АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Справа № 642/510/15-ц Головуючий суддя І інстанції Грінчук О. П.
Провадження № 22-ц/790/549/16 Суддя доповідач Овсяннікова А.І.
Категорія: Спори, що виникають із договорів
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 січня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого - Овсяннікової А.І.

суддів - Бездітко В.М., Сащенко І.С.

при секретарі - Дашковської Н.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Харкові апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 на рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ТОВ «Територія виробництва», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., реєстраційна служба Головного управління юстиції у Харківській області про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння, -

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3, ТОВ «Територія виробництва», треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Ємець І.О., реєстраційна служба Головного управління юстиції у Харківській області про визнання правочинів недійсними та витребування майна з чужого незаконного володіння.

В обґрунтування позову зазначає, що згідно 18 договорів купівлі-продажу він в 2011 році придбав у власність нежитлові приміщення за адресою - АДРЕСА_1,

а саме:

нежитлові приміщення підвалу І,ІІ загальною площею 38,8 м2 в літ. «А-4»;

нежитлові приміщення поверху № 1, 1а, 2, 3, 5-7, 1 1, 14-23, 25-28, 111, IV, VI площею 612,9 м2; 2-го поверху № 29-44, 44а, 45-53, 99-108, VII, VIII площею 615,7 кв.м.; 3-го поверху № 54-61, 61а, 62, 62а, 63-67, 67а, 68, 68а, 69, 69а, 70-73, IX, X площею 630,9 кв.м.; 4-го поверху № 76-82, 82а, 83, 86-88, 91-95, 97, 98, XI, XII площею 620,8 кв.м.; тех. поверху № 109-119, XII, XV площею 265,7 кв.м., загальною площею 2746,0 кв.м. в літ. «А-4»;

нежитлові приміщення 1-го поверху № І площею 58,5 кв.м. в літ. «Б-2»;

нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-25, 60, 61, II, 26-33, 2-го поверху № 34-37, 39-44, 44а, 45-59 площею 5553,5 кв.м. в літ. «Б-2»;

нежитлові приміщення 1-го поверху № 1-4 загальною площею 381,6 кв.м. в літ. «В-2»;

нежитлові приміщення антресолі № 5 площею 132,1 кв.м.; 2-го поверху № 6 площею 382,2 кв.м в літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв.м.;

нежитлові приміщення № 13-18 загальною площею 206,3 кв.м. в літ. «Г-1»;

нежитлові приміщення № 1-12 загальною площею 236,4 кв.м. в літ. «Г-1»;

нежитлове приміщення № 2 загальною площею 154,0 кв.м. в літ. «Д-1»;

нежитлове приміщення № 1 загальною площею 240,6 кв.м. в літ. «Д-1»;

нежитлові приміщення №1,2 загальною площею 65,2 кв.м. в літ. «Е-1»;

нежитлові приміщення № 4-10 загальною площею 232,0 кв.м. в літ. «Е-1»;

нежитлові приміщення 2-го поверху № 2-5 загальною площею 15,7 кв.м. в літ. «К-2»;

нежитлове приміщення № 1 загальною площею 64,9 кв.м. в літ. «К-2»;

нежитлові приміщення 2-го поверху № 3, 4 загальною площею 21,1 кв.м. в літ. «0-2»;

нежитлові приміщення 1-го поверху №1,2 загальною площею 23,4 кв.м. в літ. «0-2»;

1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв.м.;

1/2 частину нежитлової будівлі літ. «И-1», площею 15,0 кв.м.;

З метою отримання прибутку він підписав договір оренди з ТОВ «УК «Адамант», яке сплачувало орендну плату до 2012 року.

У листопаді 2012 року орендна плата перестала надходити, а невідомі особи заволоділи нежитловою будівлею.

За результатом аналізу зібраних документів встановлено, що за підробним дорученням громадянин Росії ОСОБА_6 05 вересня 2013 року отримав дублікати 18 договорів купівлі-продажу вищезазначеного майна та 19 вересня 2013 року підписав від його імені 18 договорів дарування цього майна ОСОБА_7, який в подальшому 21 грудня 2013 року продав майно ТОВ «Територія виробництва», у власності якої воно перебуває і на цей час.

На його запит нотаріус Наро-Фомінського нотаріального округу Московської обласної нотаріальної палати Зуділіна І.М. повідомила, що від його імені не посвідчувала доручень на ім'я ОСОБА_6 та не отримувала нотаріальні бланки, на яких було підроблено довіреності від його імені.

Зі ОСОБА_6 та ОСОБА_3 жодних договорів він не підписував, взагалі їх не знає, а отже не міг і видати одному з них довіреність на підписання договору дарування.

