Номер провадження: 22-ц/785/4115/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Варикаші О.Д.

ОСОБА_2

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні, виселення вселення, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 (діючого в інтересах ОСОБА_6) на рішення Суворовського районного суду міста ОСОБА_8 від 11 грудня 2015 року, -

встановила:

Позивачі звернулись до суду з позовними вимогами до ОСОБА_6 про припинення права власності на 1/4 частину квартири та виплату грошової компенсації в рахунок виплати вартості 1/4 частини квартири, виселення ОСОБА_6 та вселення ОСОБА_3, ОСОБА_8, ОСОБА_5 в квартиру, котра розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Свої вимоги позивачі мотивували тим, що 13 січня 2013 року помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 14 січня 2013 року.

Після його смерті спадкоємцями за законом є позивачі та відповідачка по справі. Після смерті ОСОБА_9 спадкове майно складається з: однокімнатної квартири яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 27 грудня 2005 року, та знаходиться за адресою: м. Одеса пр-т. ДобровольськогоАДРЕСА_2.

Після смерті ОСОБА_9 з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6. Свідоцтво про право на спадщину за законом не видавалось так як відповідачка по справі ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про визнання права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/9504/13ц від 18 грудня 2013 року відповідачці відмовлено в задоволенні позову про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, що розташована: м. Одеса пр-т. ДобровольськогоАДРЕСА_2 та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.02.2014 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/9504/13-ц від 18 грудні 2013 року залишено без змін.

Після смерті ОСОБА_9 спадкове майно між спадкоємцями ділиться на чотири. На сьогоднішній день відповідачці по справі є де проживати, у неї є інше житло, де вона проживала і може в подальшому жити - квартира яка знаходиться в центрі міста, тому припинення її права власності на незначну частку в однокімнатній квартирі з отриманням грошової компенсації за свою частку, не завдасть шкоди її інтересам .

Позивачі посилалися на те, що житлова площа незначна, а розмір частки відповідачки дорівнює 1/4 частини квартири, що є як вважають позивачі незначною, тому належна відповідачці частка у праві власності на квартиру не може бути виділена їй в натурі, оскільки квартира є річчю неподільною (відповідно до висновку експертизи), тому позивачі просили суд припинити право власності відповідачки на 1/4 частку спірної квартири, визнати за позивачами право власності на 1/4 частку квартири, визнати за ОСОБА_6 право власності на грошові кошти в розмірі 110 022 гривень, що розміщені на депозитному рахунку Територіального Управління державної судової адміністрації Одеської області, в рахунок сплати вартості 1/4 частки квартири № 127 по пр. Добровольського в буд, № 157 в місті ОСОБА_8, виселити ОСОБА_6 та вселити позивачів до зазначеної квартири.

В судовому засіданні представник позивачів підтримав позовні вимоги в повному обсязі, просив задовольнити.

В судовому засіданні адвокат відповідачки просив відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Рішенням Суворовського районного суду міста ОСОБА_8 від 11 грудня 2015 року позов ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, про припинення права на частку у спільному майні, виселення вселення задоволений.

Припинено право власності ОСОБА_6 на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_10, ОСОБА_4, , ОСОБА_5 право власності на 1/4 частину квартири АДРЕСА_3.

Визнано за ОСОБА_6 право власності на грошові кошти в розмірі 110 022 ( сто десять тисяч двадцять дві) гривні, що розміщені на депозитному рахунку Територіального Управління державної судової адміністрації Одеської області, в рахунок сплати вартості 1/4 частини квартири АДРЕСА_4.

Виселено ОСОБА_6 з квартири АДРЕСА_5.

Вселено ОСОБА_10, ОСОБА_4, ОСОБА_5 в квартиру АДРЕСА_6.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_7 (діючий в інтересах ОСОБА_6Я.) просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення по суті позовних вимог.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 13 січня 2013 року помер ОСОБА_9, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції від 14 січня 2013 Яку. (а.с. 9).

Після смерті ОСОБА_9 спадкове майно складається з: однокімнатної квартири яка належала йому на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 17 грудня 2005 року, та знаходиться за адресою: м. Одеса пр-т. Добровольського, буд. 157, кв. І27. (а.с. 11,12).

