17.02.2016 Єдиний унікальний номер 205/7841/15-ц
ЗАОЧНЕ Р І Ш Е Н Н Я
17 лютого 2016 року Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:
головуючого судді - Басової Н.В.,
при секретарі - Сахончик Я.О.;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків за прострочку грошового зобов`язання, -
Позивач 29 жовтня 2015 року звернувся до суду з позовом, в якому вказав, що згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2005 року був задоволений позов, згідно якого стягнуто з ОСОБА_2 35 425 грн. суму боргу а також 354,25 грн. судових витрат, а загалом 35 779,25 грн. Згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2009 року, оскільки відповідач належним чином не виконував свої грошові зобовязання, крім стягнутих з нього 8250,90 грн., було стягнуто суму інфляційних збитків в розмірі 14 960,39 грн., витрати на проведення експертизи в сумі 550 грн., витрати на надання юридичної допомоги в розмірі 500 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 155,10 грн., витрати по сплаті ІТЗ 30 грн., а всього 16 195,49 грн. Після сплати відповідачем боргу в розмірі 8250,90 грн., відповідач більше нічого не сплачував і сума несплаченої заборгованості складає 27 528,35 грн. У звязку з невиконанням відповідачем зобовязань позивачу були спричинені інфляційні збитки за період з 01 липня 2008 року по 01 жовтня 2015 року та три відсотки річних на загальну суму 44 623,44 грн. Позивач просив стягнути з відповідача збитки за прострочення грошового зобовязання, судовий збір, витрати на правову допомогу в розмірі 200 грн.
Від позивача надійшла письмова заява з проханням слухати справу у його відсутність, позовну заяву підтримав та просив задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечував.
Відповідач у судове засідання не зявився, про день і час проведення слухання справу сповіщалася належним чином, про причини неявки не повідомив, письмових заяв не надходило.
З письмової згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням статті 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов не підлягає задоволенню по наступних підставах.
Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
На підставі ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
У відповідності з ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Згідно ч.1 ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Матеріалами справи встановлено, що згідно заочного рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.09.2005 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у рахунок погашення боргу за договором позики 35 425 грн., судові витрати у сумі 354,25 грн. (а.с.4).
Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 23.03.2009 року, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму збитків від інфляції в розмірі 14 960,39 грн., витрати на проведення експертизи в розмірі 550 грн., витрати на надання юридичної допомоги в розмірі 500 грн., витрати по сплаті судового збору в розмірі 155,10 грн. та витрати по сплаті ІТЗ в розмірі 30 грн., а всього суму в розмірі 16 195,49 грн. (а.с.5).
Статтею 625 ЦК України встановлено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором або законом.
Виходячи з положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов'язання у вигляді інфляційного нарахування на суму боргу й 3 % річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат стягувача від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати від боржника за користування ним коштами, належними до сплати стягувачеві.
При цьому зазначена норма не обмежує права кредитора звернутися до суду за захистом свого права , якщо грошове зобов»язання не виконується й після вирішення судом питання про стягнення основного боргу.
Чинне законодавство не пов»язує припинення зобов»язання з ухваленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження з його примусового виконання , а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов»язань боржника та не виключає його відповідальності в наступному.
Отже, інфляційні нарахування на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов'язання.
Разом з тим, позивачем не представлено жодного доказу стосовно примусового виконання рішення суду, доказів, що виконавчий лист щодо стягнення даної суми перебуває на виконанні у відділі ДВС, не надані матеріали виконавчого провадження, позивач не звертався до суду з клопотанням про витребування доказів.
Позивач у позові вказує, що відповідач частково повернув суму боргу в розмірі 8250,90 грн., однак жодних доказів не надано, тому суд не має можливості встановити дійсну суму заборгованість, для зясування правових наслідків.
Враховуюче вищевикладене та аналізуючи здобуті по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є не законними, не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд в силу ст.88 ЦПК України, враховує, що позовні вимоги майнового характеру оплачені позивачем, судом залишено без задоволення, позивач не звільнений від їх оплати, у звязку з чим поверненню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд -
В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків за прострочку грошового зобов`язання відмовити.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Ленінський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі в 10-денний строк з дня його проголошення апеляційної скарги.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.В. Басова