Справа № 369/3372/16-ц
Провадження № 4-с/369/66/16
УХВАЛА

Іменем України

10.06.2016 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:

головуючої судді Пінкевич Н.С.,

при секретарі Дуплій Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за скаргою ОСОБА_1, заінтересовані особи державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобовязання вчинити дію, -

в с т а н о в и в :

У квітні 2016 року ОСОБА_1 в порядку ст. 383 ЦПК України звернувся до суду з даною скаргою. Свої вимоги мотивувала тим, що постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження щодо примусового стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість в розмірі 7 725 013,11 грн. Вказала, що виконавчий лист поданий до відділу по м. Києва, хоча вона зареєстрована в Києво-Святошинському районі Київської області. У місті Києві вона має квартиру, яка перебуває в іпотеці. Фактично предявляючи лист до виконання в м. Києві та відкриття виконавчого провадження державним виконавцем змінено спосіб виконання рішення суду із стягнення заборгованості та звернення стягнення на майно, що є відмінними процедурами по Закону України «Про виконавче провадження». При цьому заява про відкриття виконавчого провадження підписана не уповноваженою особою, оскільки банк з 2014 року триває ліквідаційна процедура. Вважає такі дії прямим порушенням норм Закону України «Про виконавче провадження» та її прав.

Тому просив суд визнати неправомірними дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження №50347461 з виконання виконавчого листа №369/3401/15ц від 26 лютого 2016 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області; зобовязати державного виконавця скасувати постанову від 02 березня 2016 року про відкриття виконавчого провадження та провести відповідні дії щодо скасування накладених арештів; відмовити ПАТ «Брокбізнесбанк» у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №369/3401/15ц від 26 лютого 2016 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області.

При розгляді скарги ОСОБА_1 неодноразово уточнювала вимоги. Остаточно просила суд визнати неправомірними дії державного виконавця при відкритті виконавчого провадження №50347461 з виконання виконавчого листа №369/3401/15ц від 26 лютого 2016 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області; зобовязати державного виконавця скасувати постанову від 02 березня 2016 року про відкриття виконавчого провадження та провести відповідні дії щодо скасування накладених арештів; зобовязати відділ винести постанову про відмову ПАТ «Брокбізнесбанк» у відкритті виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №369/3401/15ц від 26 лютого 2016 року, виданого Києво-Святошинським районним судом Київської області.

У судовому засідання представник ОСОБА_1 обставини та вимог скарги підтримала, просила задоволити скаргу в повному обсязі.

У судовому засіданні представник ПАТ «Брокбізнесбанк» проти доводів скарги заперечував, подав суду письмові заперечення. Просив відмовити в задоволенні скарги.

У судове засідання представник державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві не з`явивсь. Про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду скарги до суду не надходило.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь в розгляді справи, дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на об'єктивному розгляді справи, керуючись законом, суд дійшов висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до положень ст. ст. 383, 384, 385 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи. Скаргу може бути подано до суду безпосередньо або після оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби до начальника відповідного відділу державної виконавчої служби. Скарга подається до суду, який видав виконавчий документ. Скаргу може бути подано до суду: у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її прав чи свобод.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону.

При розгляді скарги судом встановлено, що 29 лютого 2016 року до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві надійшла заява стягувача ПАТ «Брокбізнесбанк» про відкриття виконавчого провадження.

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02 березня 2016 року №50347461 відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа №369/3401/15ц, виданий 26 лютого 2016 року Києво-Святоишинським районним судом Київської області.

Постановою відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 02 березня 2016 року №50347461 накладено арешт на майно ОСОБА_1

За ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню (далі - рішення).

Ст. 6 Закону України «Про виконавче провадження» встановлюються гарантії прав фізичних і юридичних осіб у виконавчому провадженні: державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб; державний виконавець роз'яснює особам, які беруть участь у виконавчому провадженні або залучаються до проведення виконавчих дій, їхні права згідно з вимогами цього Закону.

Рішення, дії або бездіяльність державного виконавця можуть бути оскаржені в порядку, встановленому цим Законом.

За ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження» сторони можуть реалізовувати свої права і обов'язки у виконавчому провадженні самостійно або через представників. Особиста участь фізичної особи у виконавчому провадженні не позбавляє її права мати представника, крім випадку, коли боржник згідно з рішенням зобов'язаний вчинити певні дії особисто.

Участь юридичних осіб у виконавчому провадженні здійснюється їх керівниками чи органами, посадовими особами, які діють у межах повноважень, наданих їм законом, або через представників юридичної особи. Повноваження представника повинні бути підтверджені довіреністю, виданою і оформленою відповідно до вимог закону.

Заява про відкриття виконавчого провадження підписана представником за довіреністю АТ «Брокбізнесбанк» - ОСОБА_3. Згідно наявної довіреності №355/03 від 04 лютого 2016 року вбачається, що вона підписана уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Брокбізнесбанк» - ОСОБА_4.

