Єдиний унікальний номер 235/5041/14-ц Номер провадження 22-ц/775/54/2016
Головуючий 1 інстанції Величко О.В.
Доповідач Кішкіна І.В.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 січня 2016 року Апеляційний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Кішкіної І.В.,

суддів Мальованого Ю.М., Краснощокової Н.С.,

за участю секретаря Чуряєва В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Артемівську Донецької області справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

Рішенням Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2015 року позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в сумі 20467,93 грн. та понесені витрати по сплаті судового збору в сумі 1218 грн.

З вказаним рішенням не погодилася відповідачка ОСОБА_1 та оскаржила його в апеляційному порядку, в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що письмовий договір, який відповідає вимогам законодавства, між нею та банком не укладався, оскільки анкета-заява не може розцінюватись як договір, укладений у встановленій законом формі, також банком не надано доказів, а судом не встановлено, який вид банківських послуг був наданий позивачці та за якою платіжною карткою повинні нараховуватись проценти та штрафи, крім того, доданий до позову розрахунок не є належним доказом, оскільки не підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, також судом безпідставно в рішенні зазначено, що ні позичкою, ні її представником не було заявлено клопотання про застосування позовної давності, в той час як представником відповідачки в судовому засіданні 30 жовтня 2015 року було заявлено клопотання про застосування позовної давності, але судом не застосовано ст. 267 ЦПК України.

Відповідачка ОСОБА_1 в судове засідання апеляційного суду не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення.

Представник позивача ПАТ КБ «Приватбанк» в судове засідання апеляційного суду не зявився, надав заяву, згідно якої просить розглянути справу за відсутності представника.

Відповідно до ч. 2 ст. 305 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Суд першої інстанції, задовольняючи позов, виходив з того, що відповідачка уклала з позивачем кредитний договір, відповідно якого отримала кредит в сумі 6200 грн. шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, вказаний правочин є правомірним, договір не визнаний судом недійсним. Відповідачка не виконала взяті на себе зобовязання, у звязку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню з відповідачки. При цьому позовна давність судом не застосована у звязку з тим, що відповідачкою та її представником не заявлено клопотання про застосування позовної давності.

З такими висновками погоджується апеляційний суд, оскільки вони не суперечать вимогам закону та ґрунтуються на матеріалах справи.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно із ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судове рішення відповідає у повному обсязі.

Судом першої інстанції встановлено та як вбачається з матеріалів справи, що 14 квітня 2011 року між позивачем ПАТ КБ «Приватбанк» та відповідачкою ОСОБА_1 було укладено кредитний договір, відповідно якого відповідачка отримала кредит в сумі 6200 грн. шляхом встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідачка підписала анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг у позивача та довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», з 30 днями пільгового періоду, в якій обумовлено розмір щомісячних платежів, пеня та штрафні санкції за несвоєчасне погашення заборгованості (а.с.7-32).

У звязку з невиконанням кредитних зобовязань відповідачкою утворилася заборгованість станом на 30 травня 2014 року в сумі 20467,93 грн., яка складається з: 5798,54 грн. - заборгованість за кредитом, 13218,54 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 500 грн. - штраф (фіксована частина), 950,85 грн. - штраф (процентна складова) (а.с.5-6).

Згідно із ст.ст. 526, 530 ЦК України зобовязання повинно виконуватися належним чином і у строк, встановлений договором. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошей у строк і в порядку встановленому договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах. встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. Позивачем виконані свої зобовязання перед відповідачем шляхом надання грошових коштів. Свій обовязок щодо погашення кредиту відповідач не виконав, не сплачував вказані суми у повному обсязі.

Згідно із ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно із ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялись сторони.

Суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про те, що зазначений договір є укладеним, оскільки сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору, відповідачка підписала заяву-анкету, згідно якої ознайомлена з умовами надання банківських послуг, згодна з тим, що підписана нею заява-анкета разом із памяткою та правилами надання банківських послуг, тарифами є договором про надання банківських послуг між нею та банком, та у відповідності до п. 14 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року зазначений правочин не є нікчемним.

Тому доводи апеляційної скарги щодо нікчемності правочину та про те, що розрахунок заборгованості не підтверджується первинними документами бухгалтерського обліку, не ґрунтуються на законі.

Згідно із ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

З матеріалів справи та журналу судового засідання вбачається, що ні відповідачкою, ні її представником клопотання про застосування позовної давності не заявлено, крім того, в судовому засіданні 30 жовтня 2015 року (15.24. - 15.28.) представник відповідачки заявив, що не треба вирішувати питання щодо застосування позовної давності, оскільки кредитний договір є нікчемним, а тому доводи апеляційної скарги в цій частини не знайшли свого підтвердження.

Суд першої інстанції всебічно і повно зясував обставини справи, перевірив доводи сторін, постановив обґрунтоване рішення.

Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не дають підстав вважати, що судом першої інстанції при розгляді даної справи допущені порушення норм матеріального чи процесуального права, які передбачені статтями 309, 310 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Таким чином, з урахуванням викладеного, висновки суду першої інстанції зроблені у відповідності зазначених вище норм, правильно встановлено фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення справи, а тому апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду першої інстанції залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315 ЦПК України, апеляційний суд,

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Красноармійського міськрайонного суду Донецької області від 30 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді