Справа №333/62/16-ц
Пр. №2/333/731/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м.Запоріжжя

Комунарський районний суд м.Запоріжжя у складі: головуючого судді Наумової І.Й. при секретарі Кунець В.В., за участю позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3, представника відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ОСОБА_3 боргу, який в подальшому уточнив та просив суд стягнути з відповідача 1 517 500 грн. боргу, 3% - річних у розмірі 46053 грн., моральну шкоду у розмірі 20 000 грн.. В обґрунтування позову позивач зазначив, що він 20.08.2011 року позичив відповідачу ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 70 000 доларів США, що на цей час складає 1 535 100 грн. Відповідач зазначив у розписці, що буде намагатися повернути перші 10 000 доларів США до кінця жовтня 2011 року, а зобовязався повернути ці ж кошти - 05 грудня 2011 року. Іншу частину грошових коштів зобовязався повернути до 20.08.2015 року, що підтверджуються розпискою відповідача від 20.08.2011 року. У період з 2012 року по теперішній час на виконання боргових зобовязань відповідачем сплачено 14 350 грн., що підтверджується відповідними копіями квитанцій. 22.09.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист з проханням повернути усю зазначену суму боргу. 29.09.2015 року на адресу позивача були переказані грошові кошти у сумі 500 грн., але у повному обсязі відповідач борг не повернув, в звязку з чим позивач має право на отримання неустойки у розмірі трьох процентів річних від простроченої суми за весь строк прострочення, що становить 46 053 грн.. Позивач зазначає, що йому завдано значної моральної шкоди, яка виразилася у тому, що він був змушений витрачати час на розшук відповідача, у звязку з неповерненням боргу були порушені його життєві плани, що досить негативно позначилось на матеріальному становищі його сімї, що завдало йому моральну шкоду, яку він оцінює у 20 000 грн..

В судовому засіданні позивач, представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі та надали пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві.

Відповідач, представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково. Відповідач зазначив, що брав у позивача кошти в борг у розмірі 30 000,00 грн., а не в доларах США, на прохання позивача написав в розписці, що взяв кошти у розмірі 70 000,00 грн., оскільки на той момент довіряв ОСОБА_1. Вони домовились, що він буде повертати кошти у розмірі 500 -700 грн. щомісяця. Відповідач зазначив, що позивачем не доведено завдання моральної шкоди, на даний час він має скрутне матеріальне становище у звязку з народженням дитини, повернувся з зони АТО, де отримав поранення.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним.

Відповідно до ст.57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 20 серпня 2011 року відповідач ОСОБА_3 взяв в борг у позивача ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 70 000 доларів США строком до 20.08.2015 року, частину з зазначеної суми позики у розмірі 1000 доларів США зобовязався повернути до 05 грудня 2011 року, про що ОСОБА_3 власноруч було написано розписку (а.с.4). Оригінал розписки оглянуто судом під час розгляду справи, відповідач підтвердив, що ним власноручно було написало дану розписку.

Розписка об'єктивно підтверджує правовідносини, які виникли між сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст.1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику, передачу коштів сторони не оспорюють.

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми має при цьому реквізити договору позики, немає потреби визнавати договір дійсним в судовому порядку.

Таким чином, судом достовірно встановлено, що між позивачем і відповідачем був укладений договір позики відповідно до ст.ст.1046,1047 ЦК України.

Відповідно дост.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, відповідач ОСОБА_3 в період з 2012 року по теперішній час на виконання боргових зобовязань сплатив позивачу ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 14 350 грн., що підтверджується відповідними копіями квитанцій ( а.с.5-6).

20.08.2011 року відповідач ОСОБА_3 сплатив позивачу грошові кошти в рахунок виконання основного зобовязання у розмірі 3250 грн., що підтверджується розпискою.

22.09.2015 року позивачем на адресу відповідача було направлено лист з проханням повернути усю зазначену суму боргу (а.с.7)..

29.09.2015 року на адресу позивача були переказані грошові кошти у сумі 500 грн., що підтверджується квитанцією (а.с.41),

Таким чином, відповідач ОСОБА_3 всупереч укладеного з ОСОБА_1 договору позики не виконав умови договору та не повернув вчасно грошові кошти, а саме в строк до 20.08.2015 року у розмірі 1 517 500 грн..

Доводи відповідача що ним було взято в борг лише 30 000 грн. у позивача, а розписка на суму 70 000 грн. була написана під тиском позивача, суд вважає хибними, оскільки доказі на підтвердження зазначеної обставини з боку відповідача суду не надано.

Ствердження відповідача ОСОБА_3 про те, що він брав у позику грошові кошти в національній валюті - гривні у розмірі 30 000,00 грн., а не в доларах США, суд не приймає до уваги, оскільки зазначене спростовується розпискою договором позики належних та допустимих доказів на підтвердження протилежного, відповідачем суду не надано.

В звязку з простроченням відповідачем виконання грошового зобовязання за Договором позики позивачем було надано розрахунок 3 % річних, згідно якого загальний розмір нарахованих 3 % річних становить 46 053 грн., який суд приймає до уваги та з яким погоджується.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за договором позики від 20.08.2011 року законними та обґрунтованими, у звязку з чим з відповідача ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за договором позики у розмірі 1 563 553,00 грн., яка складається з: 1 517 500 грн.. сума неповернутого основного боргу; 46 053,00 грн. проценти від простроченої суми.

Стосовно стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне.

За змістом ст.ст.15,16 ч.2 ст.23, п.4 ч.1 ст.611 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, в тому числі, шляхом відшкодування моральної шкоди.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» та вимог ст.23 ЦК України спори про відшкодування моральної шкоди розглядаються, коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України та іншим законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди.

За правилами ст.611 ЦК України в разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування моральної шкоди.

Зі змісту розписки вбачається, що сторони не передбачили відшкодування моральної шкоди в разі невиконання або неналежного виконання зобов'язання.

Не передбачено відшкодування моральної шкоди за порушення договору позики й спеціальною нормою - ст.1050 ЦК України.

Таким чином, в цій частині позов задоволенню не підлягає.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Таким чином, суд частково задовольняє вимогу позивача про стягнення з ОСОБА_3 судових витрат, які були понесені позивачем, а саме в частині стягнення судового збору за подання позовної вимоги майнового характеру у розмірі 6890 грн..

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11,60,88,212,214-215 ЦПК України ст.ст.1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 борг у розмірі 1 563 553,00 грн. ( один мільйон пятсот шістдесят три тисячі пятсот пятдесят три гривні 00 коп.)., який складається з: 1 517 500 грн.. сума неповернутого основного боргу; 46 053,00 грн. проценти від простроченої суми.

Стягнути з ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 6890,00 грн..

В іншій частині позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Запорізької області через Комунарський районний суд м. Запоріжжя.

Суддя Комунарського районного суду

м. Запоріжжя І.Й. Наумова