АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1122/16 Головуючий 1 ін. - Ященко С.О.
Категорія: правочини Доповідач - Котелевець А.В.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 липня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Котелевець А.В.,

суддів - Кірсанової Л.І., Трішкової І.Ю.,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, за участю третьої особи - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення,

у с т а н о в и л а:

В грудні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП «Факторинг Україна») в особі свого представника ОСОБА_5 звернулося у суд із позовом до ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування позивач вказав, що 18 липня 2008 року укладено Кредитний договір № ML-709/057/2008, відповідно до умов якого Закрите акціонерне товариство «ОТП Банк» (далі - ЗАТ «ОТП Банк»), правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Банк» (далі - ТОВ «ОТП Банк»), надало ОСОБА_6 кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 75 338 доларів США 54 центи зі сплатою 4,49% річних та 20% вартості нерухомого майна першого внеску строком до 18 липня 2018 року.

В цей же день укладено Договір іпотеки № РML-709/057/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, належна боржниці на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 18 липня 2008 року за реєстровим № 2425. Договір іпотеки нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 2431.

На підставі Договору про відступлення права вимоги від 12 листопада 2010 року право вимоги щодо заборгованості за вказаним кредитним договором відступлене на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» (далі - ТОВ «ОТП Факторинг Україна»).

Однак умови Кредитного договору № ML-709/057/2008 боржником не виконуються.

Заочним рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнута заборгованість за Кредитним договом № ML-709/057/2008 в розмірі 822 960 грн. 16 коп.

Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив в рахунок погашення заборгованості в розмірі 822 960 грн. 00 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,20 кв. м., житловою площею 28,10 кв. м. шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за Договором іпотеки № РML-709/057/2008 з наданням всіх повноважень продавця, в тому числі отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження, продажу з прилюдних торгів предмету іпотеки.

В остаточно уточнених вимогах ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» в особі свого представника ОСОБА_8, пред'явлених до ОСОБА_3, за участю третьої особи - ОСОБА_6, пояснило, що на даний час відповідач є власницею спірного житла на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 23 березня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 114. При цьому заочне рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року до цього часу не виконано в примусовому порядку.

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив в рахунок погашення заборгованості в розмірі 822 960 грн. 00 коп. звернути стягнення на предмет іпотеки - двохкімнатну квартиру АДРЕСА_1 загальною площею 50,20 кв. м., житловою площею 28,10 кв. м. шляхом надання ТОВ «ОТП Факторинг Україна» права продажу будь-якій особі-покупцеві предмету іпотеки за Договором іпотеки № РML-709/057/2008 з наданням всіх повноважень продавця, в тому числі отримання дублікатів правовстановлюючих документів на нерухомість в органах нотаріату та місцевого самоврядування, здійснення будь-яких платежів за продавця, отримувати будь-які документи, довідки, витяги з реєстру прав власності на нерухоме майно в органах державної реєстраційної служби України, ВРЖЕУ, нотаріату, тощо за ціною, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, визначеною на підставі оцінки майна, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на час укладення правочину щодо відчуження, продажу з прилюдних торгів предмету іпотеки; виселити та зняти з реєстрації за адресою спірного житла ОСОБА_3

Відповідач в особі свого представника ОСОБА_2 позов не визнала, посилаючись на його безпідставність.

Справа розглянута за відсутності третьої особи ОСОБА_6, яка письмових заперечень проти позову не надала.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року позов задоволено частково.

В рахунок погашення заборгованості за Кредитним договором № ML-709/057/2008 від 18 липня 2008 року у розмірі 822 960 грн. 00 коп. звернуто стягнення на квартиру АДРЕСА_2, належну ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого нотаріально 23 березня 2011 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 114, шляхом надання ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» права продажу предмета іпотеки будь-якій особі - покупцю за ціною, встановленою на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності на момент продажу, з наданням ТОВ «ОТП Факторинг Україна» усіх повноважень продавця.

Встановлена початкова ціна продажу предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності, на час продажу.

