АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХМЕЛЬНИЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
_____________________________________________________________________
Справа № 675/1014/14-ц
Провадження № 22-ц/792/2075/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Хмельницький

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Апеляційного суду Хмельницької області

в складі головуючого судді Корніюк А.П.,

суддів Пєнти І.В., Талалай О.І.

секретар Філіпчук О.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Ізяславського районного суду від 10 жовтня 2016 року про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного подружнього майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, колегія суддів

в с т а н о в и л а :

В травні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом про поділ спільного майна подружжя. ОСОБА_1 в липні 2014 року подав до суду зустрічну позовну заяву про поділ майна.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 04 листопада 2014 року провадження по справі за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна в частині позовних вимог щодо розподілу майна: тахти, загорожі з метало профілю на загальну суму 6400 грн. закрито у звязку із відмовою від позову.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 04 листопада 2014 року визнано мирову угоду по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного подружнього майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна. Позивачці за первісним позовом та відповідачці за зустрічним позовом ОСОБА_2 виділено наступне майно: житловий будинок № 7, що по вул. Базарна с. Плужне Ізяславського району Хмельницької області вартістю 40 347,00 грн.; меблева стінка 800 грн.; м»яка частина 2400 грн.; ліжко 180 грн.; тумбочка під телевізор 200 грн.; два столи по 150 грн. кожен 300 грн.; шафа 130 грн.; сервант 100 грн.; дзеркало 100 грн.; диван 120 грн.; електробойлер «Pound» - 800 грн.; пилосос «LG» - 250 грн.; умивальник 300 грн.; стула 6 шт. по 40 грн. 240 грн.; морозильна камера «Prviseg» - 800 грн.; холодильник «Biryza» - 600 грн.; пральна машина «Saturn» - 800 грн.; коврові доріжки 2 шт. по 160 грн. 320 грн.; коврове покриття 2 шт. по 300 грн. 600 грн.; килими 2 шт. по 500 грн. 1000 грн.; бідони 2 шт. по 100 грн. 200 грн.; карнизи 8 шт. по 40 грн. 320 грн.; корова 5000 грн.; душова кабіна 3200 грн.; пилосос «Тайфун» - 200 грн.; пральна машина 400 грн.; бензопила «Штіль» - 1200 грн.; електропилка «Парма» - 600 грн.; плуг підгортальник 120 грн.; стерилізатор (автоклав) 120 грн.; зварювальний апарат 1000 грн.; електроплитка двох камфорна 400 грн.; електронаждак 400 грн.; мийка-нержавійка 300 грн.; телевізор «Samsung» - 1200 грн.; телевізор «LG» - 1300 грн.; телевізор «Старт» - 800 грн.; кришталь 2 набори 800 грн.; сівалка 200 грн.; оприскувач 200 грн.; ванна 300 грн.; електростругальний станок 1500 грн.; електросушарка фруктів 350 грн.; електричний млин 600 грн.; електрокорморізка 300 грн.; електросічкарня 800 грн.; електродрель 400 грн.; електрична болгарка 500 грн.; електроплита 4-х камфорна 1200 грн.; дошки соснові 800 грн.; шифер б/в (40 листів) 400 грн.; бочка металева 200 літрів 6 шт. 300 грн.; віз кінний 1800 грн.; вулики 14 шт. 11000 грн.; штори і тюлі 8 комплектів 2400 грн., а всього майна на загальну суму 90 997грн.

Відповідачу за первісним позовом та позивачу за зустрічним позовом ОСОБА_1 виділено наступне майно: автомобіль ВАЗ 21154, 2008 року випуску, д.н.з. ВХ5113А, вартістю 50 000 грн.; автомобіль ЗАЗ 968М, 1994 року випуску, д.н.з. НОМЕР_1 5000 грн.; автопричіп «Турист», 2005 року випуску, д.н.з. НОМЕР_2 4000 грн.; два колеса до ВАЗ (175х13) 500 грн.; циркулярка 800 грн.; бідони 3 шт. по 100 грн. 300 грн., а всього майна на загальну суму 60 600 грн. Цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розподіл спільного подружнього майна та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна провадженням закрито.

В липні 2016 року ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою про поновлення строку для предявлення виконавчого листа до виконання, посилаючи на поважність причин його пропуску, оскільки в процесі виконання рішення суду та мирової угоди відповідачем ОСОБА_1 не було добровільно повернуто у власність ОСОБА_2 частину майна, яке їй було виділено згідно рішення суду та перебувало у відповідача. ОСОБА_1 протягом 18 місяців, з моменту набрання рішенням суду законної сили, частково виконував його, а повернення частини майна обіцяв виконати добровільно в найближчі терміни. Також, заявниця просила суд прийняти до уваги той факт, що вона була позбавлена можливості звернутися до суду через довготривале захворювання та перебування на лікуванні. У звязку із викладеним просила суд поновити пропущений строк для предявлення виконавчого листа виданого 30.06.2016 року Ізяславським районним судом до виконання.

Ухвалою Ізяславського районного суду від 10 жовтня 2016 року заяву задоволено. Поновлено ОСОБА_2 пропущений з поважних причин строк для предявлення до виконання листа №675/1014/14-ц, виданого 30.06.2016 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна.

