Головуючий суду 1 інстанції - ОСОБА_1
Доповідач - Оробцова Р.І.
Провадження № 22ц/782/863/15
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі :

головуючого Оробцової Р.І.

суддів: Карташова О.Ю., Яреська А.В.

секретар Коротенко С.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Сєверодонецьку цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 грудня 2015 року

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -

ВСТАНОВИЛА :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона, ОСОБА_2 є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 17/92, на підставі договору дарування частки квартири, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 1-765 від 26.02.2002 року, свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 1-764 від 26.02.2002 року.

В спірній квартирі зареєстрований відповідач, колишній чоловік позивача, ОСОБА_3, проте реєстрація відповідача у спірній квартирі ускладнює продаж квартири. У звязку із викладеним позивач просить визнати ОСОБА_3 таким, що втратив право користування квартирою № 92 будинку № 17 по вул. Курчатова в м. Сєвєродонецьку Луганської області.

Оскаржуваним рішенням суду першої інстанції у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено.

В апеляційній скарзі апелянт з рішенням суду першої інстанції не погоджується, вважає його прийнятим з порушенням норм матеріального права, рішення суду першої інстанції є необґрунтованим та незаконним, а тому просить скасувати рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та постановити нове рішення яким задовольнити її позовну заяву.

Вислухавши доповідь судді, розглянувши справу у межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає апеляційну скаргу слід відхилити з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 213 ЦПК України законним і обґрунтованим є рішення, коли суд виконав всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом на основі повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених такими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.

З матеріалів справи вбачається, що встановлені судом обставини у повному обсязі відповідають матеріалам справи, оскільки судом встановлено, що квартира АДРЕСА_1 належить на праві приватної власності ОСОБА_2, що підтверджується копією дублікату договору дарування частки квартири, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 1-765 від 26.02.2002 року, копією дублікату свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого завідуючою Сєвєродонецької державної нотаріальної контори ОСОБА_4 № 1-764 від 26.02.2002 року.

Згідно з копією рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 13.08.2015 року, розірвано шлюб, зареєстрований Відділом ДРАЦС Сєвєродонецького МУЮ в Луганській області, актовий запис № 155 від 28.03.2003 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище - Зернова). Рішення набрало законної сили 26.08.2015 року.

Згідно із копією довідки № 18, виданої КП «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 06.10.2015 року, в квартирі, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Курчатова, 17/92, зареєстровані позивач - ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, колишній чоловік позивача (відповідач по справі) - ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, син позивача - ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_3, син позивача ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_4.

Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив з наступного.

Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Статтею 156 ЖК Української PCP передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

З огляду на викладені норми Закону суд вірно зазначав, що право членів сім'ї власника квартири користуватись цим жилим приміщенням виникає та існує за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якої вони є.

Відповідач з 28.03.2003 року до 26.08.2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі із позивачем, при цьому постійне місце проживання відповідача у спірній квартирі було зареєстровано ще з 10.05.2002 року, що було встановлено судом під час огляду паспорта відповідача ЕН № 003492 в судовому засіданні суду першої інстанції.

Той факт, що відповідач є колишнім чоловіком позивача, не позбавляє відповідача права на користування спірною квартирою, адже таке його право виникло ще до розірвання шлюбу на підставі ст. 405 Цивільного кодексу України. Отже, позбавлення відповідача права користування спірною квартирою повинно також відбуватися із урахуванням положень ст. 405 Цивільного кодексу України.

Позивачем або його представником не було надано доказів того, що відповідач без поважних причин понад один рік не проживає у спірній квартирі, а також не було надано доказів того, що відповідач та позивач мали іншу домовленість щодо порядку користування квартирою.

Судом встановлено, що відповідач по справі не має у власності іншого житлового приміщення.

Відповідно до ч.?1 ст.?383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно з положеннями ст.?391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.?405 ЦК України.

Така позиція викладена в правовому висновку Постанови Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5 листопада 2014 року у справі №6-158цс14

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 5?листопада 2014?р. у справі №?6-158цс14).

Колегія апеляційного суду приходить до висновку про те, що оскаржуване рішення узгоджується з встановленими в судовому засіданні обставинами і відповідає нормам закону.

А тому місцевим судом обґрунтовано відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлових приміщенням.

Зважаючи на викладене, доводи апелянта про незаконність та необґрунтованість рішення суду слід вважати такими, що не заслуговують на увагу.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Рішення суду відповідає вимогам закону, порушень процесуального законодавства при розгляді справи та прийнятті рішення не встановлено, тому підстав для скасування рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2відхилити.

Рішення Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно та може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ.

Головуючий :

Судді :