З заявами до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_9 звернулись ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6., що підтверджується фотокопією спадкової справи. (а.с. 40-46).

Відповідно до рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/9504/13-ц від 18 грудня 2013 року відповідачці відмовлено в задоволенні позову про визнання права спільної сумісної власності на квартиру, що розташована: м. Одеса пр-т. ДобровольськогоАДРЕСА_2 та визнання за нею права власності на 1/2 частину квартири, (а.с. 13-15).

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 12.02.2014 року рішення Суворовського районного суду м. Одеси по справі № 523/9504/13-ц від 18 грудні 2013 року залишено без змін. (а.с. 16-18).

Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказується при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 365 ЦК України передбачено, що право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи 077/2014 «Исходя из объемно-планировочного решения, заданного проектом квартиры из которого необходимо выделить в натуре 1/4 часть, в состав которой мог бы войти необходимый состав помещений (жилих и подсобних), с обеспечением самостоятельного входа (вихода) из предлагаемой выделить части жилого дома, с соблюдением технических и противопожарних норм, норм по реконструкции и капительному ремонту жилых домов, без нанесения ущерба хозяйственному назначению дома, технически не представляется возможным». Також експертизою встановлена вартість 1/4 частини квартири АДРЕСА_6, яка становить 110022 грн. (а.с. 52-60)

Житлова площа в спірній квартирі складає 18,00 кв.м., розмір частки ОСОБА_6 складає 1/4 частину, тобто доля відповідачки є незначною.

Відповідачка не є родичкою інших співвласників - це позивачів, які між собою є близькими родичами, та стосунки між позивачами і відповідачкою носять негативний характер, сумісно проживання в квартирі неможливе.

Суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що належна ОСОБА_6 частка у праві власності на квартиру не може бути виділена їй в натурі, оскільки є річчю неподільною..

Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю, згідно статті 356 ЦК України.

Відповідно до ст. 319 ЦК України власник майна володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У відповідність ч. 1 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою.

Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом

Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї.

Тобто припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини 1 ст. 365 ЦК України випадку, але в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім,ї.

Передбачені частиною 2 ст. 365 ЦК України умови застосування даної норми закону позивачами виконані та суду надано квитанції АБ «Південний» від 01 квітня 2015 року на загальну суму 110 022 грн., які були виконані та кошти у вказаній сумі попередньо внесені на депозитному рахунку Територіального управління державної судової адміністрації Одеської області.

З урахуванням обставин справи, викладеного вище та у зв'язку з внесенням грошевих коштів в загальному розмірі 110 022 грн. (вартість 1/4 частини спірної квартири) на рахунок ДСА, суд першої інстанції обґрунтовано вважав можливим припинити право власності на 1/4 частину спірної квартири, виплатив ОСОБА_6 грошову суму, що рівна вартості 1/4 частки квартири АДРЕСА_7, яка належить ОСОБА_6, що складає 110 022 гривень.

Оскільки, сумісне проживання сторін та користування спірною квартирою є неможливим з різних причин, а припинення права власності на незначну частину квартири не може завдати істотної шкоди інтересам ОСОБА_6 тому, що в неї є інше житло, то суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність задоволення позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_11 в повному обсязі.

Що стосується наданого суду апеляційній інстанції висновку спеціаліста № 1907/15 від 20 травня 2015 року стосовно вартості зазначеного нерухомого майна, то колегія суддів не бере його до уваги оскільки зазначений висновок не був наданий суду першої інстанції та не був предметом дослідження. Крім того він не може бути врахований судом апеляційної інстанції тому, що строк дії вказаного висновку, як зазначено в самому висновку, складає 6 місяців, тобто на момент розгляду у суді апеляційної інстанції він втратив свою дію.

Враховуючи все вищевикладене колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 (діючого в інтересах ОСОБА_6) відхилити.

Рішення Суворовського районного суду міста ОСОБА_8 від 11 грудня 2015 року по справі за позовною заявою ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6 про припинення права на частку у спільному майні, виселення вселення - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

ОСОБА_2