АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4416/16 Справа № 204/4788/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Демченко Е.Л.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Демченко Е.Л.

суддів Волошина М.П., Куценко Т.Р.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и л а:

У липні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з уточненим позовом до публічного акціонерного товариства «Сбербанк» (далі ПАТ «Сбербанк») про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи тим, що 16 грудня 2014 року він уклав з АТ «Сбербанк Росії» в Дніпропетровському відділенні №5 договір №263/99/686067 на відкриття депозитного рахунку, вклад «Новорічний», який обома сторонами був визнаний банківським вкладом.

Вказував, що згідно умов договору він вніс на депозитний рахунок, через відкритий на його імя рахунок, вклад у розмірі 18.000 грн. під процентну ставку у розмірі 20% на строк до 16 червня 2015 року, а по закінченню строку, 16 червня 2015 року, вклад та нараховані на нього відсотки загальною сумою 19.421 грн.58 коп. банк, за власною ініціативою, перевів з депозитного рахунку на раніше відкритий на його імя поточний рахунок.

Зазначав, що він повідомив банк в установлені строки, що не буде продовжувати строк дії договору та 17 червня 2015 року звернувся з проханням повернути його вклад та нараховані відсотки, але банк відмовив йому у видачі суми у розмірі 19.421 грн.58 коп., оскільки з цих коштів стягнув 154 грн. 13 коп. комісійну винагороду за видачу грошових коштів.

Посилаючись на те, що банк з 02 червня 2015 року вніс зміни у тарифи винагород за послуги з видачі готівки з поточного рахунку фізичних осіб тобто, перерахував на його поточний рахунок вклад та проценти, які підлягають поверненню, видача яких не тарифікується, отримавши таким чином неправомірну вигоду, що завдало йому, окрім матеріальних збитків у розмірі 154 грн.13 коп., також і моральні страждання, просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача неправомірно стягнуту частину вкладу та процентів у сумі 154 грн.13 коп., моральну шкоду у розмірі 2.436 грн. та судові витрати в сумі 487 грн.20 коп.

Рішенням Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 залишені без задоволення.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким задовольнити його позовні вимоги у повному обсязі, зазначаючи, що рішення постановлене з порушенням норм матеріального й процесуального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів находить, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню із наступних підстав.

Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно до вимог ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ст.4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на захист своїх прав державою; належну якість продукції та обслуговування; безпеку продукції; необхідну, доступну, достовірну та своєчасну інформацію про продукцію, її кількість, якість, асортимент, а також про її виробника (виконавця, продавця); відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону; звернення до суду та інших уповноважених державних органів за захистом порушених прав.

Судом встановлено і це підтверджується матеріалами справи, що 16 грудня 2014 року між АТ «Сбербанк Росії», правонаступником якого є ПАТ «Сербанк», та ОСОБА_2 було укладено договір №263/99/686067 про відкриття депозитного рахунку (вклад «Новорічний») в рамках договору щодо банківського обслуговування (а.с.2).

Відповідно до умов укладеного договору, клієнт перераховує з поточного (мультивалютного) рахунку №0788 у гривні, відкритого у рамках договору щодо банківського обслуговування, а банк приймає на депозитний рахунок кошти на умовах та в порядку передбаченого цим договором та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», затвердженими наказом Голови Правління АТ «Сбербанк Росії» №37 від 16 січня 2012 року.

На виконання умов укладеного договору ОСОБА_2 перерахував з поточного рахунку на відкритий банком депозитний рахунок №0788 суму вкладу 18.000 грн. строком розміщення вкладу на 6 місяців, тобто до 16 червня 2015 року з процентною ставкою за вкладом 20,15% річних.

Згідно п.3.3.3.5 розділу ІІ Умов банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії», повернення вкладу здійснюється у безготівковій формі шляхом перерахування суми вкладу та нарахованих за користування вкладом процентів на поточний рахунок в день настання терміну повернення вкладу або в день дострокового повернення вкладу за ініціативою клієнта (з урахуванням п.3.3.3.4 розділу ІІ Умов).