В ході судового розгляду ОСОБА_1 уточнював позовні вимоги та остаточно просить визнати недійсними з моменту видачі дублікати 18 договорів купівлі-продажу, визнати недійсними 18 договорів дарування, витребувати з незаконного володіння спірне майно, визнати право власності та зобов'язати Реєстраційну служба Харківського міського управління юстиції зареєструвати право власності на нежитлові будівлі за адресою - АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3 заперечував проти задоволення позовних вимог.

Представник відповідача ТОВ «Територія виробництва» в судові засідання не з'явився.

Представники третіх осіб в судові засідання не з'явились.

Рішенням Ленінського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 в особі свого представника ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, оскільки судом порушено норми матеріального та процесуального права.

Зазначає, що приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О. не виконано вимог чинного законодавства, а саме: не перевірена дійсність довіреності, на підставі якої вчинялися правочини.

ТОВ «Територія виробництва» не є добросовісним набувачем, оскільки одним з засновників є ОСОБА_10, яка була обізнана про незаконне набуття ОСОБА_3 права власності на нерухоме майно.

Колегія суддів, вислухавши суддю - доповідача, пояснення з'явившихся осіб, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що скарга підлягає задоволенню частково.

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи 06 червня 2011 року ОСОБА_1 за 18 договорами купівлі-продажу придбав у ЗАТ «Харківенергоремонт» нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_3.

05 вересня 2013 року приватним нотаріусом Ємцем І.О. видано дублікати цих 18 договорів купівлі-продажу на підставі довіреності ОСОБА_1 від 29 серпня 2013 року на ім'я ОСОБА_11

19 вересня 2013 року на підставі 18 договорів дарування спірне майно передано у власність ОСОБА_3

19,20 та 21 грудня 2013 року на підставі 18 договорів купівлі- продажу право власності на спірні нежитлові приміщення набуло ТОВ «Територія виробництва».

Згідно ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Відповідно до статті 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин (стаття 245 ЦК України).

Посилання ОСОБА_1 щодо порушення порядку вчинення нотаріальних дій при видачі дублікатів договорів купівлі-продажу - безпідставне.

Згідно п.1 Глави 22, п.4 Глави 4 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції від 22 лютого 2012 року № 296/5 у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа.

Перевірка повноважень представників осіб за довіреністю або за законом здійснюється за довіреністю або документом, що підтверджує повноваження законного представника.

Нотаріус при посвідченні правочинів, вчиненні інших нотаріальних дій за участю уповноваженого представника встановлює його особу відповідно до вимог статті 43 Закону, а також перевіряє його дієздатність та обсяг наданих йому повноважень.

Дійсність нотаріально посвідченої довіреності перевіряється нотаріусом за Єдиним реєстром довіреностей, за винятком довіреностей, які посвідчено або видано за кордоном компетентними органами іноземних держав, за умови їх легалізації уповноваженими органами. Без легалізації такі довіреності приймаються нотаріусами у тих випадках, коли це передбачено законодавством України, міжнародними договорами, в яких бере участь Україна. За результатами перевірки дійсності довіреності (її дубліката) виготовляється витяг з Єдиного реєстру довіреностей, який додається до примірника правочину, що залишається у справах нотаріуса.

Дублікати 18 договорів купівлі- продажу видані приватним нотаріусом ХМНО Ємцем І.О. на підставі довіреності ОСОБА_1 від 29 серпня 2013 року , нотаріально посвідченої у Російській Федерації, тобто, вимогами Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України перевірка чинності такої довіреності у Єдиному реєстрі довіреності не передбачена.

Довіреність від 29 серпня 2013 року на ім'я ОСОБА_11.(а.с. 14-15 том 1) не скасована, судом не визнана недійсною, а тому судом першої інстанції обґрунтовано відмовлено у задоволенні позову в частині визнання недійсними з моменту видачі дублікатів 18 договорів купівлі-продажу приміщень.

Той факт, що, як зазначає ОСОБА_1, у нього є оригінали цих договорів купівлі-продажу, а отже і не було підстав для отримання їх дублікатів, що є, на думку ОСОБА_1, також підставою для визнання їх недійсним - безпідставне.

На підставі відповідної заяви нотаріусом були видані дублікати і перевірити у будь-який спосіб наявність оригіналів документів у власника майна нотаріусом вимогами чинного законодавства не передбачено.

Однак, рішення суду у частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсними 18 договорів дарування від 19 вересня 2013 року підлягає скасуванню з ухваленням нового про задоволення позову.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з тих обставин, що на підтвердження своїх вимог позивачем надано рішення Наро-Фомінського міського суду Московської області від 26 серпня 2015 року, яке не є належним доказом, оскільки не є визнаним належним чином на території України.

За ст. 399 ЦПК України рішення іноземного суду, що не підлягає примусовому виконанню, визнається в Україні, якщо його визнання передбачено міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності.

