку про обов»язок позивача, у даному випадку, надати відповідачам інше житлове приміщення.

Апеляційне провадження за апеляційною скаргою відкрито Апеляційним судом Київської області 14 січня 2016 року, справу призначено до розгляду на 09 лютого 2016 року о 10.00 год.

В подальшому розгляд справи неодноразово відкладався у зв»язку з відсутність відповідачів, оскільки останні не отримували судову повістку, рекомендовані листи поверталися до апеляційного суду з відміткою «За закінченням строку зберігання».

17 травня 2016 року відбувся повторний автоматизований розподіл судових справ, визначено новий склад колегії ( а.с.100,101).

Черговий раз справу призначено на 17 червня 2016 року о 12 год.15 хв.

Відповідачка ОСОБА_2 судову повістку, незважаючи на неодноразове повідомлення її про надходження на її ім.»я рекомендованої пошти, не отримала, рекомендований-лист-повідомлення повернуто апеляційному суду без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

У зв»язку з неявкою відповідачів, справу відкладено на 25 липня 2016 року на 09 год.45 хв.

Відповідачці надіслано рекомендоване повідомлення про слухання справи в апеляційній інстанції, а також надіслана від імені суду телеграми з повідомлення про вручення, проте, ні судова повістка, не телеграми відповідачка не отримала. Судова повістка повернута з відміткою «За закінчення терміну зберігання», телеграма- не вручена, квартира зачинена, адресат по повідомленню за телеграмою не з»явився (а.с. 114).

Беручи до уваги обставини справи, а також те, що справа в провадженні апеляційного суду перебуває тривалий час, відповідачка повідомлялася про час та місце розгляду справи у визначеному ЦПК України порядку, але судові повідомлення не отримувала, колегія суддів дійшла висновку про розгляд справи у відсутність відповідачів на підставі матеріалів цивільної справи.

Апеляційна скарга підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1 і 2 ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 214 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

В силу положень ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Згідно зі ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ч. 1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно норм ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Згідно правової позиції, викладеній у Постанові Верховного Суду України у справі №6-158цс14 право членів сім»ї власника будинку користуватися жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власника на будинок в особи, членом сім»ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім»ї.

Тобто, перехід прав та обов»язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом за членами сім»ї колишнього власника у випадку зміни власника, чинним законодавством не передбачено.

Відповідно до норм ст..346 ЦК України з припиненням права власності особа втрачає право на володіння, користування, розпорядження цим майном.

Згідно ч.1 ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

По справі встановлено, що 16.09.2014 року приватним нотаріусом видано ПАТ «Укрсоцбанк» свідоцтво про право власності на АДРЕСА_1, яке в подальшому було зареєстровано позивачем відповідно до вимог чинного законодавства (а.с.6-8).

Відповідачі зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.27).

12.06.2015 року ПАТ «Укрсоцбанк» від12.06.2015 року на ім.»я ОСОБА_2 надіслано лист-вимогу про виселення та зняття з реєстраційного обліку її та членів її сім»ї в добровільному порядку ( а.с. 48-50).

Зі змісту даної вимоги вбачається, що банк, який набув прав власності на спірну квартиру за результатами прилюдних торгів, просив колишнього її власника - ОСОБА_2 та членів її сім»ї усунути перешкоди в користуванні власністю та в добровільному порядку звільнити дану квартиру ( а.с.48).

Відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд виходив з положень ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК України згідно яких, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду; відповідно до ч.2 ст.109 ЖК України громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. У зв»язку з чим, суд дійшов висновку, що оскільки позивач просив виселити відповідачів зі спірної квартири без надання іншого житлового приміщення, у позові слід відмовити.

Колегія суддів не може у повній мірі погодитися з такими висновками суду.

Так, обґрунтовуючи рішення, суд першої інстанції посилався на норми ст. 40 ЗУ «Про іпотеку» та 109 ЖК України, які регулюють питання виселення з жилого приміщення в процесі звернення стягнення на іпотечне майно шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. У постанові ВСУ від 18.03.2015 року у справі № -цс 15, на яку посилається суд, викладено, зокрема, механізм виселення з будинку при одночасному зверненні стягнення на цей же будинок.

По даній справі ПАТ «Укрсоцбанк», посилаючись на т..ст.316,317,319, 321, 391 ЦК України, звернувся до суду з вимогою про виселення, як новий власник квартири, право власності якого зареєстроване у встановленому законом рядку; відповідачі не є членами його сім»ї, з ними не укладався договір найму та не визначався порядок користування спірним жилим приміщенням.

Правовідносини щодо виселення новим власником осіб, що втратили право власності та право користування жилим приміщенням регулюються відповідними нормами ЦК України, а не Законом України «Про іпотеку».

Вирішуючи спір, суд зазначені обставини залишив поза увагою та у відповідності до правових підстав, якими обгрунтовува позивач свої вимоги, не встановив належним чином правовідносини, які виникли між позивачем та відповідачами.

Як вже зазначалося, позивач, як переможець, придбав майно на прилюдних торгах, отримав право власності на дане майно та зареєстрував його у визначеному законом порядку.

Звернувшись до суду з позовом, просив захистити його право власності та усунути перешкоди в користуванні належним йому майном.

У ході розгляду справи, суд не перевірив та не навів в рішенні доказів, за які кошти було придбано відповідачкою іпотечне майно, чи являється іпотекодержатель спірної квартири( стягувач боргу) та покупець - позивач по даній справі, однією і тією особою, які підстави стали наслідком проведення прилюдних торгів (звернення стягнення на іпотечне майно в рахунок боргу за рішення суду, на підставі виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя).

В свою чергу, відповідачами будь-які докази на обґрунтування своїх заперечень не надали, в судові засідання, незважаючи на повідомлення про час та місце розгляду справи, як до суду першої інстанції, так і в апеляційний суд не з»явилися.

У зв»язку з цим, висновок суду про те, що у даному випадку, новий власник житлового приміщення при усуненні перешкод в користуванні власністю шляхом виселення повинен забезпечити колишнього власника квартири та членів його сім»ї іншим житловим приміщенням, на думку колегії, є необґрунтованим та передчасним.

Застосовуючи при вирішенні спору норми матеріального права, що регламентують питання виселення з жилого приміщення в процесі звернення стягнення на іпотечне майно, суд проігнорував обставини справи та підстави позовних вимог, на які посилався позивач на обґрунтування заявлених позовних вимог.

В силу ст.309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є неповне з»ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а тому не може бути залишеним без змін, підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким, з урахуванням положень ч.1 ст.321,ст..391 ЦК України слід задовольнити вимоги позивача у повному обсязі.

Керуючись ст..ст.307, 309 ЦПК України, колегія

Вирішила :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» - задовольнити.

Рішення Обухівського районного суду від 24 листопада 2015 року скасувати. Ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні права власності Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3 з квартири АДРЕСА_1.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржено у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді :