Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю позивача, його представника та відповідачки,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,

в с т а н о в и л а :

30 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів.

Рішенням Рівненського міського суду від 18 січня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач посилався на те, що він є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_3, 2004 р. н., та ОСОБА_4, 2007 р. н.

7 жовтня 2011 р. він зареєстрував другий шлюб, від якого 25 березня 2015 року народився син ОСОБА_5

Суд першої інстанції не врахував, що на його утриманні перебуває друга дружина, яка стоїть на обліку у Рівненському обласному онкологічному диспансері і перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Разом із ним проживає двоє дітей його теперішньої дружини від першого шлюбу.

Крім того, під час вирішення спору Рівненський міський суд не перевірив суму доходу його колишньої дружини, з якою проживають його старші діти, хоча це є істотною обставиною у даній справі.

Покликаючись на викладене, позивач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову.

В запереченні на апеляційну скаргу відповідачка рішення місцевого суду вважала законним та обґрунтованим і просила апеляційний суд залишити його без змін, а подану апеляційну скаргу відхилити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

З матеріалів справи вбачається, що відмовляючи позивачу у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його безпідставності.

Проте погодитися з таким висновком місцевого суду не можна.

Судом установлено, що з 25 жовтня 2003 року і до набрання рішенням Рівненського міського суду від 10 вересня 2010 року законної сили сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а. с. 3-4, 10, 11, 14).

Після розірвання шлюбу діти ОСОБА_3 і ОСОБА_4 проживають з матірю ОСОБА_2, відповідачкою у даній справі.

Рішенням Рівненського міського суду від 1 квітня 2011 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 починаючи з 9 лютого 2011 року і до досягнення дітьми повноліття на утримання синів ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягнуто щомісячні аліменти у розмірі 2/5 частин усіх видів заробітку (доходу) ОСОБА_1, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 6).

Зі справи видно, що 7 жовтня 2011 року позивач ОСОБА_1 зареєстрував інший шлюб з ОСОБА_6, від якого 25 березня 2015 року в нього народився син ОСОБА_5 (а. с. 8, 9).

Предявивши даний позов до відповідачки, позивач покликався на ст. 192 СК України та обґрунтовував його обставинами, зазначеними ним у позовній заяві (а. с. 3-4, 29).

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» також розяснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Судом зясовано, що після ухвалення рішення Рівненського міського суду від 1 квітня 2011 року (яким з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання двох неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 було стягнуто щомісячні аліменти у розмірі 2/5 частин заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку) у позивача 25 березня 2015 року народився ще один син ОСОБА_5

Теперішня дружина позивача ОСОБА_1 ОСОБА_7 має двох дітей від першого шлюбу; знаходиться на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Рівненського міськвиконкому; отримує допомогу у звязку з народженням 25 березня 2015 року третьої дитини ОСОБА_5; така виплата їй призначена з 1 квітня 2015 року по 31 березня 2018 року (а. с. 5, 8).

Малолітнім сином позивача ОСОБА_5 в січні 2016 року перенесено захворювання, внаслідок якого йому було рекомендовано облік у дільничного педіатра протягом 1 року, що підтверджується епікризом № 260.

Крім того, зі справи видно, що теперішня дружина позивача ОСОБА_7 влітку 2014 року перебувала на лікуванні у Рівненському обласному онкологічному диспансері, де перенесла операцію, після чого їй був рекомендований диспансерний нагляд онколога (а. с. 46-47).

З урахуванням викладених вище обставин, колегія суддів приходить до висновку про те, що після рішення Рівненського міського суду від 1 квітня 2011 року сімейний стан позивача змінився, а його матеріальний стан внаслідок збільшення числа утриманців погіршився.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з частиною 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Статтею 7 Закону України „Про державний бюджет України на 2016 рік установлено, що у 2016 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року визначений у розмірі 1 455 грн., з 1 травня 2016 року буде складати 1 531 грн., а з 1 грудня 2016 року 1 637 грн.

Судом установлено, що середньомісячний дохід позивача становить близько 5 750 грн., що означає, що сума щомісячних аліментів, які підлягають стягненню з нього на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання синів ОСОБА_3 і ОСОБА_4 у розмірі 2/5 (по 1/5 на кожну дитину), складає щомісяця приблизно 2 300 грн. (або близько 1 150 грн. на одну дитину), що перевищує 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (а. с. 7).

На думку апеляційного суду, наведені вище обставини в їх сукупності свідчать про обґрунтованість предявлених ОСОБА_1 позовних вимог до ОСОБА_2 про зміну (зменшення) розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4, оскільки відповідають вимогам ч. 1 ст. 192 СК України.

Тому зважаючи на обставини, які викладені вище, а також виходячи з того, що позивач разом із відповідачкою та теперішньою дружиною повинен забезпечити кожному зі своїх дітей рівень життя, необхідний і достатній для їх нормального фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку; виходячи з рівності прав та обов'язків батьків щодо дитини (ч. 1 ст. 141 СК України), колегія суддів приходить до висновку про необхідність зменшення розміру щомісячних аліментів, які за рішенням Рівненського міського суду від 1 квітня 2011 року підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання їх неповнолітніх дітей ОСОБА_3 і ОСОБА_4 з 2/5 (з 1/5 на кожного неповнолітнього) до 1/6 частини заробітку позивача на кожну дитину.

Викладене означає, що у цьому випадку (тобто після зменшення розміру аліментів до 1/6 на кожну дитину) розмір щомісячних аліментів, які будуть стягуватися з позивача ОСОБА_1 на користь відповідачки ОСОБА_2 на утримання кожного із синів ОСОБА_3 і ОСОБА_4, буде становити приблизно по 958 грн. на одну дитину, що більш ніж у 2 рази перевищуватиме 30 % установленого законом прожиткового мінімуму на дітей віком від 6 до 18 років ((5750 : 6) : (1455 х 30%) = 2, 19)).

На переконання колегії суддів, якщо відповідачка буде приймати таку ж саму участь в утриманні своїх дітей, як і позивач, то їх неповнолітнім дітям будуть створені умови життя, які будуть достатніми і необхідними для їх подальшого розвитку.

Виходячи з наведеного, рішення місцевого суду не у повній мірі відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України, у звязку з чим підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 141, 181-184, 191, 192 СК України, ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 313, 314, 316, 317 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Рівненського міського суду від 18 січня 2016 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів задовольнити частково.

Розмір стягуваних з ОСОБА_1 на підставі рішення Рівненського міського суду від 1 квітня 2011 року аліментів на користь ОСОБА_2 на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, змінити.

З дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дітьми повноліття з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання кожного з неповнолітніх дітей ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, стягувати аліменти у розмірі по 1/6 частині усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Рішення Апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення. Воно може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий

Судді: