Номер провадження: 22-ц/785/4401/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Черевко П. М.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області у складі:

Головуючого - Черевка П.М.

Суддів - Сватаненка В.І., Артеменка І.А.

за участю секретаря Фабіжевської Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі справу за апеляційною скаргою представників Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_4 до пасажирського депо станції Одеса-Головна Служби пасажирських перевезень регіональної філії «Одеська залізниця», ОСОБА_5 про визнання строку дії трудового договору незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2016 року ОСОБА_4 звернулася до Київського районного суду м. Одеси з позовом до пасажирського депо станції Одеса-Головна Служби пасажирських перевезень регіональної філії «Одеська залізниця», ОСОБА_5 про визнання строку дії трудового договору незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування шкоди посилаючись на те, що з 12.07.2013 року працювала у відповідача на посаді начальника поїзду, 15.09.2014 року їй було надано відпустку по догляду за дитиною, яку вона використала частково, та вже 24.10.2015 року приступила до роботи, про що письмово повідомила відповідача.

Однак, ОСОБА_4 зазначила, що 05.11.2015 року вона була змушена під тиском відповідача підписати контракт № 110 строком дії до 31.12.2015 року. З 01.12.2015 року відповідач змінив назву підприємства відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 року № 200 «Про утворення публічного акціонерного товариства «Українська залізниця».

У звязку із вищевказаною реорганізацією жодних змін умов праці позивача не відбулося.

14.12.2015 року ОСОБА_4 падала письмову заяву на імя ОСОБА_5 про продовження терміну дії контракту строком на 1 рік.

Про результати розгляду вказаної заяви відповідно до вимог закону не повідомлено до теперішнього часу та не надано письмової згоди.

31.12.2015 року представником за дорученням подано відповідачу письмову заяву про вирішення питання про призначення ОСОБА_4 по виходу із лікарняного на посаду тимчасово виконуючої обовязки начальника поїзду до продовження дії трудового контракту, оскільки з 09.12.2015 року позивач перебувала на лікарняному.

Однак наказом від 31 грудня 2015 року за підписом ОСОБА_5 позивача звільнено з роботи 31 грудня 2015 року за п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору.

Вважаючи трудовий договір незаконним, позивач звернулася до суду із вищезазначеним позовом.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено частково, визнано контракт № 110, укладений 05.11.2015 року між пасажирським депо станції Одеса-Головна Служби пасажирських перевезень регіональної філії "Одеська залізниця" та ОСОБА_4, в частині строку дії з 05.11.2015 року по 31.12.2015 року недійсним, поновлено ОСОБА_4 з 31.12.2015 року на посаді начальника поїзду пасажирського депо станції Одеса-Головна Служби пасажирських перевезень регіональної філії "Одеська залізниця".

Стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на користь ОСОБА_4 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 01.01.2016 року до моменту поновлення на роботі; стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на користь ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 8 000 грн., стягнуто з ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця" на користь держави судовий збір у розмірі 2 204,80 грн.

Допущено негайне виконання рішення суду в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Вважаючи рішення суду незаконним представники ПАТ «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просять скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2016 року ухвалити нове рішення яким у задоволенні позовних вимог відмовити, судові витрати покласти на позивача.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі вивчивши матеріали справи та обговоривши підстави апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити.

Відповідно до ч.1 п.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи позов ОСОБА_4 частково суд обгрунтовано дійшов зазначеного висновку.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 /Максимова/ М.С. працює в Одеській залізниці на посаді начальника поїзда з 12.07.2013 року.

Наказом (розпорядженням) № ЛВЧДК-3-52/299 від 15.09.2014 року ОСОБА_4 /Максимовій/ М.С. на підставі її заяви від 11.09.2014 року надано відпустку по догляду за дитиною до 3-х років та декретну відпустку з 24.09.2014 року по 21.07.2017 року.

Згідно свідоцтва про зміну імені серії І-ЖД № 010106, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Київському районі Одеського міського управління юстиції, 15.10.2015 року позивач змінила прізвище з «Макисимова» на «Золотарьова», про що зроблено відповідний актовий запис № 77.

27.10.2015 року позивач ОСОБА_4 на адресу начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна ОСОБА_5 надала заяву про вихід на роботу та просила вважати її такою, що приступила до роботи.

05.11.2015 року між пасажирським вагонним депо Одеса-Головна в особі начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна ОСОБА_5 та ОСОБА_4 укладено контракт № 110, що є строковим трудовим договором, а саме укладений строком з 05.11.2015 року по 31.12.2015 року (включно).