В задоволенні позову в іншій частині відмовлено.

З ОСОБА_3 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнуто 3 410 грн. 40 коп. судового збору.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 - представник ОСОБА_3, посилаючись на порушення норм матеріального, процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову, постановити в цій частині нове рішення про відмову в задоволенні позову щодо звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема зазначає, що ОСОБА_3 не є стороною кредитного договору та є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру; договір купівлі-продажу в установленому законом порядку не скасовано; судом не враховані правові позиції Верховного Суду України від 24 грудня 2014 року у справі № 6-201цс14, від 26 червня 2013 року у справі № 6-58; крім того, до спірних правовідносин неправильно застосована норма статті 23 Закону про іпотеку, оскільки станом на час придбання відповідачем спірної квартири нерухоме майно втратило статус іпотечного.

Позивач, третя особа рішення суду першої інстанції не оскаржили, своїх заперечень на апеляційну скаргу не надали.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до вимог частини 1 статті 303 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції - судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючи стягнення на предмет іпотеки, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки ОСОБА_3 придбала за договором купівлі-продажу майно, що було предметом іпотеки та відчужене під час проведення ліквідаційної процедури боржника в порядку, визначеному Законом України від 14 травня 1992 року № 2343 «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (далі - Закон № 2343), вона набула статусу іпотекодавця і відповідно до статті 23 Закону України від 05 червня 2003 року № 898-1У «Про іпотеку» (далі - Закон № 898-1У) має всі права й обов'язки за іпотечним договором. Реалізація майна, що є предметом іпотеки, яка проведена в межах ліквідаційної процедури, не припиняє іпотеки, тому вона зберігає чинність при переході права власності на предмет іпотеки до іншої особи, отже, на таке майно може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 25, 26 Закону України від 18 листопада 2003 року № 1255-1У «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень».Однак погодитись з таким висновком суду першої інстанції не можна, оскільки суд неповно з'ясував обставини справи, неправильно застосував норми матеріального права.

Відповідно до статті 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі статтею 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Проте вказані вимоги закону в цій частині рішення залишилися поза увагою суду.

Матеріали справи свідчать, що 18 липня 2008 року укладено Кредитний договір № ML-709/057/2008, відповідно до умов якого ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», надало ОСОБА_6 кредит на придбання нерухомого майна в розмірі 75 338 доларів США 54 центи зі сплатою 4,49% річних та 20% вартості нерухомого майна першого внеску строком до 18 липня 2018 року.

В цей же день укладено Договір іпотеки № РML-709/057/2008, предметом якого є квартира АДРЕСА_1, належна боржниці на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Каратшовою С.І. 18 липня 2008 року за реєстровим № 2425. Договір іпотеки нотаріально посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_7 за реєстровим № 2431.

Однак умови Кредитного договору № ML-709/057/2008 боржником не виконуються.

Заочним рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2012 року з ОСОБА_4 на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» стягнута заборгованість за Кредитний договір № ML-709/057/2008 в розмірі 822 960 грн. 16 коп.

Вказане заочне рішення суду першої пред'явлено до примусового виконання, однак до цього часу не виконано.

Господарський суд Харківської області постановою від 02 грудня 2010 року суб'єкта підприємницької діяльності - фізичну особу ОСОБА_6 визнав банкрутом, відкрив ліквідаційну процедуру, призначив арбітражного керуючого Захарченко І.Г., а також скасував арешти, накладені на майно боржника та інші обтяження щодо розпорядження майном банкрута, у тому числі податкові застави (т. 1, а. с. 67-70).

За змістом цієї постанови спірне нерухоме майно перебувало в іпотеці згідно з Договом іпотеки № РML-709/057/2008, укладеним між ОСОБА_6 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП Банк».

