РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/9963/15-ц

пр. № 2/759/325/16

12 квітня 2016 року місто Київ

Святошинський районний суд міста Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

при секретарі Ніколенку В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, Товариства з додатковою відповідальністю «Тракт» про визнання права власності за набувальною давністю,

встановив:

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 в червні 2015 року заявили позов до Святошинської районної у м.Києві державної адміністрації та Публічного акціонерного товариства «Тракт» про визнання права власності на будинок АДРЕСА_1, за набувальною давністю.

Ухвалами суду, до участі у справі замість Святошинської районної у м. Києві державної адміністрації було притягнено належного відповідача - територіальну громаду м. Києва в особі Київської міської ради, і замість вибувшого відповідача Публічного акціонерного товариства «Тракт» було залучено його правонаступника - Товариство з додатковою відповідальністю «Тракт».

Позивачі неодноразово уточнювали вимоги позову і в кінцевому просили визнати за кожним право власності на ? частку будинку АДРЕСА_1.

Позов мотивовано тим, що спірний будинок з 2000 року є безхазяйний, позивачі вселились в будинок на законних підставах на умовах договору найму житла, більше 15 років безперервно, добросовісно та відкрито володіють ним.

ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 по довіреності ОСОБА_4 в судовому засіданні просили позов задовольнити за підстав викладених позовній заяві.

Представник позивачів ОСОБА_5 вимоги позову підтримав, надав пояснення, що по суті зводяться до викладеного в позовній заяві та уточненнях до неї.

Директор ТДВ «Тракт» Бабенко Є.М. надіслав заяву, якою повідомив про те, що товариство не заперечує проти задоволення позову, та просив розглянути справу без участі представника товариства.

Київська міська рада свого представника в суд не направила.

Судом встановлено таке.

З матеріалів справи вбачається, що будинок АДРЕСА_1 належав до відомчого житлового фонду, останнім титульним володільцем будинку (балансоутримувачем) був ВАТ «Тракт», правонаступником якого є ТДВ «Тракт».

Разом з тим, представник ТДВ «Тракт» Бабенко Є.М. заявою від 24.07.2015 року повідомив суд, що спірний будинок на балансі товариства не перебуває, а голова Київської міської державної адміністрації, у відповіді на депутатський запит від 01.12.2015р., навів, що спірне майно не належить до комунальної власності територіальної громади м. Києва.

В такому становищі, з огляду на переписку сторін, будинок перебуває з 2000 року.

Даних про реєстрацію права власності на спірний будинок третіми особами в судовому засіданні не встановлено.

За таких обставин, суд погоджується з позивачами, що спірний будинок в розумінні ст. 335 ЦК України є безхазяйний.

За технічним паспортом, житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 108,4 кв.м., житловою площею 78,5 кв.м., складається з двох квартир НОМЕР_5 які займають ОСОБА_2 та ОСОБА_1, відповідно.

ОСОБА_2, разом з дружиною та двома дочками, вселився в одну з кімнат квартири НОМЕР_5 спірного будинку відповідно ордеру №25404 серія Б, що виданий 21.11.1979 року Виконкомом Ленінградської районної Ради народних депутатів м. Києва на підставі рішення цього ж органу влади від 08.10.1979р. №960, без зняття з квартирного обліку.

В наступному, сім'я ОСОБА_2, на підставі рішення Виконкому Ленінградської районної Ради народних депутатів м. Києва від 12.10.1982р. №688 зайняли решту квартири, у зв'язку з чим їх було знято з квартирного обліку.

Члени сім'ї ОСОБА_2 на початку 90-х років минулого століття, виселились з квартири і проживають окремо, що підтверджено даними занесеними до їх паспортів.

Квартирою НОМЕР_5 спірного будинку, як це вбачається з матеріалів справи, користувався ОСОБА_7

03.10.2000 року ОСОБА_7 повторно уклав шлюб з ОСОБА_1, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію шлюбу.

Відповідно до свідоцтва про смерть, ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 19.09.2002 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ВАТ «Тракт» про визнання права користування жилим приміщенням було затверджено досягнуту сторонами мирову угоду, за якою за ОСОБА_1 визнається право користування квартирою НОМЕР_5 будинку АДРЕСА_1.

Дане рішення судом, разом з іншим, очевидно винесено за підстав встановлення факту проживання позивача з квартиронаймачем на правах члена його сім'ї з часу укладення шлюбу, тобто з 03.10.2000 року.

Разом з тим, даним рішенням було закріплено зобов'язання ВАТ «Тракт» укласти з ОСОБА_1 договір найму житлового приміщення, проте таке зобов'язання не було виконане, через те, що ВАТ «Тракт», як це вказувалось вище, з 2000 року припинили утримувати та обслуговувати спірний будинок.

За паспортним даними позивачі зареєстровані за адресою спірного будинку: ОСОБА_2 - з 08.01.1980 року; ОСОБА_1 - з 25.10.2002 року.

З наведеного суд приходить до висновку, що позивачі вселились до спірного будинку на законних підставах на умовах договору найму житла, а з 2000 року фактично володіють майном самостійно, у зв'язку з припиненням договорів, тобто володіють безхазяйним будинком.

На останню обставину вказує зокрема те, що позивачами в 2015р. самостійно врегульоване питання електропостачання, і укладено відповідні договори з ПАТ «Київенерго».

З огляду на надані фотографії, та акти обстеження житлових умов видно, що будинок позивачами утримується належним чином, а відтак суд вважає, що і питання водопостачання, водовідведення, газопостачання, тощо ними врегульовані з відповідними постачальниками та надавачами послуг.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК.

Якщо особа, яка заявляє про давність володіння, заволоділа чужим майном на підставі договору з його власником (оренди, зберігання тощо), який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності за відповідними вимогами (частина третя статті 344 ЦК).

Пленум ВСС України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 11 постанови від 07.02.2014р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз'яснив, що враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ.

Взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю.

Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК про те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 01 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 01 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 01 січня 2011 року.

При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 01 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 01 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.

Наведене дає суду підстави прийти до висновку, що позивачі протягом останніх 15 років добросовісно, відкрито, безперервно користувались безхазяйною річчю, а саме житловим будинком АДРЕСА_1, а відтак вправі набути право власності на даний будинок відповідно до ст. 344 ЦК України, за набувальною давністю.

При цьому, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю, що закріплено пунктом 5 частини першої статті 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.

За таких фактів та відповідних їм правовідносин, суд визнає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню.

При цьому, виходячи з того, що у фактичному користуванні позивачів перебувають окремі квартири будинку, що за площею фактично однакові, то суд вважає за можливе визначити за позивачами рівні частки у право власності на будинок, що узгоджується з позицією самих позивачів, та не суперечить чинному законодавству.

На підставі вказаних в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

вирішив:

Позов ОСОБА_1, ОСОБА_2 до Київської міської ради, Товариства з додатковою відповідальністю «Тракт» про визнання права власності за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 (НОМЕР_1, виданий Ленінградським РУ ГУ МВС Ураїни в м. Києві 29.10.1998р., ІПН НОМЕР_2) право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (загальною площею 108,4 кв.м., житловою площею 78,5 кв.м.), за набувальною давністю.

Визнати за ОСОБА_2 (НОМЕР_3, виданий Ленінградським РУ ГУ МВС Ураїни в м. Києві 06.10.1998р., ІПН НОМЕР_4) право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 (загальною площею 108,4 кв.м., житловою площею 78,5 кв.м.), за набувальною давністю.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду м. Києва через Святошинський районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий М.Ф. Сенько