Не погоджуючись із вказаною ухвалою суду першої інстанції, апелянт оскаржив її в апеляційному порядку вказуючи, що ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права. Апелянт зазначає, що ОСОБА_2 не надано доказів про поважність причин пропуску строку для предявлення виконавчого документа до виконання, а надані ОСОБА_2 медичні документи не дають підстав для висновку про наявність у останньої захворювання, що б перешкоджало їй своєчасно звернутися до виконавчої служби із заявою про відкриття виконавчого провадження. Апелянт також вважає, що амбулаторна картка не є доказом, оскільки записи в ній є нерозбірливими та, як випливає зі змісту картки, заявниця не була прикута до ліжка та не вказується, що вона не могла пересуватися. Тому апелянт просить суд скасувати ухвалу Ізяславського районного суду від 10.10.2016 року та постановити нову про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2

Учасники процесу до суду не з»явилися, хоча про день і час розгляду справи повідомленні у визначеному законом порядку. Від апелянта надійшло клопотання щодо розгляду справи за його відсутністю.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав та мотивів.

Як слідує із п. 1 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Відповідно до ч. 5 ст. 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Умовами ст. 371 ЦПК України визначено, що стягувачам, які пропустили строк для пред'явлення виконавчого документа до виконання з причин, визнаних судом поважними, пропущений строк може бути поновлено.

Із змісту зазначеної статті убачається, що в ній не наведено причин, які можна вважати поважними при пропуску строку для пред'явлення виконавчого документа до виконання, суд їх визначає у кожному конкретному випадку на підставі доказів, поданих стягувачем.

Відповідно до роз»яснень, що викладені в п. 3 постанови № 4 пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року «Про внесення змін і доповнень до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вбачається, що доповнено постанову пунктом 20-1 наступного змісту: «20-1. Статтею 22 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено строки предявлення виконавчих листів до виконання. При цьому згідно з пунктом 4 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 4 листопада 2010 року № 2677-VI «Про внесення змін до Закону України «Про виконавче провадження» та деяких інших законодавчих актів України щодо вдосконалення процедури примусового виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб)», який набрав чинності з 9 березня 2011 року, виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, предявляються до виконання у строки, встановлені на момент їх видачі.

У звязку з цим поширення дії норм зазначеного Закону на правовідносини щодо предявлення виконавчого документа до виконання залежить від часу видачі такого документа і не залежать від дати набрання рішенням законної сили, зазначеної судом у виконавчому листі, оскільки такий строк встановлено імперативною нормою закону й не може бути змінено судом.

У разі пропуску строку предявлення виконавчого документа до виконання суд має право його поновити за наявності відповідного клопотання стягувача та поважності причин пропуску цього строку (стаття 371 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 24 Закону України «Про виконавче провадження», що був чинний станом на час видачі виконавчого листа по справі №675/1014/14-ц та на час звернення ОСОБА_2 до суду 07.07.2016 року стягувач, який пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення строку до суду, який видав виконавчий документ, або до суду за місцем виконання.

Відповідно до п. 2 ст. 22 зазначеного вище закону в редакції від 21.04.1999 року виконавчі документи, зокрема по виконанню судових рішень, можуть бути пред'явлені до виконання протягом року.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач добровільно ухвалу Ізяславського районного суду від 04.11.2014 року не виконав.

Виконання судового рішення є обов'язком відповідача з часу набрання рішення законної сили.

Правосуддя здійснюється не лише в результаті розгляду і вирішення цивільної справи, а за умов реального захисту прав, свобод та інтересів учасників цивільного судочинства, що можливо при реалізації судових рішень і перш за все в порядку їх примусового виконання у процедурах виконавчого провадження, передбачених Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно з ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до ст. 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У прецедентній практиці Європейський суд з прав людини (далі по тексту ЄКПЛ) неодноразово наголошував на значенні своєчасного виконання рішень суду для захисту прав та свобод людини і громадянина, зауважуючи, що виконання судових рішень є невід'ємною частиною цивільного процесу, a несвоєчасне виконання судових рішень є таким, що суперечить п. 1 ст. 6 ЄКПЛ, і є порушенням права на суд. Так, у справі Горнсбі проти Греції ЄСПЛ зауважив, що право на суд стало б ілюзорним, якщо б правова система держави дозволяла, щоб кінцеве та обов'язкове рішення суду залишалося невиконаним, що завдавало б шкоду одній зі сторін. Виконання рішень, ухвалених будь-яким судом, слід розглядати як невід'ємну частину «судового розгляду» для цілей ст. 6 ЄКПЛ. Така позиція ЄСПЛ підтримувалася судом також і у рішеннях Ромашов проти України, Дубенко проти України, Вассерман проти Росії, Малиновський проти Росії, Гіззатова проти Росії та ін.

З урахуванням практики Європейський суду з прав людини, те, що ОСОБА_2 строк для пред'явлення виконавчого листа до виконання пропущено з поважних причин та у зв'язку з тим, що ОСОБА_1 частину майна повернуто в добровільному порядку, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що строк на пред'явлення виконавчого листа до виконання ОСОБА_2 пропущений з поважної причини.

Відсутні в апеляційній скарзі доводи, які б давали підстави для скасування ухвали суду, оскільки при розгляді справи апелянтом не було надано будь-яких переконливих доказів на спростування висновків суду першої інстанції.

Отже, суд першої інстанції всебічно і об'єктивно дослідив всі обставини справи, зібраним доказам дав вірну правову оцінку й постановив ухвалу, що відповідає вимогам закону.

Враховуючи те, що ухвалу постановлено з дотриманням норм процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав до її скасування.

Керуючись ст. ст. 307, 312, 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Ізяславського районного суду від 10 жовтня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий (підпис) А.П. Корніюк

Судді (підпис) І.В. Пєнта

(підпис) ОСОБА_3

З оригіналом згідно: суддя апеляційного суду ОСОБА_4

________________________________________________________________________ Головуючий у першій інстанції ОСОБА_5 Справа № 22ц/792/2075/16

Доповідач Корніюк А.П. Категорія № ухвала