Номер провадження: 22-ц/785/5268/16
Головуючий у першій інстанції Панчук А. І.
Доповідач Комлева О. С.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.07.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого-судді Комлевої О.С.

суддів Журавльова О.Г., Ісаєвої Н.В.

при секретарі Ліснік Н.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 травня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Роздільнянська реєстраційна служба Головного управління в Одеській області Державної Міграційної Служби України про втрату права на житлову площу та зняття з реєстрації, за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя нажитого в період шлюбу та визнання права власності,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, який згодом був доповнений та остаточно поданий до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Роздільнянська реєстраційна служба Головного управління в Одеській області Державної Міграційної Служби України про втрату права на житлову площу та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що він є власником житлового будинку АДРЕСА_1, що підтверджується копією свідоцтва про право власності, а також власником земельної ділянки розміром 0,15 га за вказаною адресою. У вказаному будинку він проживає один, однак крім нього у будинку зареєстровані ще колишня дружина ОСОБА_3, шлюб з якою був розірваний 23.11.2013 року та син ОСОБА_4 Відповідачі в будинку не проживають з 2000 року.

Також позивач зазначив, що бажає розпоряджатися будинком на свій розсуд, однак реєстрація відповідачів є перешкодою в цьому, в зв'язку з чим він змушений звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просив визнати ОСОБА_3 та ОСОБА_4 такими, що втратили право користування на житлову площу в будинку за адресою: АДРЕСА_1 та зняти їх з реєстрації за вказаною адресою.

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом, який згодом був уточнений та остаточно поданий до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя нажитого в період шлюбу та визнання права власності, в якому позивачка зазначила, що будинок АДРЕСА_1 був переданий у користування сім'ї переселенців, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх сину ОСОБА_4

Згодом, в період шлюбу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 придбали у власність вказаний житловий будинок, шляхом викупу будинку у радгоспу - погашення суди. Зазначений будинок був зареєстрований у Погосподарській Книзі Кучурганської сільської Ради. Тобто у неї та ОСОБА_2 виникло право сумісної приватної власності на вказаний будинок з господарчими спорудами.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.12.2000 року шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 був розірваний, але за свідоцтвом про розірвання шлюбу сторони в орган РАЦС не зверталися. Фактично шлюб не розірваний. Свідоцтво про розірвання шлюбу було отримано ОСОБА_2 27.11.2015 року, тобто саме з цього часу шлюб фактично був розірваний.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_3 просила суд здійснити поділ нажитого в шлюбі майна, визнати за нею право власності на 1/2 частину будинку з господарчими спорудами та земельної ділянки, розташованої за адресою: АДРЕСА_1, площею 0,15 га без виділення долей в натурі, як майно нажите в шлюбі.

Судом обидва позови були об'єднані в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_2, а також його представник свій позов підтримали, позов ОСОБА_3 не визнали.

ОСОБА_3, а також її представник свій позов підтримали, позов ОСОБА_2 не визнали.

Представник третьої особи реєстраційної служби ГУ в Одеській області ДМС України в судове засідання не з'явився, про слухання справи був повідомлений належним чином.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 травня 2016 року в задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа Роздільнянська реєстраційна служба Головного управління в Одеській області Державної Міграційної Служби України про втрату права на житлову площу та зняття з реєстрації відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя нажитого в період шлюбу та визнання права власності задоволений. Визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину будинку з господарчими спорудами, а також право власності на 1/2 частину земельної ділянки, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 без виділення долей в натурі.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якої просить рішення суду скасувати, постановити нове, яким задовольнити його позовні вимоги, а в задоволені позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі, посилаючись на те, що судом неповно з'ясовані обставини, які мають значення для справи, а також, що судом порушені норми матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, доводи апеляційної скарги та заперечення на неї, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 303 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних підстав.

Згідно п. 3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог та заперечень, а суд згідно ст.11 ЦПК України, розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив матеріали справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 перебували у зареєстрованому шлюбі з 21 липня 1971 року, який був розірваний 27 листопада 2013 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу.

Житловий будинок АДРЕСА_1 був переданий у користування сім'ї переселенців, а саме ОСОБА_2, ОСОБА_3 та їх сину ОСОБА_4, що підтверджується переселенським квитком серія НОМЕР_2 від 24.10.1979 року, актом передачі будинку АДРЕСА_1 від 25.10.1979 року, згідно якого будинок переданий саме сім'ї переселенців.

Вартість вказаного житлового будинку складала 2300 карбованців.

