Справа № 583/3385/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Охтирський міськрайонний суд Сумської області в складі:

головуючого-судді - Плотникової Н.Б.

при секретарі - Логвиненко Л.М.

розглянув у відкритому судовому засіданні в місті Охтирка Сумської області справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,

третя особа: ОСОБА_6

про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння, -

ВСТАНОВИВ:

13 жовтня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання правочину недійсним, визнання права власності та витребування майна з незаконного володіння, яка в подальшому була уточнена представником позивача, в якій позивач просить суд визнати недійсним договір купівлі-продажу транспортного засобу марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВО 7295 АТ (ВМ 3873 АХ), укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12 вересня 2012 р.; визнати за ОСОБА_1 право власності на ? частину транспортного засобу марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВМ 3873 АХ; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і повернути ОСОБА_1 транспортний засіб марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВМ 3873 АХ; витребувати у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь позивача ключі та свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВМ 3873 АХ.

Свої вимоги мотивує тим, що за час шлюбу вона (позивачка) з чоловіком ОСОБА_2 за спільні кошти набули у власність транспортний засіб марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в. 21.09.2015 р. шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВО 7295 АТ (на даний час ВМ 3873АХ). Але зареєстрований даний транспортний засіб був на ОСОБА_2 Відповідно до ст.. 60 СК України даний транспортний засіб по факту його придбання та в подальшому був спільною сумісною власністю подружжя. 21.09.2015 р. з листа ОСОБА_6, який надійшов на імя її чоловіка (ОСОБА_2В.), вона (ОСОБА_1В.) дізналася про те, що 13.07.2012 року її чоловік ОСОБА_2 уповноважив ОСОБА_6 на продаж спірного автомобіля, який в подальшу з метою продажу зазначеного автомобіля передав його ОСОБА_3, а остання, в свою чергу, передала його в користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 При цьому ОСОБА_3 грошові кошти за переданий їй спірний автомобіль не сплатила, на вимогу повернути транспортний засіб не реагує. Наміру продавати спірний автомобіль позивач не мала, довіреність на будь-яких інших осіб не видавала, згоду на продаж її чоловіком даного автомобіля не надавала ні в усній, ні в письмовій формі. Відповідно до ст.. 65 СК України згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного майна має бути надана у письмовій формі. Вона (позивачка) не надавала згоди на відчуження 12.09.2012 року її чоловіком (ОСОБА_2В.) відповідачу ОСОБА_3 спірного автомобіля. Зміст правочину не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства, а волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Зважаючи на те, що для відчуження спірного автомобіля наявність письмової згоди позивачки ОСОБА_1 була обовязковою, вона не давала письмової згоди на відчуження автомобіля, тому договір купівлі-продажу транспортного засобу на підставі довідки-рахунку підлягає визнанню недійсним. В силу ч.1 ст.. 60, 63, ч.1 ст.69 СК України вона (позивачка ОСОБА_1В.) має право на ? частину спірного автомобіля, який є спільною сумісною власністю подружжя, тому просить визнати за нею право власності на ? частину спірного автомобіля. Враховуючи, що розпорядження транспортним засобом безпідставно перейшло до відповідачів з порушенням вимог законодавства: без відповідної правової підстави, проти волі одного із співвласників майна, то відбулося порушення права позивача на володіння, користування та розпорядження обєктом власності, а тому на підставі ст.ст. 387, 1212, 1213 ЦК України просить витребувати даний транспортний засіб із незаконного володіння відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Позивачка в судове засідання не зявилася про час і місце розгляду справи повідомлена в установленому законом порядку.

Представник позивачки ОСОБА_1 ОСОБА_7 в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав, зазначених в позовній заяві.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в судове засідання не зявилися, про час і місце слухання справи повідомлені в установленому законом порядку.

