Справа № 534/18/16-ц
№ 2/534/227/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 липня 2016 року Комсомольський міський суд Полтавської області
в складі: головуючого судді при секретарі Крикливого В.В. Клімовій С.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Горішні Плавні справу за цивільним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 та Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області про визнання недійсним свідоцтва про право власності,

в с т а н о в и в :

В січні 2016 року ОСОБА_3 звернувся до суду із позовною заявою до ОСОБА_4 та Комсомольської міської ради Полтавської області, яку в лютому уточнив, і просив: визнати недійсним розпорядження органу приватизації Комсомольської міської ради Полтавської області №133 від 14 квітня 2006 року про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1 також визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане Комсомольською міською радою Полтавської області 14 квітня 2006 року, на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.3,22).

Свої вимоги мотивує тим, що влітку 2015 року від відповідача ОСОБА_4 довідався про те, що у 2006 році він приватизував на себе спірну квартиру. На той час позивач був неповнолітнім і після смерті матері проживав в цій квартирі, а відповідач був його піклувальником. ОСОБА_3 вважає, що внаслідок приватизації ОСОБА_4 спірної квартири без його участі, були порушенні права позивача на її приватизацію.

Постановою Верховної ради України від 19 травня 2016 року місто Комсомольськ перейменовано на місто Горішні Плавні, а відповідно до рішення двадцятої сесії сього скликання Комсомольської міської ради від 21 червня 2016 року встановлено найменування представницького органу місцевого самоврядування в місті Горішні Плавні - Горішньоплавнівська міська рада Полтавської області.

Ухвалою суду від 04 квітня 2016 року до участі у справі в якості співвідповідача залучено ОСОБА_5 (а.с.55).

В судовому засіданні представник позивача наполягав на задоволенні вимог ОСОБА_3 з підстав, викладених в позовній заяві.

Відповідач ОСОБА_4 та представник Горішньоплавнівської міської ради Полтавської області, будучи належно повідомленими про час і місце розгляду справи, в судове засідання не з'явилися. Останній надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, проте проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що при підготовці матеріалів для приватизації спірної квартири міській раді, як органу приватизації, не було відомо про обставини, якими ОСОБА_3 обґрунтовує свої позовні вимоги. Тому порушень правил приватизації державного житлового фонду з вини міської ради допущено не було (а.с.37).

Відповідач ОСОБА_4 надав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, в якій позовні вимоги ОСОБА_3 визнав повністю (а.с.40).

Відповідачка ОСОБА_5, будучі належно повідомленою про час і місце розгляду справи, повторно в судове засідання не з'явилася, причин неявки не повідомила, заперечень проти позову не надала.

Розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані сторонами докази, судом встановлено, що вимоги ОСОБА_3 підлягають до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст. 1, ч. 1 ст. 5, ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» (далі - Закон № 2482-XІІ) наймачі квартир (будинків) державного житлового фонду та члени їх сімей, які постійно проживають у квартирі разом із наймачем або за якими зберігається право на житло, мають право на приватизацію займаних квартир шляхом передачі їм цих квартир в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у даній квартирі, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, на підставі рішення відповідного органу приватизації.

Судом встановлено, що згідно договору найму жилого приміщення в домах державного та громадського жилого фонду в Українській РСР від 25 листопада 1992 року, укладеним між ЖЕУ-4 ПОП ЖКХ та ОСОБА_6, остання вселилася до квартири АДРЕСА_1 на підставі ордеру на жиле приміщення №544 від 25 листопада 1992 року (а.с.30).

Відповідно до свідоцтв про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.27-29), являються синами ОСОБА_6, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_4, що підтверджується відповідним свідоцтвом (а.с.33).

Рішенням виконавчого комітету Комсомольської міської ради №596 від 27 листопада 2003 року ОСОБА_4 призначено піклувальником над неповнолітнім братом ОСОБА_3 (а.с.34,35).

Розпорядженням Приватного підприємства «ЖЕК-5» №14-рвід 14 травня 2004 року про перевід особистого рахунку ОСОБА_4 визнано наймачем спірної квартири (а.с.32).

Згідно довідки КЖЕП №5 ОСОБА_3 та ОСОБА_4 були зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1, починаючи з 08 січня 1992 року згідно ордеру на жиле приміщення №544 від 25 листопада 1992 року.

Розпорядження Комсомольської міської ради, як органу приватизації, від 01 квітня 2006 року №133 задоволено прохання наймача ОСОБА_4 та передано квартиру АДРЕСА_1 у приватну спільну часткову власність ОСОБА_4 та ОСОБА_5 (а.с.26). На підставі згаданого розпорядження видано відповідне свідоцтво про право власності на спірну квартиру (а.с.4).

Згідно із ч.3 ст.9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Виходячи з аналізу змісту Закону № 2482-XІІ у поєднанні з нормами ст.ст.1, 6, 9, 61 ЖК України, ст.29 ЦК України місцем постійного проживання особи є жиле приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені ст.64 ЖК України права користування цим приміщенням і на яке за особою зберігається це право і при тимчасовій відсутності, а відтак і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

Місцем проживання неповнолітньої дитини є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає, а у даному випадку піклувальника. Така правова позиція міститься і в ухвалі Верховного Суду України від 30 січня 2013 р. у справі № 6-125цс12.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 був виписаний з спірної квартири 01 квітня 2005 року, проте за ним зберігалося право користування цим майном (а.с.41). 02 березня 2006 року при зверненні до органу приватизації із заявою про оформлення передачі в приватну власність спірної квартири відповідач ОСОБА_4 в якості члена сім'ї вказав лише відповідачку ОСОБА_7 (а.с.49), чим фактично порушив право ОСОБА_3 на приватизацію разом з іншими членами сім'ї.

З огляду на викладене, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими і такими, що підлягають до задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст.9, ст.64 ЖК України, ст.1, ст.5, ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», ст.213 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позовні вимоги ОСОБА_3 - задовольнити повністю.

Визнати недійсним розпорядження органу приватизації Комсомольської (Горішньоплавнівської) міської ради Полтавської області №133 від 14 квітня 2006 року про передачу в приватну власність квартири АДРЕСА_1.

Визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане Комсомольською (Горішньоплавнівською) міською радою Полтавської області 14 квітня 2006 року, на квартиру АДРЕСА_1.

Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Полтавської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається через Комсомольський міський суд протягом десяти днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя підпис В.В. Крикливий

З оригіналом вірно.

Суддя В.В. Крикливий