Згідно ст. 51, 52 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах,між країнами СНД, ратифікованої Україною 10 листопада 1994 року, кожна з Договірних Сторін на умовах, передбачених цією Конвенцією, визнає і виконує наступні рішення, винесені на території інших Договірних Сторін: а) рішення установ юстиції по цивільних і сімейних справах, включаючи затверджені судом мирові угоди по таких справах і нотаріальні акти у відношенні грошових зобов'язань (далі - рішень); б) рішення судів по кримінальних справах про відшкодування збитку.

1. Винесені установами юстиції кожної з Договірних Сторін і, що вступили в законну силу рішення, що не вимагають за своїм характером виконання, визнаються на територіях інших Договірних Сторін без спеціального провадження за умови якщо: а) установи юстиції запитуваної Договірної Сторони не винесли раніше по цій справі рішення, що вступило в законну силу; б) справа відповідно до цієї Конвенції, а у випадках, не передбачених нею, відповідно до законодавства Договірної Сторони, на території якої рішення повинне бути визнане, не відноситься до виняткової компетенції установ юстиції цієї Договірної Сторони.

Рішення Наро-Фомінського міського суду Московської області від 26 серпня 2015 року з урахуванням ухвали про виправленням описки від 07 вересня 2015року визнається в Україні без проведення окремої процедури та відповідно до ст. 61 ЦПК України встановлює певні обставини, що не підлягають доказуванню.

Згідно вищезазначеного рішення позов пред'явлено ОСОБА_1 до нотаріуса м. Апрєлєвка Московської області Зуділіної І.М. та ОСОБА_12 про визнання довіреності недійсною.

ОСОБА_3 до участі в цій справі притягнутий не був.

Рішенням суду позов ОСОБА_1 задоволено; визнано довіреність від 10 вересня 2013 року, номер у реєстрі 1/3-1045, видану від імені ОСОБА_1 на ім'я ОСОБА_11 недійною.

Отже, ОСОБА_1 повноваженнями щодо дарування майна ОСОБА_11 не наділяв.

За таких обставин 18 договорів дарування нежитлових приміщень від 19 вересня 2013 року, вчинених на підставі довіреності від 10 вересня 2013 року, є недійсними.

Колегія відхиляє посилання ОСОБА_1 на ст. 228, 230 ЦК України як на підставу недійсності 18 договорів дарування, оскільки відповідно до ст. 228, 230 ЦК України правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним.

Якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.

У п. 18, 20 постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 N 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначено, що перелік правочинів, які є нікчемними як такі, що порушують публічний порядок, визначений статтею 228 ЦК:

1) правочини, спрямовані на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина;

2) правочини, спрямовані на знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на суспільні, економічні та соціальні основи держави, зокрема: правочини, спрямовані на використання всупереч закону комунальної, державної або приватної власності; правочини, спрямовані на незаконне відчуження або незаконне володіння, користування, розпорядження об'єктами права власності українського народу - землею як основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, її надрами, іншими природними ресурсами (стаття 14 Конституції України); правочини щодо відчуження викраденого майна; правочини, що порушують правовий режим вилучених з обігу або обмежених в обігу об'єктів цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на порушення інших об'єктів права, передбачені іншими нормами публічного права, не є такими, що порушують публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею 228 ЦК має враховуватися вина, яка виражається в намірі порушити публічний порядок сторонами правочину або однією зі сторін. Доказом вини може бути вирок суду, постановлений у кримінальній справі, щодо знищення, пошкодження майна чи незаконного заволодіння ним тощо.

Правочин вчинений ОСОБА_11 від імені ОСОБА_1 не є таким,що порушує публічний порядок або вчинений під впливом обману.

Відносно рішення суду в іншій частині колегія виходить з наступного.

Статтями 387, 388 ЦК України визначено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно:

1) було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння;

2) було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння;

3) вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У п. 22,26 Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого .2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» наголошено, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК.

У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів.

Недійсність правочину, на виконання якого передано майно, сама по собі не свідчить про його вибуття із володіння особи, яка передала це майно, не з її волі. При цьому суд має встановити, чи була воля власника на передачу права володіння іншій особі.

На аркуші справи 148 тому 1 є лист, підписаний ОСОБА_1 до ФОП ОСОБА_13 від 29 жовтня 2013 року, тобто, після укладання 19 вересня 2013 року цих договорів, щодо розірвання договору оренди нежитлових приміщень від 01 травня 2013 року. У цьому листі позивач зазначає, що нежитлові приміщення за адресою АДРЕСА_4 які належали йому на праві власності, передані у власність ОСОБА_3

В суді апеляційної інстанції представники позивача заперечували написання такого листа ОСОБА_1.(лист та конверт на а.с. 148-149 т.1); однак, беззаперечних доказів, що лист направлено не позивачем - не надано; не спростовано наміру ОСОБА_1 провести відчуження майна.

