Справа № 375/1180/15-ц Головуючий у І інстанції Нечепоренко Л. М.
Провадження № 22-ц/780/3938/16 Доповідач у 2 інстанції ОСОБА_1
Категорія 33 09.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Суханової Є.М.,

суддів: Журба С.О., Мережко М.В.,

за участю секретаря: Бобка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 21 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за борговою розпискою,, -

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом посилаючись на те, що 14.06.13 відповідач по справі отримав у нього в борг 5 тис. дол. США, про що дав відповідну розписку, в якій зобов»язався повернути борг до 01.09.13. Так як відповідач борг не повернув, просить стягнути з нього борг в сумі 5000 дол. США, що еквівалентно 110150 грн., у відповідності до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» та ч.1, 3 ст.549 ЦК України пеню в розмірі подвійної ставки НБУ в розмірі 64043,41 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., судові витрати, а саме надання правової допомоги в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмірі 1941,93 грн..

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали позовні вимоги та доповнили вимогою про збільшення позовних вимог в зв»язку із зміною курсу валют на час розгляду позову в суді та просять стягнути з відповідача суму позики в розмірі 5000 дол. США, що еквівалентно 127550 грн., тобто стягнути суму боргу в гривнях, пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ в розмірі 106166,14 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., витрати на правову допомогу в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмірі 2537, 16 грн..

Відповідач позов в судовому засіданні не визнав та пояснив, що коштів у позивача він не брав, розписки не писав і тому повертати не буде.

Допитаний в судовому засіданні в якості свідка відповідач дав аналогічні показання.

Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав та вважає, що позивачем не доведено, що позивач передавав кошти відповідачу та останній писав розписку, так як висновок експерта наданий не уповноваженою на те особою. Крім того, вважає, що представником позивача не доведена сума витрат не правову допомогу та спричинення моральної шкоди у вказаному в позові розмірі.

Рішенням Рокитнянського районного суду Київської області від 21.03.2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 В»ячеслава Анатолійовича ( інд. номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 127550 грн. в рахунок відшкодування боргу.

Стягнуто з ОСОБА_2 В»ячеслава Анатолійовича ( інд. номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди.

Стягнуто з ОСОБА_2 В»ячеслава Анатолійовича ( інд. номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 10000 грн. в рахунок відшкодування витрат на правову допомогу.

Стягнуто з ОСОБА_2 В»ячеслава Анатолійовича ( інд. номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 1295 грн. 50 коп..

Всього підлягає до стягнення з ОСОБА_2 В»ячеслава Анатолійовича ( інд. номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_3 140845 грн. 50 коп.

В задоволенні решти вимог відмовлено.

Не погодившись з висновками наведеними в рішенні суду, апелянт звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.

Колегія суддів вислухавши доповідь судді-доповідача, пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів вважає, що вона частково обґрунтована та задоволенню підлягає частково.

В судовому засіданні встановлено, що 14.06.13 відповідач по справі отримав у позивача в борг 5 тис. дол. США, про що дав відповідну розписку, в якій зобов»язався повернути борг до 01.09.13. Так як відповідач борг не повернув, позивач просить стягнути з нього борг в сумі 5000 дол. США, що еквівалентно 127550 грн., у відповідності до Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов»язань» та ч.1, 3 ст.549 ЦК України стягнути неустойку (пеню) в розмірі подвійної ставки НБУ в розмірі 106166,14 грн., моральну шкоду в розмірі 10000 грн., судові витрати, а саме надання правової допомоги в розмірі 10000 грн. та судовий збір в розмірі 2537,16 грн..

Відповідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).

Ст.1047 ЦК України передбачено укладення договору позики у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Відповідно до умов ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлений договором.

Таким чином, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого та доведеного висновку, з яким погоджується колегія суддів , що вимога позивача про стягнення з відповідача основної суми боргу відповідає вимогам цивільного законодавства.

Разом з тим, колегія суддів встановивши, що рішення суду в частині стягнення коштів за розпискою відповідача, не може погодитись з висновком суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог в частині стягнення коштів за нанесену позивачу моральну шкоду відповідачем та в цій частині рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування моральної шкоди.

У відповідності до ст.1167 ЦК моральна шкода відшкодовується особою, яка її завдала, при наявності її вини.

Суд першої інстанції прийшов до висновку, з яким не погоджується колегія суддів , що отримання коштів в борг, а потім не повернення їх тривалий час, незважаючи на звернення позивача до відповідача, ставить позивача в скрутне матеріальне становище та спричинило тому моральну шкоду, що підтверджено висновком спеціаліста, який суд хоча і не вважає доказом по справі, але стосується особи позивача і зроблений спеціалістом в області психології.

Відмовляючи у задоволенні позову в цій частині, колегія суддів приймає до уваги протилежні докази, а саме, що позивач добровільно, без жодного примусу віддав свої кошти відповідачу, а тому колегія суддів не погоджується з висновком суду про те, що позичені позивачем кошти призвело до його скрутного матеріального становища.

Намагаючись спростувати висновку суду першої інстанції в іншій частині позовних вимог, апелянт наполягає на тому, що розписку його довіритель не писав, а висновок експерта про те, що розписка про отримання від позивача коштів в розмірі 5000 дол. США від 14.06.13 року написане саме відповідачем є неналежним доказом.

Натомість, суд першої інстанції також погодився з такою процесуальною позицією відповідача та висновок експерта, який проводив судову почеркознавчу експертизу, не визнав як належний доказ та до уваги не взяв з причин закінчення ліцензії у експерта.

Викладене підтверджується оглянутою в судовому засіданні розпискою відповідача про отримання від позивача коштів в розмірі 5000 дол. США від 14.06.13, які він зобов»язався повернути до 01.09.13.

Разом з тим, колегія суддів, відмовляючи у задоволенні апеляційної скарги приймає до уваги, що апелянтом нічим не заперечив та не довів, що вказана розписка написана не ним.

Крім того, колегія суддів, враховує, що судом першої інстанції на виконання вимог чинного законодавства було запропоновано провести аналогічну експертизу, повторно, за участю належного експерта, представник відповідача відмовився, а також не просив провести експертизу в апеляційній інстанції, що свідчить про його небажання виконати вимоги ст. 57-58 ЦПК України щодо надання належних та допустимих доказів.

Нових доказів або обставин, які б могли призвести до скасування рішення суду, апелянт не навів, а колегія суддів їх не встановила, таким чином, прийшла до висновку, що воно обґрунтовано та базується на вимогах чинного законодавства, окрім частини, що стосується задоволення позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди та в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в цій частині.

Згідно з вимогами ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення або зміни рішення є невідповідність висновків суду обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права. Норми матеріального права вважаються порушеними або неправильно застосованими, якщо застосовано закон, який не поширюється на ці правовідносини або не застосовано закон, який підлягав застосуванню.

На підставі вищенаведеного, керуючись ст. 293,303,304,307,309,313-315 Цивільного процесуального кодексу України, колегія суддів,-

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Рокитнянського районного суду Київської області від 21 березня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвали в цій частині нове рішення про відмову у задоволені позовних вимог про стягнення моральної шкоди.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: