У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 січня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоЛуспеника Д.Д.,
суддів:Журавель В.І.,Хопти С.Ф.,
Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про поділ майна, стягнення компенсації вартості частки відчуженого майна, за касаційною скаргою ОСОБА_7 на рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_6 звернулась до суду із вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 07 вересня 1991 року по 23 вересня 2013 року.

В період шлюбу з відповідачем ними придбано автомобіль ВАЗ-211040, 2010 року випуску, який було зареєстровано за ОСОБА_7відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та присвоєно державний номерний знак НОМЕР_1.

Як зазначено позивачем, після розірвання шлюбу з відповідачем їй стало відомо, що 13 червня 2013 року згідно з договором купівлі-продажу автомобіля останній відчужив указаний автомобіль на користь ОСОБА_8 РішеннямБалаклійського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року указаний договір купівлі-продажу автомобіля визнано недійсним, оскільки позивач не надавала письмової згоди на зазначене відчуження автомобіля.

Посилаючись на те, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, а саме спірний автомобіль, є спільною власністю подружжя та підлягає поділу між ними по 1/2 частині, позивач просила суд стягнути з відповідача на свою користь половину вартості спірного автомобіля.

Рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 03 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року, позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_6 51 732 грн 01 коп. в рахунок компенсації ринкової вартості 1/2 частки проданого автомобіля.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_7, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати оскаржені судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Касаційна скарга підлягає задоволенню на таких підставах.

Судами встановлено, що з 07 вересня 1991 року ОСОБА_7 та ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбі.

В період шлюбу, 21 квітня 2010 року за ОСОБА_7 було зареєстровано автомобіль ВАЗ-211040, 2010 року випуску, відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 та присвоєно державний номерний знак НОМЕР_1.

Також у період шлюбу, 11 червня 2013 року спірний автомобіль ОСОБА_7 був знятий з обліку для реалізації, а 13 червня 2013 року згідно з договором купівлі-продажу останній відчужив указаний автомобіль на користь ОСОБА_8

Згідно довідки-рахунку серії ААВ № 102346 від 11 червня 2013 року автомобіль ВАЗ-211040, державний номерний знак НОМЕР_1, було продано за 30 тис. грн.

Шлюб між сторонами розірвано 23 вересня 2013 року на підставі відповідного рішення Балаклійського районного суду Харківської області.

При цьому, рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року у справі № 610/4551/14-ц, договір купівлі-продажу спірного автомобіля від 13 червня 2013 року визнано недійсним, у зв'язку із відсутністю письмової та нотаріально посвідченої згоди позивача на зазначене відчуження автомобіля.

За змістом ст.ст. 60, 63, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Дружина та чоловік мають рівні права володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ним. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно висновку експертизи Харківського НДІСЕ від 15 червня 2015 року на момент проведення такої експертизи ринкова вартість спірного автомобіля ВАЗ-211040, 2010 року випуску, що розрахована за матеріалами справи без пред'явлення цього автомобіля, становить 103 464 грн 02 коп.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що спірний автомобіль, який є спільним майном подружжя, відчужений ОСОБА_7 без згоди позивача, що встановлено рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року, у зв'язку із чим права позивача порушені та підлягають захисту шляхом стягнення з відповідача на її користь суми вартості цього автомобілю, визначеної на момент розгляду даної справи.

Проте, повністю з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погодитись не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону оскаржені судові рішення не відповідають з огляду на наступне.

Засади шлюбу, а також особисті немайнові та майнові права і обов'язки подружжя, визначає СК України.

Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу).

Статтею 63 СК України, встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.

Судами встановлено і сторонами не заперечується, що автомобіль ВАЗ-211040, 2010 року випуску, державний номерний знак НОМЕР_1, є майном, яке сторони набули за час перебування у зареєстрованому шлюбі, тому спірний автомобіль є спільним сумісним майном подружжя.

З матеріалів справи вбачається та сторонами не спростовано, що спірний автомобіль було знято з реєстраційного обліку та відчужено ОСОБА_7 у період перебування сторін у зареєстрованому шлюбі.

Право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя визначено ст. 65 СК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя, однак дружина або чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.

Частиною 4 ст. 65 СК України передбачено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї.

При цьому, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ч. 3 ст. 61 СК України) та використовуються подружжям спільно на підставі рівних прав на володіння, користування і розпоряджання відповідним майном (ст. 63 СК України).

Таким чином, один із подружжя може вимагати від іншого із подружжя 1/2 частину вартості майна, яке відчужено в період зареєстрованого шлюбу між ними у тому випадку, зокрема якщо один із них здійснив його відчуження проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби.

Вказане узгоджується із роз'ясненнями п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», згідно з якими у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.

Указані обставини мають бути встановлені судом за результатами належної оцінки тих доказів, які надані сторонами, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. При цьому, жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення і суд має оцінити належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК України).

Звертаючись до суду позивач вказувала, що вона не була обізнана про наміри відповідача відчужити спірний автомобіль та не давала згоди на таке відчуження, що встановлено зокрема рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року у справі № 610/4551/14-ц.

Однак, зазначеним судовим рішенням, у тій частині, яка не скасована судом апеляційної інстанцій, встановлено виключно те, що спірний автомобіль було відчужено ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 і сторонами не було підтверджено надання ОСОБА_6 передбаченої законодавством письмової та нотаріальної посвідченої згоди необхідної для укладення відповідного договору купівлі-продажу, що є підставою для визнання недійсним цього правочину, яким було оформлено відчуження спірного автомобіля.

Суди першої та апеляційної інстанцій дійшли помилкового висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_6 підлягають задоволенню на підставі обставин, що встановлені рішенням Балаклійського районного суду Харківської області від 22 січня 2015 року у справі № 610/4551/14-ц, оскільки ті обставини, які є вирішальними для правильного вирішення даного спору, а саме необізнаність позивача про наміри відчужити спірний автомобіль, його відчуження проти її волі і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби указаним судовим рішенням не встановлені.

Відповідно до ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і суд розглядає цивільні справи на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Звертаючись до суду із позовом про поділ спільного сумісного майна подружжя, яке було відчужено одним із подружжя за час перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, позивач належним чином не спростувала презумпцію, відповідно до якої при вчиненні правочину один із подружжя діє за згодою другого з подружжя (ч. 2 ст. 65 СК України) та в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України) і не надала суду будь-яких доказів того, що таке відчуження здійснено відповідачем саме проти її волі і не в інтересах сім'ї, що є її процесуальними обов'язками відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України.

Натомість, заперечуючи проти позову ОСОБА_7 вказував на те, що рішення про відчуження спірного автомобіля приймалося подружжям спільно та в інтересах сім'ї, оскільки указаним автомобілем користувався син сторін - ОСОБА_9, а кошти від продажу указаного автомобіля були витрачені на здійснення повного розрахунку за автомобіль Нісан Алмера, який було придбано у розстрочку спільно ним та ОСОБА_6 для їх сина.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у ст.ст. 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також надання оцінки всім доводам сторін у справі, що також є складовою вимогою ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (РИМ, 04.XI.50).

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Разом з тим, колегія суддів Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ не може також погодитись із визначеною судами першої та апеляційної інстанцій суми розміру вартості спірного автомобіля, з якої вирахувано спірну суму стягнуту з відповідача.

Згідно довідки-рахунку серії ААВ № 102346 від 11 червня 2013 року автомобіль ВАЗ-211040, державний номерний знак НОМЕР_1, було продано за 30 тис. грн.

З матеріалів справи не вбачається та сторонами не доведено, що в момент відчуження спірного автомобіля покупцем ОСОБА_8 відповідачу була сплачена інша сума коштів, ніж сума яка визначена сторонами відповідного договору купівлі-продажу та указана в зазначеній довідці-рахунку серії ААВ № 102346 від 11 червня 2013 року.

Крім того, з висновку експертизи Харківського НДІСЕ від 15 червня 2015 року, який покладено в основу оскаржених судових рішень в частині визначення розміру спірної суми, на момент проведення такої експертизи ринкова вартість спірного автомобіля ВАЗ-211040, 2010 року випуску, розрахована за відсутності предмету дослідження, тобто без пред'явлення автомобіля (предмета оцінки) та його огляду, що також не може безспірно доводити дійсну вартість автомобіля і доводити розмір спірної суми з урахуванням того, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Отже, неповно з'ясувавши дійсні обставини справи, не давши належної оцінки доказам, суди допустили порушення норм матеріального й процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи та відповідно до ч. 2 ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухвалених судових рішень із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_7 задовольнити.

Рішення Балаклійського районного суду Харківської області від 03 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 17 вересня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

ГоловуючийД.Д. Луспеник
Судді:В.І. Журавель
С.Ф. Хопта
В.А. Черненко
С.П. Штелик