Відповідно до постанови Правління Національного банку України від 10 червня 2014 року за №339 "Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Брокбізнесбанк".

Відповідно до п.2 Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 11 червня 2014 року №45 тимчасова адміністрація запроваджена строком а період з 11 червня 2014 року по 10 червня 2015 року включно та була продовжена до 10 червня 2016 року включно на підставі Рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 21 травня 2015 року за №103 та призначено уповноваженою особою Фонду ОСОБА_4

Відповідно до положень ст.3 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом. Фонд є юридичною особою публічного права, має відокремлене майно, яке є об'єктом права державної власності і перебуває у його господарському віданні. У своїй діяльності Фонд керується Конституцією України та законодавством України.

Згідно ч.1 ст.237 Цивільного кодексу України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Частиною 3 цієї статті визначено, що представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства.

У ч.2-3 ст.244 Цивільного кодексу України передбачено, що представництво за довіреністю може ґрунтуватися на акті органу юридичної особи. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

Статтею 246 Цивільного кодексу України визначено, що довіреність від імені юридичної особи видається її органом або іншою особою, уповноваженою на це її установчими документами.

Згідно ч.1 ст.247 Цивільного кодексу України строк довіреності встановлюється у довіреності. Якщо строк довіреності не встановлений, вона зберігає чинність до припинення її дії.

Водночас, у ст.248 Цивільного кодексу України законодавцем передбачено випадки припинення представництва за довіреністю у разі: 1) закінчення строку довіреності; 2) скасування довіреності особою, яка її видала; 3) відмови представника від вчинення дій, що були визначені довіреністю; 4) припинення юридичної особи, яка видала довіреність; 5) припинення юридичної особи, якій видана довіреність; 6) смерті особи, яка видала довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності; 7) смерті особи, якій видана довіреність, оголошення її померлою, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою, обмеження її цивільної дієздатності.

Як вбачається з поданої та оглянутої в судовому засіданні довіреності, що знаходиться в матеріалах виконавчого провадження, довіреність видана без права передоручення іншим особам, терміном до 31 березня 2016 року.

Відповідно до ч.3 ст.37 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" уповноважена особа Фонду діє від імені банку в межах повноважень Фонду. Уповноважена особа Фонду має право: 1) призначати на посаду, звільняти з посади чи переводити на іншу посаду будь-кого з керівників чи працівників банку, переглядати їхні службові обов'язки, змінювати розмір оплати праці з додержанням вимог законодавства про працю; 2) здійснювати інші повноваження, встановлені цим Законом, та делеговані їй Фондом.

При цьому, у п.17 ч.1 ст.2 Закону України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" визначено, що уповноваженою особою Фонду є - працівник Фонду, який від імені Фонду та в межах повноважень, передбачених цим Законом та/або делегованих Фондом, виконує дії із забезпечення виведення банку з ринку під час здійснення тимчасової адміністрації неплатоспроможного банку та/або ліквідації банку. Тобто, законодавцем не передбачено обмеження повноважень уповноваженої особи Фонду на видачу та/або скасування довіреностей під час здійснення в неплатоспроможному банку тимчасової адміністрації та/або його ліквідації. Разом з тим, як вірно зазначено судом апеляційної інстанції, Закон України "Про систему гарантування вкладів фізичних осіб" не містить положень стосовно того, що довіреності, які видані уповноваженою особою у процедурі тимчасової адміністрації, втрачають свою чинність при переході до процедури ліквідації банку. Відтак, протилежні доводи Товариства з обмеженою відповідальністю "Автодор", наведені у касаційній скарзі, ґрунтуються на неправильному розумінні та тлумаченні останнім положень матеріального права, що унеможливлює прийняття таких доводів судом касаційної інстанції в якості підстави для зміни або скасування постанови апеляційного господарського суду.

Крім того, ст. 10 Закону України «Про виконавче провадження» визначено осіб, які не можуть бути представниками у виконавчому провадженні. Так, представниками у виконавчому провадженні не можуть бути: особи, які не досягли 18-річного віку, крім випадків, передбачених законом; особи, над якими встановлено опіку чи піклування; судді, слідчі, прокурори, працівники підрозділів, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, державні виконавці, крім випадків, коли вони діють як законні представники або уповноважені особи відповідного органу, що є стороною виконавчого провадження; інші особи, які відповідно до закону не можуть здійснювати представництво.

Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що обставини вказані в скарзі щодо неналежного представництва не відповідають вищевказаним нормам цивільного законодавства, якими врегульовано питання представництва юридичної особи за довіреністю та ст. 9 Закону України «Про виконавче провадження».

Ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» встановлені вимоги до викового документу. У виконавчому документі зазначаються: назва і дата видачі документа, найменування органу, прізвище та ініціали посадової особи, що його видали; дата прийняття і номер рішення, згідно з яким видано документ; повне найменування (для юридичних осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та по батькові) (для фізичних осіб) стягувача і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код суб'єкта господарської діяльності стягувача та боржника (для юридичних осіб), індивідуальний ідентифікаційний номер стягувача та боржника (для фізичних осіб - платників податків) або номер і серія паспорта стягувача та боржника для фізичних осіб - громадян України, які через свої релігійні або інші переконання відмовилися від прийняття ідентифікаційного номера, офіційно повідомили про це відповідні органи державної влади та мають відмітку в паспорті громадянина України, а також інші дані, якщо вони відомі суду чи іншому органу, що видав виконавчий документ, які ідентифікують стягувача та боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню, зокрема, дата народження боржника та його місце роботи (для фізичних осіб), місцезнаходження майна боржника, рахунки стягувача та боржника

тощо; резолютивна частина рішення; дата набрання законної (юридичної) сили рішенням; строк пред'явлення виконавчого документа до виконання. Виконавчий документ повинен бути підписаний уповноваженою посадовою особою із зазначенням її прізвища та ініціалів і скріплений печаткою. Скріплення виконавчого документа гербовою печаткою є обов'язковим у разі, якщо орган (посадова особа), який видав виконавчий документ, за законом зобов'язаний мати печатку із зображенням Державного Герба України. Законом можуть бути встановлені також інші додаткові вимоги до виконавчих документів.

За ст. 20 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

У разі якщо у процесі виконавчого провадження державним виконавцем отримано документальне підтвердження про зміну або встановлення місця проживання, перебування чи місцезнаходження боржника, його майна, місця його роботи на території, на яку не поширюється компетенція державного виконавця, та з'ясувалося, що майно боржника, на яке можна звернути стягнення, відсутнє на території, на яку поширюється компетенція державного виконавця, державний виконавець не пізніше наступного дня з моменту, коли

йому стали відомі зазначені обставини, надсилає виконавчий документ за новим місцем проживання чи місцезнаходженням боржника, місцем його роботи чи місцезнаходженням майна боржника, про що повідомляє стягувачу.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що 26 лютого 2016 року Києво-Святошинським районним судом було видано виконавчий лист №369/3401/15ц про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Брокбізнесбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 7 725 013,11 грн.

Місце проживання боржника у виконавчому документу вказано: м. Київ, Княжий затон, 2/10, кв.237. Дана адреса міститься і в заяві про перегляд заочного рішення від 17 червня 2015 року. ОСОБА_3 ОСОБА_1 щодо виправлення описок у виконавчому листі щодо місця проживання боржника до суду не подавалось.

У ході виконання рішення суду державним виконавцем зроблено запит до адресного бюро. З відповіді адресного бюро встановлено, що боржник ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1.

З огляду на те, що Закон не містить вимоги щодо предявлення виконавчого листа до виконання за місцем зареєстрованого проживання боржника, можливість передачі виконавчого листа за належністю, тому доводи скарги щодо відкриття провадження не за місцем зареєстрованого проживання боржника є необґрунтованими та не відповідають вимогам закону.

У ст. 19 Закону України «Про виконавче провадження» міститься право стягувача у заяві про відкриття виконавчого провадження зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (рахунок боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, місцезнаходження його майна тощо), а також шляхи отримання ним коштів, стягнутих з боржника.

З матеріалів виконавчого провадження встановлено, що після відкриття виконавчого провадження, державним виконавцем зроблені запити в установи, організації щодо зясування майнового стану боржника, наявність грошових коштів, майна, які можна спрямувати на погашення боргу. Дані дії відповідають вимога законодавства щодо примусового виконання рішень суду про стягнення заборгованості.

Посилання представника скаржника, що фактично виконавець змінив спосіб виконання рішення суду з стягнення заборгованості на звернення стягення іпотечного майна, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно з ч. 1 ст.25 ЗУ «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби.

Відповідно до ст.387 ЦПК України за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути порушення або іншим шляхом поновлює його порушенні права та свободи. Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи державної виконавчої служби і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову у задоволенні скарги.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що при відкритті виконавчого провадження, винесення постанови про відкриття виконавчого провадження державним виконавцем дотримано вимоги Закону України «Про виконавче провадження», а тому відсутні підстави для визнання дій неправомірними. Зважаючи на наявність обовязку виконавця відкрити виконавче провадження, необґрунтованість та недоведеність обставин, зазначених скаржником, суд відмовляє в задоволенні вимог скарги.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 383-388 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд, -

у х в а л и в :

В задоволенні скарги ОСОБА_1, заінтересовані особи державний виконавець відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві ОСОБА_2, відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві, публічне акціонерне товариство «Брокбізнесбанк» про визнання дій державного виконавця неправомірними, зобовязання вчинити дію відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський районний суд Київської області протягом 5 днів з дня її отримання шляхом подачі апеляційної скарги.

Суддя Н.С.Пінкевич