У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

1 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Червинської М.Є.,

суддів: Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

МартинюкаВ.І., Нагорняка В.А.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом публічного акціонерного товариства акціонерного банку «Укргазбанк» до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Маслак Наталія Володимирівна, про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року публічне акціонерне товариство акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - ПАТ АБ «Укргазбанк») звернулося до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що 26 грудня 2007 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк», та ОСОБА_4 укладено кредитний договір на суму 2 644 тис. доларів США зі сплатою 12,5 % річних за користування кредитними коштами, з терміном повернення кредиту до 25 грудня 2012 року. У рахунок забезпечення виконання своїх зобов'язань 9 червня 2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та банком укладено договір іпотеки, за умовами якого вони передали в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок літ. В - 5, загальною площею 6 422,9 кв. м житловою площею 2 285, 6 кв. м, (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться по АДРЕСА_1, літ. В-5. З дозволу банку квартири № № НОМЕР_2 у вказаному житловому будинку виведено з іпотеки та відчужено власником. На відчуження предмета іпотеки накладено заборону.

У зв'язку з тим що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не виконували взяті на себе зобов'язання з грудня 2008 року рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 7 липня 2010 року на користь банку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто солідарно суму заборгованості в розмірі 1 664 543 грн 2 коп., 2 630 252,33 доларів США, судові витрати в сумі 1 700 грн та 120 грн.

22 лютого 2012 року відкрито виконавче провадження. Судові рішення до теперішнього часу не виконані. Під час розгляду справи у судах першої та апеляційної інстанцій за позовом ОСОБА_4 та ОСОБА_5 до банку про визнання договору іпотеки недійсним, у задоволенні якого відмовлено, ОСОБА_4 і ОСОБА_5 відчужено квартиру НОМЕР_1 останнім власником якої став ОСОБА_3 Вимоги банку про повернення заборгованості за кредитом 2 серпня 2012 року направлено ОСОБА_3, яку він отримав 9 серпня 2012 року.

Оскільки іпотека є дійсною для нового власника, з урахуванням уточнених позовних вимог, банк просив у рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 від 26 грудня 2007 року у загальному розмірі 3 664 801,99 доларів США та 23 800 945 грн 13 коп. пені на користь банку звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, що належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. 6 грудня 2011 року за № 3676, з початковою ціною продажу предмета іпотеки з прилюдних торгів у розмірі 90 % від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства України.

Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 1 жовтня 2015 року, позов ПАТ «Укргазбанк» задоволено.

У рахунок погашення заборгованості за кредитним договором ОСОБА_4 від 26 грудня 2007 року у розмірі 3 664 801,99 доларів США та 23 800 945 грн 13 коп. пені, яка складається з пені за прострочення погашення кредиту в сумі 16 956 872 грн 78 коп., пені за прострочення погашення процентів у сумі 6 844 072 грн 35 коп., суми непогашеного кредиту в розмірі 2 382 796, 72 доларів США, суми простроченої заборгованості з процентів у розмірі 1 282 005,27 доларів США, на користь ПАТ «Укргазбанк» за договором іпотеки від 9 червня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру НОМЕР_1 що розташована в літ. «В-5» будинку АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_3 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. 6 грудня 2011 року за № 3676, шляхом проведення прилюдних торгів в межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України «Про виконавче провадження», з дотриманням вимог цього закону та ст. 39 Закону України «Про іпотеку» із змінами та доповненнями, з початковою ціною продажу предмета іпотеки у розмірі 90 % від вартості предмета іпотеки, визначеної суб'єктом оціночної діяльності. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У поданій касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати судові рішення, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, задовольняючи позовні вимоги, виходив із того, що зобов'язання за кредитним договором забезпечено договором іпотеки, за умовами якого в іпотеку банку передано спірну квартиру, на яку може бути звернено стягнення.

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами установлено, що 26 грудня 2007 року між ПАТ «Укргазбанк» та ОСОБА_4 укладено кредитний договір, за умовами якого боржник отримав у кредит кошти у розмірі 2 644 тис. доларів США зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у розмірі 12,5 % річних з терміном остаточного повернення кредиту до 25 грудня 2012 року.

На забезпечення виконання своїх зобов'язань 9 червня 2008 року між ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ПАТ «Укргазбанк» укладено договір іпотеки, за умовами якого іпотекодавці передали в іпотеку нерухоме майно - житловий будинок літ. В - 5 загальною площею 6 422,9 кв. м, житловою площею 2 285, 6 кв. м (в житловому будинку розташовано 123 квартири), що знаходиться у по АДРЕСА_1 літ. В-5, серед яких є і спірна квартира. На відчуження предмета іпотеки накладено заборону.

