Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Журавель В.І., Черненко В.А.
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, третя особа - Миколаївська міська рада, ОСОБА_6, про визнання недійсним державного акту на право приватної власності на землю, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду із указаним вище позовом.

В обґрунтування позовних вимог указував на те, що йому на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 листопада 2004 року належить земельна ділянка площею 667 м2 по АДРЕСА_1.

Власником сусідньої земельної ділянки площею 1 206 м2 по АДРЕСА_2 є ОСОБА_5 на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 26 березня 1993 року. Також у користуванні відповідача на підставі договору оренди від 20 грудня 2007 року знаходиться земельна ділянка площею 50 м2.

Зазначав, що під час укладення договору оренди землі з ним не була узгоджена межа земельної ділянки, яка передана у користування відповідачу, а також, що частина зазначеної земельної ділянки фактично розташована у межах земельної ділянки, що належить йому на праві власності.

З огляду на зазначене, просив позов задовольнити, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою по АДРЕСА_1 шляхом відновлення межі згідно державного акту на право власності на земельну ділянку від 16 листопада 2004 року, а також визнати недійсним договір оренди землі від 20 грудня 2007 року на підставі якого відповідач отримала у користування земельну ділянка площею 50 м2.

Надалі, ОСОБА_4 уточнив позовні вимоги та посилаючись на те, що відповідач отримала державний акт на право приватної власності на землю без присвоєння кадастрового номеру земельної ділянки, приватизація земельної ділянки проведена без оформлення технічної документації та без погодження меж, на підставі неправильних розмірів і площі цієї ділянки, які були встановлені неякісною інвентаризацією, остаточно просив суд першої інстанції визнати недійсним державний акт на право приватної власності на землю від 26 березня 1993 року, виданий на ім'я ОСОБА_5 та договір оренди землі, укладений 20 грудня 2007 року між Миколаївською міською радою та ОСОБА_5

Рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2015 року, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить указані судові рішення скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2015 року, яке ухвалою апеляційного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2015 року залишене без змін, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Установивши, що права ОСОБА_4, при видачі ОСОБА_5 державного акту від 26 березня 1993 року №143 на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_2, порушені не були, оскільки ОСОБА_4 оформив право власності на належну йому земельну ділянку по АДРЕСА_1 у 2004 році, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшли правильного висновку про відмову в позові.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 09 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Миколаївської області від 15 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
В.І. Журавель
В.А. Черненко