Ухвала

Іменем України

14 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Іваненко Ю.Г., Гримич М.К., Фаловської І.М.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Броварська міська рада Київської області, про визнання частково недійсною декларації про готовність об'єкта до експлуатації та усунення перешкод у користуванні об'єктами права власності, за касаційною скаргою представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 на рішення Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до Броварського міськрайонного суду Київської області із вищезазначеним позовом, мотивуючи його тим, що їй згідно із договором дарування від 14 березня 2006 року належить житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами, розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Власником житлового будинку із господарськими будівлями і спорудами, розташованих на суміжній земельній ділянці відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2004 року є відповідач ОСОБА_5

У листопаді 2012 року під час розгляду цивільної справи № 1007/6612/12 їй стало відомо, що самочинне будівництво, яке здійснювалось ОСОБА_5 на сусідній земельній ділянці з порушенням прав суміжних землекористувачів, будівельних, архітектурних та протипожежних норм, узаконене відповідачем згідно із декларацією про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою 09 грудня 2011 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю в Київській області (далі - Інспекція ДАБК) за № КС 7.

Самовільно побудований шлакоблочний навіс, колишня назва гараж, який позначений на плані літерою «Д», що належить ОСОБА_5, збудований на межі її земельної ділянки, що є порушенням вимог п. 3.25 Державних будівельних норм 360-92 (далі - ДБН 360-92), якими передбачено, що для догляду за будівлями і здійснення їх поточного ремонту відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступної конструкції стіни має становити не менше 1,0 м, при цьому має бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок.

Крім цього, даний навіс-гараж виходить на 3 м за червону лінію забудови відповідно до Генерального плану м. Бровари Київської області, що також є порушенням.

При прийнятті до експлуатації самочинно здійснених у 2007-2008 роках відповідачем ОСОБА_5 прибудов до житлового будинку та господарських будівель і споруд, у тому числі навісу «Д», перевірка відповідності цих будівель вимогам державних будівельних норм Інспекцією ДАБК фактично не проводилась. Вказана декларація зареєстрована на підставі недостовірних відомостей, зазначених відповідачем у декларації.

Внаслідок порушення ОСОБА_5 державних будівельних норм порушуються її права на користування суміжною земельною ділянкою та розташованими на ній житловим будинком із господарськими будівлями і спорудами, створюються перешкоди у користуванні власністю.

Враховуючи зменшення позовних вимог, позивач просила визнати недійсною декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, реєстраційний № КС 7 від 09 грудня 2011 року, щодо житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованих за адресою: АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_5, у частині прийняття в експлуатацію навісу (колишня назва гараж), позначеного літерою «Д», розмірами 7,20х3,80 м; зобов'язати ОСОБА_5 усунути їй перешкоди у користуванні об'єктами права власності та привести у відповідність до вимог п.п. 3.13, 3.24, 3.25 ДБН 360-92 будівлю навісу (колишня назва гараж), позначену літерою «Д», розмірами 7,20х3,80м, шляхом часткового знесення і перенесення даної будівлі на відстань не менше 1,0 м від межі суміжної земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсною декларацію про готовність об'єкта до експлуатації реєстраційний № КС 7 від 09 грудня 2011 року щодо житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, що належать ОСОБА_5, у частині прийняття в експлуатацію навісу (колишня назва гараж), позначеного літерою «Д», розмірами 7,20х3,80 м,

Зобов'язано ОСОБА_5 усунути перешкоди ОСОБА_4 у користуванні об'єктами права власності шляхом часткового знесення та перенесення навісу, позначеного літерою «Д», площею 27,4 кв.м, розмірами 7,20х3,80 м, на відстань не менше 1,0 м від межі суміжної земельної ділянки, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Стягнуто з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судовий збір у розмірі 243 грн 60 коп.

Рішенням Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2016 року рішенняБроварського міськрайонного суду Київської області від 03 березня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції у Київській області, Броварська міська рада Київської області, про визнання частково недійсною декларації про готовність об'єкта до експлуатації та усунення перешкод у користуванні об'єктами права власності відмовлено.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_4 - ОСОБА_6 просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що відповідно до договору дарування від 14 березня 2006 року позивачу ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок, позначений літ. А-1, загальною площею 94,5 кв. м, житловою площею 52,1 кв. м, із господарськими будівлями і спорудами: сарай - літ. «В», вбиральня - літ. «Г», колодязь - літ. «К», тротуар - літ. «Т» та огорожа - літ. «N», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно із свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 14 грудня 2004 року відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належить побудований у 1958 році житловий будинок, позначений А-1, загальною площею 67,7 кв. м, житловою площею 36,2 кв. м, із господарськими будівлями і спорудами: сарай - літ. «Б», льох - літ. «Г», колодязь, що знаходяться на суміжній земельній ділянці за адресою: АДРЕСА_2.

Самовільно зведені сарай з прибудовою «Б» і гараж «Д» у свідоцтво про право на спадщину не включались.

Також ОСОБА_5 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку НОМЕР_1 належить земельна ділянка площею 0,1000 га, що розташована за вказаною адресою, цільове призначення для обслуговування житлового будинку.

09 грудня 2011 року Інспекцією ДАБК за № КС 7 було зареєстровано подану ОСОБА_5 декларацію про готовність об'єкта до експлуатації житлового будинку «А-1», із прибудовою «а1», відкритою верандою - «а2», навісом - «б», навісом - «Д» та вбиральнею - «Е»; початок будівництва 2007 рік, закінчення будівництва 2008 рік; місце знаходження:, АДРЕСА_2.

Зазначена вище декларація зареєстрована відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж житлового будинку за вказаною адресою, складеного 01 грудня 2011 року Приватним підприємством «Футурум Проект-Буд».

Згідно із п. 7 цього звіту, об'єкт будівництва відповідає вимогам надійності і безпечної експлуатації та його можливо прийняти до експлуатації.

Відповідно до технічного паспорта спірний навіс «Д» зареєстрований Комунальним підприємством Броварської міської ради «Броварське бюро технічної інвентаризації».

Скасовуючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд виходив з того, що визнання декларації недійсною не передбачено чинним законодавством як спосіб захисту порушеного права, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, про те, що судом апеляційної інстанції застосовано закон, який не поширюється на дані правовідносини, замість того, що підлягав застосуванню - наказ Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 24 червня 2011 року за № 91 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків І та ІІ категорії складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж», а також те, що жодних законодавчих механізмів для визнання недійсною чи скасування реєстрації спірної декларації не було передбачено, є безпідставними та не спростовують висновків апеляційного суду.

З огляду на вищевикладене, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження та не дають підстав для висновку про порушення судом норм процесуального та матеріального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_4 - ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Апеляційного суду Київської області від 08 червня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Ю.Г. Іваненко М.К. Гримич І.М. Фаловська