У зв'язку з тим що ОСОБА_7 та ОСОБА_5 не виконували взяті на себе зобов'язання з грудня 2008 року, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 13 травня 2010 року та рішенням апеляційного суду Харківської області від 7 липня 2010 року на користь банку з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 стягнуто солідарно суму заборгованості в розмірі 166 4543 грн 02 коп., 2 630 252,33 доларів США та судові витрати в сумі 1 700 грн та 120 грн.

Пунктом 3.2.8 указаного кредитного договору передбачено, що в разі невиконання позичальником зобов'язань, передбачених цим договором, відшкодування заборгованості здійснюється банком шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки згідно з договором іпотеки.

Пунктом 3.1.6 договору іпотеки визначено, що іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі одноразового чи неодноразового прострочення іпотекодавцем сплати процентів за користування кредитними коштами, неповернення кредиту або порушення інших умов кредитного договору за рахунок коштів, виручених від реалізації предмета іпотеки, одержати задоволення своїх вимог на свій розсуд переважно перед іншими кредиторами.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року договір іпотеки № 16/9-Б було визнано недійсним, запис про іпотеку виключений з реєстру іпотек, знято заборону на відчуження предмета іпотеки. У подальшому 4 квітня 2012 року рішенням апеляційного суду Харківської області рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 вересня 2009 року скасоване, у задоволенні позову про визнання договору іпотеки недійсним відмовлено.

Відомості у Державному реєстрі іпотек щодо предмета іпотеки поновлено, відомості у Єдиному реєстрі заборон відчуження об'єктів нерухомого майна також поновлено.

У подальшому відповідно до договору купівлі-продажу, який посвідчено приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Маслак Н.В. 17 червня 2011 року, спірна квартира АДРЕСА_1 перейшла у власність ОСОБА_3

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.

Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Частиною п'ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов'язання і є дійсною до припинення основного зобов'язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Закінчення строку дії кредитного договору не звільняє сторони від виконання зобов'язань (ч. 4 ст. 631 ЦК України).

Суди встановили, що основне зобов'язання боржник не виконав.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

У разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису, який виключено на підставі незаконного рішення суду. Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису до Державного реєстру іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов'язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.

Ухвалення судом рішення про недійсність договору іпотеки, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов'язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек.

Дійшовши правильного висновку про поширення норми ст. 23 Закону України «Про іпотеку» на правовідносини сторін, суди першої та апеляційної інстанцій водночас недостатньо правильно застосували цю норму, оскільки не врахували положення ч. ч. 3, 4 ст. 5 цього Закону та не звернули уваги на інші обставини, які мають суттєве значення для її правильного застосування, зокрема щодо визначення предмета іпотеки та його вартості.

Зокрема, суд ухвалив звернути стягнення на окрему квартиру як на предмет іпотеки, у той час як предметом іпотеки за договором від 9 червня 2008 року визначено не окремі квартири, а будинок АДРЕСА_1 літ. В-5, який складається зі 123 квартир загальною оціночною вартістю 17 млн 70 тис. грн.

Отже, звернувши стягнення на квартиру як на частину об'єкта нерухомого майна (частину предмета іпотеки), суди не обґрунтували такого рішення та не встановили, як співвідноситься предмет іпотеки з його частиною та вартість предмета іпотеки (будинку) з вартістю набутої ОСОБА_3 квартири.

Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 3 лютого 2016 року у справі № 6-2026цс15 та від 13 травня 2015 року у справі № 6-53цс15, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

За таких обставин висновок судів про те, що у рахунок погашення кредитної заборгованості слід звернути стягнення на окрему квартиру як на предмет іпотеки, у той час як предметом іпотеки за договором від 9 червня 2008 року визначено не окремі квартири, а будинок АДРЕСА_1 літ. В-5, який складається із 123 квартир загальною оціночною вартістю 17 млн 70 тис. грн, є помилковим.

Згідно із ч. 2 ст. 338 ЦПК України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення судом норм процесуального права, що унеможливили встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку про необхідність часткового задоволення касаційної скарги із скасуванням судових рішень та направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ст. 338 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 344, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Заочне рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 травня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 1 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий М.Є. Червинська

Судді: О.В. Закропивний

Л.М.Мазур

В.І.Мартинюк

В.А.Нагорняк