Справа №336/7691/15-ц
пр.№2/336/264/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2016 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м. Запорожжя у складі:

головуючого судді: Артемової Л.Г.,

при секретарі судового засідання: Аксьоновій О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Славутич-кредит» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, звертаючись до суду, просить визнати недійсним договір кредиту №470 від 28.10.2013 року, укладений між ним та Кредитною спілкою «Славутич кредит».

На обгрунтування позову зазначає, що звертається до суду, захищаючи своє право споживача банківських послуг. При укладенні договору була порушена вимога щодо форми договору та у договорі не викладені усі основні його умови.

У судове засідання представник позивача та позивач не з'явилися, просили розглядати справу на свою відсутність.

Представник позивача, подавши свої заперечення, письмово просив суд розглядати справу на його відсутність.

Фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, не здійснюється згідно ч.2 ст. 197 ЦПК України.

Вивчивши надані сторонами докази, встановивши обставини справи, суд дійшов висновку про те, що у задоволенні позову необхідно відмовити.

У своїх висновках суд виходить з того, що відповідно до змісту ст. 1, 2, 10, 11, 12, 21 Закону України "Про кредитні спілки" діяльність кредитних спілок не є публічною, відносини між кредитною спілкою та громадянами будуються на підставі членства та не є клієнтськими відносинами. На відміну від банків у кредитних спілках не має поняття клієнт, тому що всі члени кредитної спілки одночасно є її співвласниками та мають право управління кредитною спілкою.

За таких обставин правовідносини сторін спору не регулюються нормами Закону України "Про захист прав споживачів".

З врахуванням вимог ч. 2 ст. 2, ст. 3 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" правовідносини сторін спору регулюються нормами цього закону, Закону України "Про кредитні спілки" та нормами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору.

Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).

При цьому, Порядок надання кредитів кредитними спілками регулюється Законом України "Про кредитні спілки" та нормативно-правовими актами національної комісії, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг.

Вимоги до змісту договору, передбачені ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг".

Звертаючись до суду з позовом, позивач не обгрунтував будь-якими доказами, що відповідач не повідомив його про орієнтовну сукупну вартість кредиту, вартість усіх послуг, тощо.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з заяви-анкети № 476 від 25.10.2013 р., ОСОБА_1 до підписання кредитного договору був у повному обсязі повідомлений про суму кредиту, строк та мету кредитування, про наявні форми кредитування та обраний ним порядок сплати кредиту (п. 1 заяви), а також про сукупну вартість кредиту (п. 2 заяви).

Як убачається з кредитного договору № 470 від 28.10.2015 р., відповідач будь-яких інших послуг позивачеві не надавав, а тому посилання в позові на не повідомлення про їх вартість є необґрунтованим.

Крім цього, відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Враховуючи зазначені вимоги Закону, укладаючи договір, сторона з'ясовує, на яких умовах він укладається, ознайомлюється з текстом договору, узгоджує його умови до підписання договору. Крім того, позивач не заперечує, що отримав у свою власність 15000,00 грн.

Як вбачається з Кредитного договору № 470 від 28.10.2015 р. та Додатку № 1 до нього, сторонами були узгоджені кредитні умови, зокрема: сума кредиту (п. 1.1. Договору), орієнтовна сукупна вартість кредиту з врахування відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (п.3, 4 Додатку № 1), мета кредиту (п. 1.2. Договору), строк кредитування (п. 2.1. Договору), тип та розмір відсоткової ставки (п. 3.1. Договору), порядок повернення кредиту (п. 2.3., 2.6., 3.2., 3.3., 3.4., 3.5., 3.6., 3.7. Договору та п. 1 Додатку № 1), порядок дострокового погашення кредиту (п.5.2.1. Договору), умови забезпечення кредиту (розділ 4 Договору), (а.с.19-22).

За таких обставин, підстави, які передбачені Законом для визнання договору недійсним, відсутні.

Посилання Позивача на здійснення відповідачем нечесної підприємницької практики з врахуванням викладеного, також є необґрунтованим.

При цьому, суд враховує положення п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України "Про захист прав споживачів", згідно яких нечесна підприємницька практика - будь-яка підприємницька діяльність або бездіяльність, що суперечить правилам, торговим та іншим чесним звичаям та впливає або може вплинути на економічну поведінку споживача щодо продукції.

Відповідно до ст. 42 ГК України підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб'єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.

Юридичні особи можуть створюватися у формі товариств, установ та в інших формах, встановлених законом. Товариством є організація, створена шляхом об'єднання осіб (учасників), які мають право участі у цьому товаристві. Товариства поділяються на підприємницькі та непідприємницькі. Непідприємницькими товариствами є товариства, які не мають на меті одержання прибутку для його наступного розподілу між учасниками. Особливості правового статусу окремих видів непідприємницьких товариств встановлюються законом (ст. 83, 85 ЦК України).

А згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про кредитні спілки" кредитна спілка - це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх об'єднаннями на кооперативних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок об'єднаних грошових внесків членів кредитної спілки.

Таким чином, Кредитна спалка «Славутич-кредит» є неприбутковою організацією (непідприємницьким товариством за положеннями Цивільного кодексу України) та не здійснює будь-якої підприємницької діяльності, що виключає застосування положень ст. 19 закону України "Про захист прав споживачів".

Підсумовуючи викладене, суд вважає позов необгрунтованим.

На підставі викладеного та керуючись ст. 3, 6, 83, 85, 627, 628, 638 ЦК України, Законом України "Про кредитні спілки", ст. 10, 11, 57-61, 88, 197, 208-209, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Кредитної спілки «Славутич-кредит» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду Запорізької області шляхом подання через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя, який ухвалив оскаржуване рішення, протягом 10 днів з дня його проголошення апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Л.Г. Артемова