Представник відповідача ОСОБА_3 ОСОБА_8 в судовому засіданні заперечував проти позову та пояснив, що позов подано до суду 13.10.2015 року, тобто після спливу трирічного строку позовної давності, поважних причин пропущення позовної давності позивач не навела, а тому просить застосувати строк позовної давності до вимог позивачки та відмовити їй в задоволенні позовних вимог. Під час оформлення договору купівлі-продажу спірного автомобіля всі документи щодо продажу автомобіля були перевірені особою, яка оформляла договір, а тому договір купівлі-продажу автомобіля відповідає вимогам закону. Крім того пояснив, що відповідачкою ОСОБА_3 грошові кошти за купівлю спірного автомобіля були сплачені відповідачу ОСОБА_2 Спірний автомобіль після нетривалого його використання відповідачами ОСОБА_9 та ОСОБА_5 був повернутий відповідачці ОСОБА_3, а вона, в свою чергу, знову передала даний автомобіль в користування людям, які приїхали з м. Донецьк, і на даний час спірний транспортний засіб не перебуває у її володінні.

Третя особа ОСОБА_6 в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений в установленому законом порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача та представника відповідача ОСОБА_3, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, при цьому суд виходить з наступного.

Встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 з 08.03.2003 р. перебувають у шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серія І-ИД № 075143 від08.03.2003 р. (а.с.10), копією актового запису про одруження № 294 від 08.03.2003 р.

Судом встановлено, що за час шлюбу подружжям ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було придбане спірне майно: автомобіль марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВО 7295 АТ, який був зареєстрований на відповідача ОСОБА_2, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серія САК134517 від 21.10.2011 р., копією облікової картки приватного транспортного засобу (а.с.11, 12, 17).

Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи.

Таким чином, судом встановлено, що спірний автомобіль придбано за час шлюбу та за спільні кошти подружжя, а тому вказаний автомобіль належить подружжю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності. Іншого в судовому засіданні не доведено.

Встановлено, що 13.07.2012 р. приватним нотаріусом Тернопільського районного нотаріального округу ОСОБА_10 була посвідчена довіреність, видана ОСОБА_2, якою останній уповноважував ОСОБА_6 продати за ціну і на умовах на розсуд уповноваженого належний ОСОБА_2 автомобіль марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, реєстраційний номер НОМЕР_1, що підтверджується копією довіреності від 13.07.2012 р., витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 14.12.2015 р. (а.с.16, 115).

14.07.2012 року спірний транспортний засіб було знято з обліку для реалізації та видано транзитні номери №20 АЕ 6083, що підтверджується копією облікової картки приватного транспортного засобу (а.с.12).

Судом встановлено, що 12 вересня 2012 р. автомобіль марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, реєстраційний номер НОМЕР_1, було продано відповідачем ОСОБА_2 громадянці ОСОБА_3 за ціною 42134,00 грн. (сорок дві тисячі сто тридцять чотири грн. 00 коп.). Від імені продавця на підставі доручення ВРТ № 532224 від 13.07.22012 р. операцію здійснював ОСОБА_6, що підтверджується довідкою - рахунком ДПІ №677535 від 12.09.2012 року ППФ «Інформаційні системи», копією облікової картки приватного транспортного засобу, повідомленням ППФ «Інформаційні системи» на адвокатський запит від 15.07.2014 р.№ 6 (а.с.17, 12, 18).

Встановлено, що на теперішній час власником спірного автомобіля PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, реєстраційний номер НОМЕР_2, є громадянка ОСОБА_3, що підтверджується довідкою територіального сервісного центру №5943 Регіонального сервісного центру МВС у Сумській області від 08.12.2015 р. № 2769 (а.с.103), згідно якої 14.09.2012 р. спірний автомобіль зареєстрований за ОСОБА_3 на підставі довідки-рахунку ДПІ№677535, виданої 12.09.2012 р. ППФ «Інформаційні системи», видані номерні знаки ВМ 3873 АХ.

Встановлено також, що 09.11.2012 р. ОСОБА_3 видала довіреність на право розпорядження автомобілем марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, реєстраційний номер НОМЕР_3 громадянам ОСОБА_5 та ОСОБА_4, що підтверджується витягом з Єдиного реєстру довіреностей від 14.12.2015 р. (а.с.115).