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 погасили вартість вказаного будинку шляхом викупу у вигляді суди в розмірі 2300 карбованців, що підтверджується довідкою радгоспу заводу ім. 50 річчя Великого Жовтня село Кучурган Роздільнянськкого району Одеської області, яка підписана керівниками радгоспу про погашення суди в розмірі 2300 карбованців.

Також судом встановлено, що сплативши вартість будинку у вигляді суди фактично був вчинений договір купівлі продажу житлового будинку.

Вказаний будинок був зареєстрований в Погосподарській Книзі Кучурганської сільської Ради Роздільнянського району Одеської області за №143, тобто у сторін виникло право сумісної власності у подружжя на житловий будинок, що підтверджується свідоцтвом на право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, яке ОСОБА_2 отримав 17 березня 2015 року та свідоцтвом на права власності на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 кадастровий НОМЕР_1 площею 0,15 га.

Судом встановлено, що строк позовної давності за зверненням до суду за захистом свого права ОСОБА_3 не пропустила, оскільки шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, відповідно до вимог ст. 44 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР в редакції 1970 року припинився 27 листопада 2013 року.

Відмовляючи в задоволені позову ОСОБА_2 про втрату права на житлову площу та зняття з реєстрації, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_3, як власника, або співвласника майна не можна позбавити незаконно права власності, не можна зняти з реєстрації, оскільки будуть порушені вимоги норм прямої дії Конституції України, норм СК України та ЦК України.

Щодо вимог заявлених до ОСОБА_4, суд прийшов до вірного висновку, що вказані вимоги повинні бути заявлені усіма власниками майна так, як при вселенні ОСОБА_4 не було ніяких заперечень та обмежень, він був членом сім'ї переселенця і йому теж надавалось житло. ОСОБА_3 вимог про позбавлення права користування жилим приміщенням не заявляла. При вселенні ОСОБА_4 у вказаний будинок відповідно до вимог ст. 156 ЖК України не було іншої угоди про порядок користування вказаним житловим приміщенням, а тому відповідно до ст. 156 ЖК України, припинення сімейних та інших відносин не позбавляє його права користування цим приміщенням.

Задовольняючи позов ОСОБА_3 про поділ майна подружжя нажитого в період шлюбу та визнання права власності, суд першої інстанції виходив з наступного.

У відповідності з вимогами ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР в редакції 1970 року, який діяв на час набуття права власності на житловий будинок, майно нажите в шлюбі подружжям є їх сумісною власністю.

Відповідно до вимог ст. 28 КпШС УРСР в редакції 1970 року при поділі сумісно нажитого майна долі кожного із подружжя визнаються рівними. Таким же чином вказані правовідносини регулюються і нормами СК України, а саме ст. 60-68 СК України.

Суд не знайшов підстав для зменшення або збільшення їх часток для одного із подружжя. Тобто факт набуття майна за час шлюбу встановлено.

У відповідності з вимогами ст. 328 ЦК України та ст. 81 ЗК України право власності на майно набувається на підставах, що не заборонені законом і вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до вимог ст.60 ЦПК України на сторони в процесі, в тому числі і позивача та його представників лежить обов'язок довести ті обставини на які він посилається, крім випадків відповідно до ст.61 ЦПК України.

Судова колегія погоджується з вказаними висновками суду, та не находить підстав для задоволення апеляційної скарги.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що рішення суду є неправильним, оскільки ОСОБА_3 звертаючись до суду з позовом пропустила строк позовної давності, не приймаються до уваги, скільки шлюбні відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 припинився 27 листопада 2013 року, а з позовом ОСОБА_3 звернулася 14 березня 2016 року.

Також не приймаються до уваги доводи апеляційної скарги стосовно не прийняття до уваги обставин, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживали в будинку з 2000 року, оскільки ОСОБА_3, як співвласника майна не можна позбавити незаконно права власності, а при вселенні ОСОБА_4 у житловий будинок не позбавляє його права користування цим приміщенням, тобто ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не можуть бути позбавлені права житлову площу в будинку за адресою: АДРЕСА_1.

Інші доводи апеляційної скарги також не приймаються до уваги, оскільки вони також спростовуються матеріалами справи, а письмових доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги до суду надано не було.

Враховуючи все вищевикладене, колегія суддів розглянувши справу в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального та процесуального права при вирішенні справи не допустив, рішення суду відповідає фактичним обставинам справи, а наведені в апеляційної скарги доводи правильність висновків суду не спростовують.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги на увагу не заслуговують, та задоволенню не підлягають, підстав для ухвалення нового рішення - не має.

Судова колегія, розглянувши справу прийшла до висновку, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, в зв'язку з чим апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 11 травня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий ______________________________________ О.С. Комлева

Судді ______________________________________ О.Г. Журавльов

______________________________________ Н.В. Ісаєва