12 листопада 2010 року укладено договір про відступлення права вимоги, відповідно до умов якого право вимоги щодо заборгованості за вказаним кредитним договором відступлене ТОВ «ОТП Банк» на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна», у тому числі за договором іпотеки, укладеним з ОСОБА_6 За цим договором до фактора перейшли усі права клієнта як сторони, що іменується іпотекодержатель/заставодержатель у зобов'язаннях, які виникли на підставі договорів забезпечення в обсязі і на умовах, що існують на момент набрання чинності цим договором (включаючи право звернення стягнення на предмет іпотеки/застави (т. 1, а. с. 30-32).

Квартира АДРЕСА_1 була реалізована у ході проведення ліквідаційної процедури майна банкрута - фізичної особи - підприємця ОСОБА_6: на підставі договору купівлі-продажу від 28 лютого 2011 року, укладеним з ОСОБА_13, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Салигою за реєстровим № 372; на підставі договору купівлі-продажу від 23 березня 2011 року, укладеним між ОСОБА_13 та ОСОБА_3, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ОСОБА_9 за реєстровим № 114.

За змістом пункту 5 Договору купівлі-продажу від 23 березня 2011 року на момент його укладення нерухоме майно нікому не продане, не подароване, не заставлено, в спорі під податковою заставою та забороною не перебуває, до статутного фонду (капіталу) не передано, договір оренди або найму на нього не укладався, як юридична адреса воно не використовується, права користування у третіх осіб на нього немає, членів сім'ї, які б мали право на особистий сервітут, встановлений статтею 405 ЦК України, немає.

Згідно з витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно від 10 березня 2015 року заборона, арешт відносно квартири на час укладення правочину відсутні (т. 1, а. с. 87).

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10 січня 2011 року скасовано постанову від 15 грудня 2010 року приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слоневської Д.В. про відмову у вчиненні нотаріальних дій.

Зобов'язано приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слоневську Д.В. вчинити нотаріальні дії щодо зняття арештів та інших обмежень, зокрема, щодо спірної квартири.

Однак рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 січня 2011 року скасовано рішенням Апеляційного суду Харківської області від 26 вересня 2011 року.

В задоволенні позову Ліквідатора арбітражного керуючого Захарченко І.Г., який діяв в інтересах фізичної особи - підприємця ОСОБА_4, до приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слоневської Д.В. про скасування постанови, зобов'язання вчинити нотаріальні дії відмовлено.

Допущено поворот виконання рішення Київського районного суду м. Харкова від 10 січня 2011 року з зобов'язанням приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Слоневської Д.В. відновити скасовані записи в реєстрах, зокрема запис № 7592168 у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майн та запис № 7592360 у Державному реєстрі іпотек (т. 2, а. с. 51-52).

Згідно зі статтею 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна. Відповідно до статті 28 Закону України від 2 жовтня 1991 року № 2654-ХП «Про заставу» застава припиняється в разі примусового продажу заставленого майна.

Згідно із частиною першою статті 4 Закону № 898-1У обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.

Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року № 1952 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - Закон № 1952-1У).

Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухому майно та їх обтяжень (стаття 2 Закону № 1952-1У у редакції, чинній на час укладення договору іпотеки).

Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень. Записи скасовуються, якщо підстави, за яких вони були внесені, визнані судом недійсними. Записи про обтяження погашаються на підставі актів (рішень) уповноважених на це органів або посадових осіб (стаття 26 Закону № 1952-1У у редакції, чинній на час прийняття постанови господарським судом).

Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (утратив чинність 1 січня 2013 року; далі - Тимчасовий порядок), та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року № 686 (утратив чинність 1 січня 2016 року).

Запис про обтяження майна іпотекою може бути виключений на підставі рішення суду з обов'язковим зазначенням порядкового номера запису. Реєстратор вносить до Реєстру відомості про виключення запису в день надходження повідомлення чи рішення суду (пункт 25 Тимчасового порядку у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).

За змістом статті 23 Закону № 898-1У у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Спірне майно, що було предметом іпотеки за Договором іпотеки, укладеним між ОСОБА_6 та ТОВ «ОТП Банк», відчужене в процесі ліквідаційної процедури боржника.

