АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________ Провадження : 22ц/790/1669/16 Головуючий 1-ї інстанції Федюшин М.В.
Справа № 2-1197/09 Доповідач - Шевченко Н.Ф.
Категорія : право власності.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківського області в складі :

головуючого - Шевченко Н.Ф.

суддів - Івах А.П., Пономаренко Ю.А.

при секретарі - Каплоух Н.Б.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про захист права власності, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя, -

В С Т А Н О В И Л А :

У вересні 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про захист права власності, визнання майна особистою приватною власністю одного з подружжя.

В обґрунтування позову посилалась на те, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 20 жовтня 2001 року по 13 серпня 2008 року, під час якого у серпні 2002 року нею придбана квартира АДРЕСА_1. Зазначена квартира придбана за власні кошти, які отримані від продажу 28/100 частин 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2, які належали їй на підставі свідоцтва про право власності на житло.

Оскільки ці 28/100 частини квартири були отримані у власність в порядку приватизації відповідно із «Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», тобто безкоштовно, гроші отримані від її продажу в сумі 15 660 грн. є її особистою приватною власністю.

Відповідач не бажає укласти з нею нотаріально посвідчений договір, в якому було б зазначено, що спірна квартира в цілому є її особистою власністю.

Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року позов задоволено.

Визнано квартиру АДРЕСА_3 особистою приватною власністю ОСОБА_2, на яку не має права власності ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким визнати право власності по ? частині спірної квартири за кожним із сторін.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги апелянт посилається на порушення судом норм процесуального і матеріального права та неповне з'ясування обставин по справі.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ОСОБА_1 ОСОБА_3, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного.

Відповідно до ст. 308 ЦК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_2, суд виходив з того, що спірна квартира є особистою власністю ОСОБА_2, оскільки вона придбана хоч і в період шлюбу, однако за рахунок коштів, які були отримані ОСОБА_2 від продажу 28/100 частин 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2, які належали їй на праві приватної власності.

Такий висновок суду відповідає нормам матеріального і процесуального права.

За положеннями ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Майно, набуте одним із подружжя за час шлюбу, але за кошти, які належали їй особисто, згідно з п. 3 ч. 1 ст. 57 СК України є особистою приватною власністю дружини або чоловіка.

З матеріалів справи вбачається, що з 20 жовтня 2001 року по 13 серпня 2008 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі (а. с. 14).

Під час шлюбу, ОСОБА_2 19 вересня 2002 року за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_4 за реєстровим № 8209 продала 28/100 частин 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2 за ціною 15 660 грн., які належали їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 13.05.2002 року відділом приватизації житлового фонду Харківської міської ради (а. с.11).

В цей же день, ОСОБА_2 за договором купівлі-продажу, посвідченим нотаріусом Харківського МНО ОСОБА_4 19 вересня 2002 року за р реєстровим № 8213 за ціною 4 499 грн. набула право власності на квартиру АДРЕСА_3 (а.с.13).

Під час розгляду справи ОСОБА_1 не спростував, що спірна квартира була придбана за рахунок коштів отриманих ОСОБА_2 від продажу належних їй 28/100 частин 3-х кімнатної квартири АДРЕСА_2.

Посилання ОСОБА_1 на те, що спірна квартира була придбана за його особисті кошти, які він отримав, ще до укладення з ОСОБА_2 шлюбу, від продажу 26 листопада 1999 року його власної квартири АДРЕСА_4 будь-якими доказами не підтверджені.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що спірна квартира придбана за спільні кошти сторін у справі. Не надані такі докази представником відповідача і в судовому засіданні апеляційної інстанції.

З огляду на викладене, суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що спірне майно є особистою власністю ОСОБА_2 та правомірно визнав за нею право особистої власності на квартиру АДРЕСА_3.

Вирішуючи спір, суд з'ясував дійсні обставини справи, перевірив доводи та заперечення сторін, дослідив надані ними докази, дав їм належну оцінку та ухвалив законне й обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 не є суттєвими та висновків суду першої інстанції не спростовують.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст. ст. 308, 313, п. 1 ч.1 ст. 314, ст. ст. 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Заочне рішення Жовтневого районного суду м. Харкова від 24 квітня 2009 року залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: