Ухвала

іменем україни

11 лютого 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Нагорняка В.А., Писаної Т.О., Юровської Г.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо», уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» Додусенко Володимир Іванович, про визнання наказу незаконним та його скасування, змінення формулювання причини та дати звільнення, зобов'язання вчинити дії та стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4, посилаючись на незаконне звільнення з посади голови спостережної ради публічного акціонерного товариства «Банк Камбіо» (далі - ПАТ «Банк Камбіо») на підставі п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, просив суд визнати незаконним і скасувати наказ ПАТ «Банк Камбіо» від 13 березня 2015 року № 66 «Про звільнення ОСОБА_4» на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України; змінити формулювання причини звільнення позивача - з п. 4 ст. 40 КЗпП України на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України і дату звільнення та зобов'язати відповідача внести відповідні зміни до трудової книжки; стягнути з ПАТ «Банк Камбіо» на користь позивача заборгованість із заробітної плати у розмірі 74 988,40 грн, компенсацію за невикористану частину відпустки у розмірі 1 854,68 грн, вихідну допомогу у розмірі 120 137,28 грн та заробітну плату за час вимушеного прогулу у розмірі 35 334,49 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року, позов задоволено частково. Стягнуто з ПАТ «Банк Камбіо» на користь ОСОБА_4 середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку у розмірі 106 847,70 грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржувані судові рішення залишити без змін.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу ПАТ «Банк Камбіо» від 13 березня 2015 року № 66 про звільнення ОСОБА_4 на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, суди виходили із недоведеності позовних вимог щодо належного виконання ОСОБА_4 своїх трудових обов'язків.

Колегія суддів погоджується з таким висновком судів, виходячи з наступного.

Так, відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов'язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Час початку і закінчення щоденної роботи (зміни) згідно з ст. 57 КЗпП України передбачається правилами внутрішнього трудового розпорядку і графіками змінності у відповідності з законодавством.

Для працівників ПАТ «Банк Камбіо» п. 6 Правил внутрішнього трудового розпорядку встановлена тривалість робочого часу працівників банку - 40 годин на тиждень з двома вихідними днями: субота та неділя. Початок робочого дня о 9 годині, закінчення - о 18 годині з перервою на відпочинок і харчування з 13 години до 14 години.

Статтею 147 КЗпП України визначено заходи стягнення за порушення трудової дисципліни, які може бути застосовано до працівника, а саме: догана або звільнення.

Відповідно до ст. 147-1 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника.

Згідно зі ст. 148 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці.

Судами встановлено факт відсутності позивача на робочому місці без поважних причин з 02 лютого по 02 березня 2015 року та 13 березня 2015 року, що підтверджено актом від 13 березня 2015 року, витягом із журналу обліку робочого часу, службовою запискою начальника служби управління справами банку та дослідженими у судовому засіданні компакт-дисками, на яких міститься відеозапис відвідувань працівниками банку установи банку.

Не можуть бути враховані доводи скаржника про те, що акт про відсутність позивача на робочому місці без поважних причин є неналежним доказом у справі, оскільки згідно з положень ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому досліджених наявних у справі доказів.

Посилання ОСОБА_4 на необхідність зміни формулювання причин та дати звільнення, а саме, що його повинні були звільнити з займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України не заслуговують на увагу, оскільки не ґрунтуються на вимогах закону.

Так, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадках змін в організації виробництва і праці, у тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Тобто вказана норма передбачає можливість звільнення працівника на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України лише з ініціативи власника або уповноваженого ним органу, а не за бажанням працівника. Враховуючи наведене, ознайомлення позивача з наказом про майбутнє звільнення у зв'язку зі скороченням штату та чисельності працівників не може бути безумовною підставою для звільнення з цієї підстави.

Висновок про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог щодо виплати вихідної допомоги є законним та обґрунтованим, оскільки законодавством не передбачена така виплата у разі звільнення працівника з підстави, передбаченої п. 4 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.

На підставі вказаного колегія суддів дійшла висновку, що суди правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, у результаті чого ухвалили законні і обґрунтовані судові рішення.

Таким чином, підстав для скасування оскаржуваних судових рішень немає, а тому їх необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 11 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 13 жовтня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:В.А. Нагорняк Т.О. Писана Г.В. Юровська