АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХЕРСОНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Номер справи 667/7244/15-ц Головуючий у І інстанції Скрипнік Л.А.
Номер провадження 22-ц/791/300/16 Доповідач Семиженко Г.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 січня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Херсонської області у складі:

головуючого Семиженка Г.В.,

суддів: Бугрика В.В.,

Лісової Г.Є.,

секретар Прушинська О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 25 листопада 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Комишанської селищної ради Комсомольського району міста Херсона, тертя особа Третя Херсонська державна нотаріальна контора, про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування,

ВСТАНОВИЛА:

у вересні 2015 року позивач звернувся з вказаним позовом до суду з посиланням на те, що його батьки ОСОБА_5 та ОСОБА_6 з 02 березня 1985 року перебували у шлюбі, за витягом з наказу № 28 по учгоспу «Приозерне» Херсонського сільськогосподарського інституту від 20 квітня 1989 року його батьку було виділено земельну ділянку площею 0,06 Га по АДРЕСА_1 для будівництва житлового будинку, протягом 1988-1991 років на вказаній земельній ділянці батьки побудували житловий будинок з відповідними складовими, однак отримати на нього правовстановлюючий документ батько не встиг, батьки постійно проживали в зазначеному будинку та були зареєстровані за вказаною адресою, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько ОСОБА_5, після його смерті відкрилась спадщина на вказаний житловий будинок, яку фактично прийняв позивач та його мати ОСОБА_7, але спадкові права не оформлювали, ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати ОСОБА_7, після смерті останньої спадкоємцями за законом є позивач та його брат ОСОБА_4, останній починаючи з 2000 року по теперішній час у спірному будинку не проживає, з заявою про прийняття спадщини не звертався, на спадкове майно не претендує, позивач з 1991 року постійно проживав з батьками у вказаному будинку та був у ньому зареєстрований, однак нотаріальною конторою позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність правовстановлюючих документів на житловий будинок, у позові просив визнати за ним право власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 62,8 кв.м, прибудову літ. «а», тамбур літ. «а1», тамбур літ. «а2», ганок, душ літ. «Б», туалет літ. «В», хвіртку № 1, огорожу № 2, ворота № 3 по АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_5, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_7, померлої ІНФОРМАЦІЯ_2.

Рішенням Комсомольського районного суду міста Херсона від 25 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 з посиланням на незаконність та необґрунтованість рішення суду просив його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову з підстав, що у ньому зазначені.

У судовому засіданні при апеляційному розгляді справи сторони свої процесуальні позиції підтримали, при цьому ОСОБА_2 пояснив, що у його довірителя спору з відповідачами з приводу спадкового майна не існує, даний позов ним поданий для оформлення права власності на будинок, який був збудований спадкодавцями та не введений в експлуатацію, представник Комишанської селищної ради Комсомольського району міста Херсона вважала скаргу належною до задоволення.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

За положеннями ст. ст. 1, 3, 10, 60 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, у такому випадку на позивача покладається обов'язок доведення факту порушення, невизнання або оспорювання його прав, свобод чи інтересів відповідачами.

З пояснень сторін вбачається, що між ним відсутній будь-який спір з приводу вказаного у позові майна, який мав би вирішуватися судом в порядку цивільного судочинства.

Позивачем у позові поставлено питання про визнання права власності на збудований батьками об'єкт нерухомості в порядку спадкування після їх смерті, який не введений у експлуатацію.

У відповідності до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Ч. 2 ст. 331 ЦК України передбачено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

За ст. 86 ЦК Української РСР, який діяв до 01 січня 2004 року, право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном, згідно зі ст. 182 чинного ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації в порядку, встановленому законом.

За положеннями ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03 серпня 2004 року, право на нерухоме майно виникає з моменту реєстрації такого права, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації такого права.

П. 4 Інструкції «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР» Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 31 січня 1966 року передбачено, що реєстрації підлягають всі будинки і домоволодіння в межах міст і селищ міського типу УРСР, які належать громадянам на праві особистої власності, будинки, що підлягають реєстрації, повинні бути закінчені будівництвом і прийняті в експлуатацію за актом, затвердженим виконкомом місцевої Ради депутатів трудящих, такий акт державної комісії про прийняття будинку в експлуатацію зазначений в переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадилася реєстрація будинків та домоволодінь.

Вказана Інструкція за наказом Державного комітет України по житлово-комунальному господарству № 56 від 13 грудня 1995 року втратила чинність, проте цим наказом були затверджені Правила державної реєстрації об'єктів нерухомого майна, що знаходяться у власності юридичних та фізичних осіб, п. п. 1.5, 1.6 яких передбачалася державна реєстрація жилих будинків (домоволодінь), які закінчені будівництвом та прийняті в експлуатацію у встановленому порядку, незалежно від форм власності і відомчого підпорядкування та при наявності матеріалів інвентаризації, для проведення такої реєстрації передбачено надання акту прийняття цього об'єкта в експлуатацію, затвердженого рішенням місцевого органу державної виконавчої влади, місцевого самоврядування.

Таким чином для виникнення права власності на новостворене нерухоме майно обов'язковою умовою є введення його в експлуатацію.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, для позивача у даній справі необхідно було довести факт наявності у спадкодавців права власності на житловий будинок, яке він просить визнати за собою, при цьому з матеріалів справи вбачається, що спадкодавці мали лише права забудовників домоволодіння АДРЕСА_1, будинок, як стверджується у позовній заяві, було збудовано у 1991 році, проте його не було введено в експлуатацію з наступною державною реєстрацією, отже у спадкодавців не виникало право власності на будинок як такий, яке б могло бути успадковане позивачем, суд же цивільної юрисдикції не має компетенції приймати новостворене нерухоме майно до експлуатації.

На підставі наведеного колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову, доводи апеляційної скарги такого висновку не спростовують та не містять обґрунтованого посилання на обставини чи норми права, які б могли бути підставою для задоволення її вимог, скаргу слід відхилити, рішення у справі залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 308, 314 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Комсомольського районного суду міста Херсона від 25 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення, на неї протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили може бути подана касаційна скарга безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.В. Семиженко

Судді: _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ В.В. Бугрик

_ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ _ Г.Є. Лісова