РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 грудня 2015 р. м. Хмельницький

Хмельницький міськрайонний суд Хмельницької області у складі:

головуючої - судді Логінової С.М.,

при секретарі - Ленчицькій А.Б.,

за участю позивача - ОСОБА_1,

за участю представника позивача - ОСОБА_2,

за участю представника відповідача - ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Хмельницькому цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

встановив:

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу посилаючись на те, що 05.06.2015 р. відповідно до наказу № 528 - Вк від 05.06.2015 р. ОСОБА_1 була звільнена з посади завідувача сектора супроводження кредитних операцій відділу корпоративного бізнесу філії - Хмельницького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» на підставі ст. 38 КЗпП України.

Вказане звільнення вважає незаконним та таким, що здійснено з порушенням чинного законодавства.

ОСОБА_1 посилається на те. що у банку вона працює з квітня 2010 року, за час роботи до неї будь-які дисциплінарні заходи не застосовувалися. Почала працювати на посаді заступника начальника відділу - завідувача сектору організації роботи з обслуговування корпоративних клієнтів на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника. У подальшому звільнилася посада завідувача сектора супроводження кредитних операцій відділу корпоративного бізнесу, адміністрацією було запропоновано їй перейти на вказану посаду по безстроковому трудовому договору. У травні 2013 року вийшла у відпустку у зв'язку з вагітністю та пологами, а потім у відпустку по догляду за дитиною до 3-х років.

Через скрутне матеріальне становище позивач прийняла рішення про вихід на роботу до закінчення відпустки по догляду за дітьми до трьох років з метою отримання заробітної плати для забезпечення сім'ї .

31.07.2015 р. ОСОБА_1 подала заяву про достроковий вихід з відпустки по догляду за дітьми до трьох років та до роботи вона приступила 5 серпня 2015 року.

ОСОБА_1 дізналася про те, що у зв'язку з реорганізацією відділу корпоративного бізнесу, сектор супроводження кредитних операцій відділу корпоративного бізнесу, у якому вона працює, підлягає ліквідації з вересня 2015 року, та функціонал даного сектору переходить у інший відділ, в якому створюється відповідний сектор, про що існує наказ начальника філії - Хмельницького обласного управління ПАТ «Ощадбанк». А також їй стало відомо про те, що існує наказ начальника управління щодо попередження про майбутнє звільнення працівників на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв'язку із реорганізацією декількох відділів, відповідно до якого її також мали попередити про скорочення. Коли вона звернулася у відділ кадрів Філії для ознайомлення з вищезазначеними наказами та попередженням про майбутнє скорочення, їй було відмовлено.

ОСОБА_1 посилається на те, що начальник управління примусив її написати заяву на звільнення за власним бажанням із зазначенням дати 05.08.2015 року. Дана заява була нею написана під психологічним тиском зі сторони адміністрації та під диктовку працівника відділу кадрів ОСОБА_4 за вказівкою начальника філії.

ОСОБА_1 просить поновити її на посаді завідувача сектора супроводження кредитних операцій відділу корпоративного бізнесу філії - Хмельницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України», скасувавши наказ № 528-Вк від 05.08.2015 року про її звільнення за власним бажанням.

Стягнути з ПАТ «Державний ощадний банк України» (Хмельницьке обласне управління) на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача позов не визнав, пояснивши, що звільнення ОСОБА_1 проведено відповідно до вимог чинного законодавства на підставі ст. 38 КЗпП України, психологічний тиск на позивача при написанні заяви про звільнення не чинився.

Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню.

Відповідно до п. 1 ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу, власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Судом встановлено, що 12.04.2010 р. ОСОБА_1 була призначена на посаду заступника начальника - завідувача сектору організації роботи з обслуговування корпоративних клієнтів відділу корпоративного бізнесу філії Хмельницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України».

24 жовтня 2013 року ОСОБА_1 була надана відпустка по догляду за дітьми до трьох років з 1 листопада до 24 липня 2016 року відповідно до наказу № 1994 в-вк від 24 жовтня 2013 р.

31 липня 2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про те, що вона бажає приступити до виконання своїх обовязків з 5 серпня 2015 року.

4 серпня 2015 року наказом № 1151 в-вк начальника Хмельницького обласного управління ПАТ «Державний ощадний банк України» від 4 серпня 2015 року дозволено ОСОБА_1 перервати відпустку по догляду за дитиною до досягнення трирічного віку з 5 серпня 2015 р.

5 серпня 2015 року ОСОБА_1 звернулась з заявою про звільнення за власним бажанням з 5 серпня 2015 року.

Наказом № 528 від 5 серпня 2015 року начальника Хмельницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» ОСОБА_1 звільнена з посади завідувача сектору супроводження операцій відділу корпоративного бізнесу філії Хмельницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України». Отримала у цей же день трудову книжку.

Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, інших обставин, які мають значення для справи.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу.

Суд приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не надала належних та допустимих доказів щодо примушення її працівниками філії Хмельницьке обласне управління ПАТ «Державний ощадний банк України» до написання заяви про звільнення за власним бажанням.

Допитані у судовому засідання як свідки начальник відділу кадрів ОСОБА_4 та працівник відділу ОСОБА_5 пояснили, що вони не примушували ОСОБА_1 до написання такої заяви, а навпаки намагались вияснити причину її звільнення, на що остання пояснила, що має намір звільнитись. Оскільки в заяві про звільнення ОСОБА_1 вказала дату, з якої вона бажає звільнитись, наказ про звільнення був виданий 5 серпня 2015 року.

Суд приходить до висновку, що наказ про звільнення ОСОБА_1 був виданий у відповідності до вимог ст. 38 КЗпП України - власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник.

Враховуючи викладене, не підлягають задоволенню вимоги позивача про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 215 ЦПК України, ст. 38 Кодексу законів про працю України, суд

вирішив:

у задоволенні позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства "Державний ощадний банк України" про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити.

На рішення через суд першої інстанції, який його ухвалив, може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Хмельницької області протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Логінова С.М.

24.12.2015