Днем повернення вкладу вважається день списання коштів з депозитного рахунку.

17 червня 2015 року, тобто в день настання терміну повернення вкладу, ОСОБА_2 звернувся до відповідача з заявою про повернення суми вкладу та нарахованих за ним відсотків.

Відповідно до Умов розділу ІІ банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії» банк перерахував із депозитного рахунку на поточний рахунок позивача вклад з відповідними відсотками в сумі 19.266 грн. 30 коп., які згідно заяви про видачу готівки №53204539 від 17 червня 2015 року отримав ОСОБА_2

За послуги банком була утримана комісія у розмірі 154 грн.13 коп.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції прийшов до висновку, що банк стягнув плату за надані позивачу послуги відповідно до умов укладеного договору, а відшкодування моральної шкоди за цим видом правовідносин не передбачено.

Колегія суддів погоджується з таким висновком з огляду на наступне.

Банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України від 7 грудня 2000 року "Про банки і банківську діяльність").

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Відповідно до ст.3 ЦК України однією із засад цивільного законодавства є свобода договору.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст.ст.525,526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

За договором банківського вкладу з фізичною особою банк зобов'язаний повернути вклад на умовах, передбачених договором (на вимогу, зі спливом встановленого договором строку або на інших умовах повернення), та в будь-якому випадку вклад або його частина повинні бути видані на першу вимогу вкладника (ч.1 ст.1058 та ч.1 ст.1060 ЦК, абзац 1.2 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами).

Грошові кошти повертаються банками готівкою або у безготівковій формі на зазначений у договорі рахунок вкладника для повернення коштів чи за заявою вкладника на інший його рахунок (п.3.2 глава 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, п.10.12 глава 10 Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах).

З аналізу вищезазначених норм закону вбачається, що зобов'язання банку з повернення вкладу за договором банківського вкладу (депозиту)вважається виконаним з моменту повернення вкладу вкладнику готівкою або надання іншої реальної можливості отримати вклад та розпорядитися ним на свій розсуд (наприклад, перерахування на поточний банківський рахунок вкладника у ньому ж банку, з якого вкладник може зняти кошти чи проводити ними розрахунки з допомогою платіжної банківської картки), У випадку перерахування коштів на поточний банківський рахунок вкладника в цьому ж банку, однак ненадання вкладнику можливості використання цих коштів, зобов'язання банку з повернення вкладу не є виконаним (постанова Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі №6-140цс13).

Відповідно до ст.2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із ч.1 ст.1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Пунктом 3.3 глави 3 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Національного банку України №516 від 03 грудня 2003 року передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, розміщених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.

Таким чином судом першої інстанції було вірно встановлено, що між сторонами було укладено депозитний договір, грошові кошти за яким разом з нарахованими відсотками були перераховані (згідно умов укладеного сторонами договору)на рахунок відкритий на імя позивача.

Пунктом 2.9 договору передбачено, що сторони підтверджують досягнення згоди щодо всіх істотних умов договору, що передбачені законодавством для договорів банківського вкладу фізичної особи. Укладаючи цей договір сторони приймають на себе всі обовязки та набувають всіх прав, передбачених умовами, з якими клієнт попередньо ознайомився та зобовязується виконувати.

З тексту спірного договору також вбачається, що ОСОБА_2 з текстом відповідних підрозділів, пунктів, підпунктів умов, в тому числі, з тарифами, перед укладенням цього договору ознайомлений, повністю зрозумів їхній зміст та погодився з усім, викладеним у них, що підтверджується його особистим підписом та не заперечувалося в судовому засіданні (а.с.2).

В матеріалах справи містяться умови банківського обслуговування фізичних осіб, з яких видно, що банк має право: отримувати від клієнта винагороду за послуги в розмірах, що визначені у відповідних тарифах, в тому числі шляхом здійснення договірного списання відповідно до цих умов та відповідно до договору; змінювати в порядку, визначеному умовами, вартість послуг АТ «Сбербанк Росії» які визначені у відповідних тарифах.