Умови та порядок відновлення платоспроможності суб'єкта підприємницької діяльності - боржника або визнання його банкрутом та застосування ліквідаційної процедури, повного або часткового задоволення вимог кредиторів установлює Закон № 2343.

Відчуження майна, переданого в іпотеку, під час проведення ліквідаційної процедури здійснюється в порядку, визначеному цим Законом.

Згідно зі статтею 5 Закону № 2343 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) провадження у справах про банкрутство регулюється цим Законом, Господарським процесуальним кодексом України, іншими законодавчими актами України.

З дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника (пункт 6 частини першої статті 23 Закону № 2343 (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин).

При цьому згоди іпотекодержателя на відчуження предмета іпотеки за договором, що укладається під час ліквідаційної процедури боржника, яка здійснюється в межах справи про банкрутство, положення Закону № 2343-ХП (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) не передбачають.

За таких обставин особа, до якої перейшло право власності на майно, що було предметом іпотеки, але реалізоване в межах ліквідаційної процедури з припиненням обтяження, не набуває статусу іпотекодавця і на таке майно не може бути звернено стягнення з підстав, передбачених статтями 38, 39 Закону № 898-1У.

За змістом статті 1 Закону № 898-1У іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволенні своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Отже, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов'язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов'язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов'язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов'язань або зменшити їх.

Забезпечувальне зобов'язання (взаємні права й обов'язки) виникає між іпотекодержателем (кредитором з основним зобов'язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов'язанням).

Виконання забезпечувального зобов'язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов'язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права.

Відповідно до частини сьомої статті 47 Закону № 2343-ХП (у редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) у разі визнання громадянина-підприємця банкрутом до складу ліквідаційної маси не включається майно громадянина-підприємця, на яке згідно з цивільним процесуальним законодавством України не може бути звернено стягнення.

Дії ліквідатора (ліквідаційної комісії) можуть бути оскаржені до господарського суду: власником майна (органом, уповноваженим управляти майном) банкрута; особою, яка відповідає за зобов'язаннями банкрута; кожним кредитором окремо або комітетом кредиторів; особою, яка, посилаючись на свої права власника або іншу підставу, передбачену законом чи договором, оспорює правомірність віднесення майнових активів або коштів до ліквідаційної маси (частина четверта статті 25 Закону № 2343-ХП).

Таким чином, банк мав право оспорювати правомірність віднесення спірної квартири до ліквідаційної маси і це питання підлягало вирішенню в порядку, визначеному Законом № 2343-ХП.

Саме такий висновок міститься в постанові Верховного Суду України від 30 березня 2016 року у справі № 6-2684цс15, яка відповідно до вимог статті 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Правомірність внесення спірної квартири до ліквідаційної маси банком не ос порена.

Оскільки ОСОБА_3 набула право власності на об'єкт нерухомого майна, не обтяженого іпотекою, реалізацію предмета іпотеки проведено з припинення обтяжень у межах ліквідаційної процедури, підстав для задоволення позову в частині звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_2 у суду першої інстанції не було.

Рішення суду першої інстанції в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення початкової ціни предмета іпотеки підлягає скасуванню з постановленням в цій частині нового рішення про відмову в позові.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_3 не є стороною кредитного договору та є добросовісним набувачем права власності на спірну квартиру не можуть бути прийняті до уваги. Предметом позовних вимог є не позов по витребування майна з чужого незаконного володіння, а застосування положень статті 23 Закону № 898-1У щодо звернення стягнення на предмет іпотеки у зв'язку з переходом права власності на квартиру на стадії ліквідаційної процедури.

В іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржено та в апеляційному порядку не переглядалось.

Керуючись ст. ст. 303, 307 ч. 1 п. 3, 309 ч. 1 п. п. 1, 4, 316, 317, 319 ЦПК України, судова колегія

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - представника ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та встановлення початкової ціни предмета іпотеки скасувати.

В задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_3, за участю третьої особи - ОСОБА_4, про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно і може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий А.В.Котелевець

Судді Л.І.Кірсанова

І.Ю.Трішкова