14.12.2015 року позивач ОСОБА_4 на адресу начальника пасажирського вагонного депо Одеса-Головна ОСОБА_5 надала заяву з проханням продовжити термін дії контракту строком на 1 рік, проте наказом (розпорядженням) № 79/ОС від 31.12.2015 року про припинення трудового договору (контракту) позивача ОСОБА_4 звільнено з посади начальника поїзда з 31.12.2015 року на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України по закінченню строку трудового договору.

Статтею 15 Закону України «Про залізничний транспорт» передбачено, що трудові відносини працівників залізничного транспорту загального користування регулюються на підставі Кодексу законів про працю України, Положення «Про дисципліну працівників залізничного транспорту України», іншими актами законодавства України про працю. Особливості умов праці, соціально-побутового і житлового забезпечення, режиму робочого часу та часу відпочинку окремих категорій працівників залізничного транспорту загального користування, робота яких безпосередньо повязана з рухом поїздів, встановлюється Укрзалізницею згідно з чинним законодавством за погодженням з галузевими профспілками. Працівники залізничного транспорту загального користування, які здійснюють обслуговування пасажирів, працевлаштовуються на підприємства пасажирського залізничного транспорту загального користування за контрактною формою трудового договору. Перелік категорій працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, затверджується Кабінетом Міністрів України.

Переліком категорій і посад працівників залізничного транспорту, які працевлаштовуються за контрактною формою трудового договору, що затверджений Постановою Кабінету Міністрів України №764 від 15 липня 1997 р., посаду начальника пасажирського поїзда віднесено до категорії посад, з якими укладається контракт.

Статтею 21 КЗпП України передбачено, що контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обовязки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватись угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Відповідно до Рішення Конституційного Суду України №12-рп/98 від 09 липня 1998 року контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на створення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності й професійні навички, його правову і соціальну захищеність. Умови контракту, які погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, угодами і колективним договором, вважаються недійсними (стаття 9 КЗпП України).

Наказом Укрзалізниці №056-ц/од від 04.03.2014 року «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору на залізничному транспорті» затверджено Положення про укладання контрактів з працівниками залізничного транспорту, які здійснюють обслуговування пасажирів. Пунктом 4 Положення передбачено, що умови контракту, що погіршують становище працівника порівняно з чинним законодавством, галузевою угодою і колективними договорами, вважаються недійсними.

Пункт 8 Положення про укладання контрактів встановлює, що контракт з працівником укладається на строк від 1 до 5 років, крім випадків прийому на роботу працівника на період літніх пасажирських перевезень або новорічних чи різдв`яних св`ят.

Таким чином, суд обгрунтовано вважав, що укладений 05.11.2015 року контракт № 110 суперечить п. 8 Положення про укладання контрактів, який встановлює, що контракт з працівником укладається на строк від 1 до 5 років, оскільки вказаний контракт № 110 від 05.11.2015 року укладений строк до 31.12.2015 року (включно) тобто, на строк менше 2 місяців.

При цьому судом встановлено, що контракт № 110 не підпадає під виключення, передбачені п. 8 вказаного Положення, так як контракт укладений не із працівником на період літніх пасажирських перевезень або новорічних чи різдв`яних св`ят.

З урахуванням вказаного, суд правильно дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання недійсним контракту від 05.11.2015 року № 110 в частині строку дії з 05.11.2015 року по 31.12.2015 року підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Посилання представника відповідача на той факт, що підписавши контракт № 110 строком до 31.12.2015 року, позивач погодилася на обумовлений строк дії контракту менше як на 2 місяці, суд обгрунтовано відхилив, оскільки, як встановлено судом вказаний контракт укладено із порушенням п. 8 Положення про укладання контрактів. Крім того, заяву позивача від 14.12.2015 року з проханням продовжити термін дії контракту строком на 1 рік, подану до закінчення дії контракту № 110, суд правильно розцінив як таку, що спрямована на продовження дії контракту.

Згідно довідки № 37 від 14.01.2016 року середній заробіток на момент звільнення ОСОБА_4 склав 5195,06 грн. /а.с. 84/.

Статтею 235 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення без законної підстави працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Відповідно до п. 4 ОСОБА_6 Спеціалізованого Суду України із розгляду цивільних і кримінальних справ від 29.12.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм трудового права», відповідно до статті 27 Закону України "Про оплату праці", пункту 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи.

З урахуванням вказаного, суд обгрунтовано дійшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_4 в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу підлягають задоволенню, так як обґрунтовані та доведені.