Відповідно до п.5.1 Умов, за здійснення операцій за рахунком та за надання клієнту інших послуг банк отримує комісійну винагороду, розмір,якої визначається відповідними тарифами, чинними на момент здійснення відповідної операції.

У відповідності до п.п.4.4.1-4.4.2 Умов, банк має право змінювати в порядку, визначеному умовами, вартість послуг, які визначені у відповідних тарифах.

Клієнт зобовязується своєчасно та в повному обсязі здійснювати оплату винагороди банку за послуги банку, згідно з відповідними тарифами, діючими на момент проведення відповідної операції, надання відповідної послуги банку.

Аналогічні умови банківського обслуговування фізичних осіб в банку містяться і в новій редакції Умов, яка діє з 25 травня 2015 року.

25 травня 2015 року відповідачем на офіційному веб-сайті було розміщено інформацію стосовно зміни тарифів та введення комісії по банківським операціям з 02 червня 2015 року у розмірі 0,8% від суми, а мінімум 05 грн., що також передбачено Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії» (п.8.4,п.1.6.10, п.1.6.11) у редакції від 10 листопада 2014 року, які діяли з 19 листопада 2014 року, та Умовами банківського обслуговування фізичних осіб в АТ «Сбербанк Росії» (п.4.1.4,п.8.4, п.1.6.11,п.1.6.12) у редакції від 05 травня 2015 року, що діють з 25 травня 2015 року (а.с.34-42,43-52,53).

Тобто, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку стосовно того, що комісія була передбачена та на момент закінчення дії депозитного договору складала саме 0,8% від суми.

Списання банком суми комісії відбулося за зміненими умовами договору, які були введені в дію 02 червня 2015 року.

В частині відмови позивачу у відшкодуванні моральної шкоди, колегія суддів, погоджується з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для задоволення даних позовних вимог, з огляду на наступне.

Відповідно до ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Тобто, однією з підстав виникнення зобов'язання є заподіяння шкоди іншій особі. Таке зобов'язання виникає у тому випадку, коли заподіювач шкоди і потерпілий не перебували між собою у зобов'язальних відносинах, або шкода виникла незалежно від існуючих між сторонами зобов'язальних правовідносин.

Оскільки правовідносини, які виникли між сторонами, є договірними, що підтверджується договором №263/99/686067, та відшкодування моральної шкоди в укладеному між сторонами договорі не передбачено, вимоги позивача стосовно відшкодування моральної шкоди є необґрунтованими та незаконними.

Посилання ОСОБА_2 в апеляційній скарзі на те, що відповідач здійснює відносно нього шахрайські дії, колегія суддів до уваги не приймає, оскільки вони не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.

Доводи апелянта стосовно того, що суд першої інстанції не зясував у повному обсязі обставини справи, не відповідають дійсності та спростовуються матеріалами справи.

Посилання ОСОБА_2 на те, що банк ввів його в оману та приховав істотні умови договору є хибними, оскільки з договору вбачається, що відповідач з текстом відповідних підрозділів, пунктів, підпунктів Умов, в тому числі тарифів, перед укладанням цього договору ознайомлений, повністю зрозумів їхній зміст та подується з усім, викладеним у них. Про що свідчить його власноручний підпис та не заперечувалося в судовому засіданні.

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта є також безпідставними, а тому колегією суддів не приймаються до уваги, так як зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці та особистого тлумачення апелянтом норм матеріального та процесуального закону.

Зясувавши в достатньо повному обємі права та обовязки сторін, обставини справи, перевіривши доводи та давши їм правову оцінку, суд постановив рішення, що відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами, а приведені в апеляційній скарзі доводи зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до вимог ст.212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Рішення суду постановлене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст.303,307,308,313,314,315,317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 31 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Волошин М.П.

ОСОБА_3