Звернувшись до суду із позовними вимогами про визнання правочину недійсним та витребування на її користь автомобіля, ОСОБА_1 посилалася на те, що її чоловік ОСОБА_2, без її згоди та дозволу, продав придбаний у період їх шлюбу транспортний засіб марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в.

За змістом частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу, і, зокрема, коли зміст правочину суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Статтею 65 СК України передбачено що, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Тобто, на момент укладення ОСОБА_2 договору купівлі-продажу спірний автомобіль належав останньому і ОСОБА_1 на праві спільної сумісної власності і для укладення договору купівлі-продажу щодо нього необхідною була письмова згода ОСОБА_11, так як це випливає з положень частини другої статті 369 ЦК України та частини третьої статті 65 СК України, на підставі яких для укладення одним із подружжя договору стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеного одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Так, пунктом 6 статті 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до частини другої статті 369 ЦК України та частини другої статті 65 СК України при укладенні одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

З аналізу зазначених норм закону у їх взаємозв'язку слід дійти висновку, що укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, який уклав договір щодо спільного майна, та третя особа - контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя.

ОСОБА_10 така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року у справі № 6-1568цс15, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст.360-7 ЦПК України.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Однак позивачем ОСОБА_1 та її представником суду не надані належні та допустимі докази на підтвердження того, що сторони при укладенні договору купівлі-продажу транспортного засобу діяли недобросовісно, зокрема, що ОСОБА_3 знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності, і що той з подружжя, який укладає договір, не отримав згоди на це другого з подружжя, а тому правових підстав для застосування до виниклих правовідносин вимог ч.3 ст.215 ЦК України, немає.

Крім того, за нормами ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Отже, згода одного з подружжя на відчуження цінного спільного сумісного майна має бути надана у письмовій формі.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином.

Однак, відповідно до положень частин першої та другої статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

ОСОБА_10 така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 08 квітня 2015 року у справі № 6-7цс15, яка є обов'язковою для застосування всіма судами України відповідно до ст.360-7 ЦПК України.

Доказів про відсутність згоди позивачки на відчуження спірного автомобіля позивач та її представник в судовому засіданні не надали.

Навпаки, з позовної заяви ОСОБА_1 вбачається, що позивачка з 2012 року не цікавилася наявністю автомобіля марки PEUGEOT Partner, 2006 р.в., спору про поділ майна подружжя між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 немає і питання про розподіл майна подружжя в установленому законом порядку між ними не вирішувалося, крім того, шлюб між подружжям не розірвано, тому суд вважає, що позивачка надала усну згоду на продаж її чоловіком ОСОБА_2 даного автомобіля.

Звертаючись до суду з позовом про захист своїх прав як співвласника майна, позивач мала право вимагати відповідну компенсацію вартості відчуженого її чоловіком не в інтересах сім'ї майна, а не вимагати визнання за нею права власності на спірний автомобіль та витребування спірного автомобіля від відповідачів ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на її (ОСОБА_1В.) користь.

Враховуючи викладене, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_12, ОСОБА_5, третя особа ОСОБА_6 - задоволенню не підлягають.

На підставі викладеного, ст.. ст.. 60, 65 СК України, ст. ст. 3, 203, 215, 218, 369, 388 ЦК України, керуючись ст.ст. 10, 57, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу транспортного засобу марки PEUGЕOT Partner, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВО 7295 АТ (ВМ 3873 АХ), укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 12 вересня 2012 року; визнання за ОСОБА_1 права власності на ? частину транспортного засобу марки PEUGЕOT Partner, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВМ 3873 АХ; витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 та ОСОБА_5 і повернення ОСОБА_1 транспортного засобу марки PEUGЕOT Partner, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВМ 3873 АХ; витребування у ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 ключів та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу марки PEUGЕOT Partner, 2006 року випуску, шасі (кузов, рама) № VF3 GCWJYB96189186, номер державної реєстрації ВМ 3873 АХ - залишити без задоволення за безпідставністю вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Сумської області через Охтирський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Плотникова Н.Б.