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

У ході розгляду справи представник відповідача пояснювала, що після виходу позивача із відпуски по догляду за дитиною до трьох років, ОСОБА_4 була направлена на перевірку знань, та рішенням Протоколу засідання комісії Укрзалізниці з професійного відбору кандидатів на посаду начальника поїзда від 08.12.2015 року, було вирішено відмовити у призначені на посаду начальника поїзда, зокрема, ОСОБА_4, оскільки дана посада вимагає високого рівня професійної відповідальності. У зв'язку з чим, керівництвом було вирішено не продовжувати строк дії контракту з позивачем. Представник пояснила, що позивач мала право на проходження комісії повторно, однак, не оспорювала дане рішення Протоколу засідання комісії. Крім того, позивачу було запропоновано посаду провідника поїзда, на яку вона не погодилася.

На виконання положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України, дані обставини в ході розгляду справи були підтверджені представником відповідача належними письмовими доказами, та визнавалися позивачем. Однак, суд обгрунтовано не прийняв до уваги вказані заперечення представника відповідача в даному судовому провадженні, оскільки позовні вимоги ОСОБА_4 не стосуються оспорювання рішення Протоколу засідання комісії від 08.12.2015 року, чи її звільнення саме з цієї підстави. Позивача було звільнено не з підстави професійної невідповідності, а згідно наказу від 31.12.2015 року, виключно на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України, тобто по закінченню строку трудового договору.

П. 2.3. розділу 2 «Положення про порядок вивчення та перевірку знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи працівниками залізничного транспорту України», затвердженого наказом Мінтрансзвязку від 14.06.2007 року № 499, встановлено, що перевірка знань нормативних актів з безпеки руху поїздів та маневрової роботи проводиться при прийманні на роботу, при переведенні на іншу роботу, що вимагає більшого обсягу знань, після перерви в роботі за спеціальністю терміном один рік і більше, позачергово відповідно до п. 2.11 та періодично згідно з розділом 4 цього Положення.

Викладене підтверджує, що посада начальника поїзда має особливий статус, та після перерви в роботі за спеціальністю терміном один рік і більше ОСОБА_4 зобовязана пройти перевірку знань, на підставі якої буде вирішено комісією можливість продовження дії контракту. У зв'язку з чим, суд дійшов до висновку, що вимога позивача про зобовязання відповідача укласти із нею строковий трудовий договір на посаді начальника поїзду строком пять років не підлягає задоволенню, так як дане питання може вирішуватися виключно після проходження спеціальної перевірки, та до компетенції суду в даному варіанті позовних вимог не відноситься.

Стосовно позовних вимог ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди у розмірі 27 560,00 грн., суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Суд правильно погодився з доводами позивача стосовно завдання їй моральної шкоди відповідачем, однак розмір моральної шкоди, визначений в позовній заяві є завищеним, в звязку з чим в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а саме, що відповідачем підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 8000 грн.

Необгрунтованим є заперечення відповідача ОСОБА_5 щодо недоцільності визначення його статусу як відповідача, оскільки на момент виникнення спору відповідач займав посаду начальника пасажирського вагонного депо, та виконував свої посадові повноваження відповідно до Положення про пасажирське вагонне депо ст. Одеса-Головна Одеської залізниці. Крім того, як встановлено судом, позивачем не заявлено жодних вимог до відповідача ОСОБА_5

Належним відповідачем по справі є ПАТ "Українська залізниця" в особі регіональної філії "Одеська залізниця", так як юридичною особою є саме ПАТ "Українська залізниця", а її структурним підрозділом виступає регіональна філія «Одеська залізниця».

За викладених обставин колегія суддів вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини у справі, надані сторонами докази, правильно визначив характер спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Посилання автора апеляційної скарги на порушення судом норм процесуального права, дослідження судом обставин, які не заявлені позивачем, неправильне визначення судом відповідача, неправильну оцінку судом обставин укладення контракту між сторонами, необґрунтованість судом стягнення суми моральної шкоди, як на підставу для скасування оскаржуваного рішення є необґрунтованими, оскільки спростовані дослідженими судом обставинами, яким дана правильна правова оцінка.

Доводи апеляційної скарги не є істотними і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення справи та є тільки намаганням відповідача уникнути відповідальності.

На підставі викладеного та керуючись ст. 303, п.1 ч.1 ст.307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представників Публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі регіональної філії «Одеська залізниця» - ОСОБА_2 та ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 15 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до ОСОБА_6 Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий П.М. Черевко

Судді: В.І. Сватаненко

ОСОБА_7