Отже, вважати, що майно вибуло з володіння власника ОСОБА_1 не з його волі у розумінні ст. 388 ЦК України не можна, а тому підстав для витребування майна у добросовісного набувача -ТОВ «Територія виробництва» немає.

За ст. 300 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього.

У п. 8 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що відповідно до статей 330, 334 ЦК право власності на нерухоме майно, відчужене особою, яка не мала на це права, виникає у добросовісного набувача з моменту реєстрації права на таке майно, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу воно не може бути витребувано у нього.

Виходячи зі змісту статті 330 ЦК, добросовісний набувач набуває право власності на майно і в тому разі, коли набрало законної сили рішення суду про відмову в задоволенні позову про витребування майна із чужого незаконного володіння, оскільки згідно з частиною другою статті 328 ЦК право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

За таких обставин підстав для задоволення позову у частині визнання права власності на ці нежитлові приміщення за ОСОБА_1 -немає.

Реєстраційна служба залучена до участі у справі у якості третьої особи, а не відповідача, тому суд не має можливості вирішувати питання щодо зобов'язання її вчинити певні дії.

Рішення суду підлягає скасуванню частково.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307 ч.1 п.2, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі його представника ОСОБА_2 - задовольнити частково.

Рішення Ленінського районного суду міста Харкова від 18 листопада 2015 року у частині відмови у задоволенні позову про визнання недійсним з моменту видачі дублікатів вісімнадцяти договорів купівлі-продажу майна залишити без зміни.

В іншій частині рішення суду скасувати.

Ухвалити нове рішення.

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень №13-18 загальною площею 206,3 кв.м. в літ. «Г-1», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2554;

Визнати недійсними договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень №1-12 загальною площею 236,4 кв.м. в літ. «Г-1», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2558;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень №2 загальною площею 154,0 кв.м. в літ. «Д-1», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2562;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлового приміщення №1 загальною площею 240,6 кв.м. в літ. «Д-1», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2566;

Визнати недійсними договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень №1,2 загальною площею 65,2 кв.м. в літ. «Е-1», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2570;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень №4-10 загальною площею 232,0 кв.м. в літ. «Е-1», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2574;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень 2-го поверху №2-5 загальною площею 15,7 кв.м. в літ. «К-2», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2578;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень №1 загальною площею 64,9 кв.м. в літ. «К-2», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2582;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень 2-го поверху №3,4 загальною площею 23,1 кв.м. в літ. «О-2», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2586;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень 1-го поверху №1,2 загальною площею 23,4 кв.м. в літ. «О-2», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2590;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «И-1» площею 15,0 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2594;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 1/2 частини нежитлової будівлі літ. «И-1» площею 15,1 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2598;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень 1-го поверху №1-25,60,61, ІІ, 26-33, 2-го поверху №33-37, 39-44, 44а, 45-59 площею 5553,5 кв.м. в літ. «Б-2», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2542;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень підвалу І,ІІ загальною площею 38,8 кв.м. в літ. «А-4», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2530;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень 1-го поверху №1,1а,2,3,5-7, 11, 14-23, 25-28, ІІІ, ІV, VІ, площею 612,9 кв.м., 2-го поверху №29-44, 44а, 45-53, 99-108, VІІ, VІІІ площею 615,7 кв.м.; 3-го поверху №54-61, 61а, 62, 62а, 63-67, 67а, 68, 68а, 69, 69а, 70-73, ІХ, Х, площею 630,9 кв.м.; 4-го поверху №76-82, 82а,83,86-88,91-95, 97, 98, ХІ, ХІІ площею 620,8 кв.м.; тех.. поверху №109-119, ХІІІ, ХV площею 265,7 кв.м., загальною площею 2746,0 кв.м. в літ. «А-4», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2534;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлового приміщення 1-го поверху №1 площею 58,5 кв.м. в літ. «Б-2», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2538;

Визнати недійсним договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлових приміщень 1-го поверху №1-4 загальною площею 381,6 кв.м. в літ. «В-2», що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2546;

Визнати недійсними договір дарування від 19 вересня 2013 року, укладений між ОСОБА_1, від імені якого діє ОСОБА_11 та ОСОБА_3 нежитлового приміщення антресолі №5 площею 132,1 кв.м.; нежитлового приміщення 2-го поверху №6 пл. 382,2 кв.м. в літ. «В-2», загальною площею 514,3 кв.м., що знаходяться за адресою АДРЕСА_5, зареєстрований в реєстрі за №2550.

В задоволенні позову ОСОБА_1,. про витребування із чужого незаконного володіння ТОВ «Територія виробництва» та визнання за ОСОБА_1 права власності на нежитлові будівлі, зобов'язання Реєстраційну службу ХМУЮ зареєструвати право власності на нежитлові приміщення - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 511,56 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржено безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді: