Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/2132/16Головуючий у суді І-ї інстанції Кулінка Л. Д.
Доповідач Черненко В. В.
УХВАЛА

Іменем України

16.11.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого судді - Черненко В.В.

суддів - Потапенка В.І., Чорнобривець О.С.

за участю секретаря - Гончар В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницький цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.02.2016 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія-Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, законним представником яких є ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення,-

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», від імені якого діє філія-Кіровоградське обласне управління АТ «Ощадбанк» (далі - Банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

На обґрунтування позовних вимог зазначив, що 12.02.2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №58, згідно якого останньому надано кредит в сумі 628 000 грн. строком на 16 років, термін остаточного погашення кредиту не пізніше 12 лютого 2024 року, з відсотковою ставкою 15% річних, на придбання житлового будинку за договором купівлі-продажу від 12.02.2008 року, розташованого за адресою АДРЕСА_1.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2012 року з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь Банку стягнуто кредитну заборгованість в сумі 992 298,91 грн. Рішення суду набрало законної сили.

Позивач зазначив, що після постановлення рішення заборгованість по відсоткам та пені по кредиту станом на 27.11.2014р. становить 485 402,47 грн.: відсотки 160 052,90 грн., пеня 325 349,57 грн., .

В забезпечення виконання зобов'язань, між позичальником та Банком 12.02.2008 року укладено іпотечний договір № 441. Предметом іпотеки за договором є нерухоме майно- житловий будинок з господарсько-побутовими будівлями АДРЕСА_1.

Позивач зазначив, що ОСОБА_2 було направлено вимогу в порядку ст.. 33, 35 ЗУ «Про іпотеку», яку той отримав особисто, 13.01.2015 року, однак до цього часу заборгованість боржником не погашена.

Позивач просив суд, з урахуванням зміни позовних вимог, в рахунок погашення заборгованості за договором про іпотечний кредит № 58 від 12.02.2008 року в розмірі 485402,447 грн., звернути стягнення на предмет іпотеки, згідно з іпотечним договором від 12.02.2008 року, що посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Алфімової І.М., за реєстровим № 441, а саме: будинок АДРЕСА_1, який належить на праві приватної власності ОСОБА_2. Визначити спосіб реалізації предмета іпотеки, вищевказаного будинку, шляхом проведення прилюдних торгів у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої ст.ст. 54, 62, 63 Закону України «Про виконавче провадження», з початковою ціною продажу предмета іпотеки для його подальшої реалізації на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності (незалежним експертом) на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій при виконанні рішення суду. Виселити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з будинку, який розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 30.03.2015 року залучено до участі у справі в якості співвідповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, законним представником яких є ОСОБА_3.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.02.2016 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог про виселення ОСОБА_2 в зв'язку з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Зокрема зазначається, що при виселенні громадян з іпотечного майна , придбаного за рахунок кредитних коштів суд повинен вирішити питання про надання цим громадянам жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання (частина четверта статті 109 ЖК УРСР). Суд першої інстанції не з'ясував обставини , щодо наявності або відсутності жилих приміщень з фондів житла для тимчасового проживання.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно ст.303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

З апеляційної скарги вбачається , що предметом судового розгляду в апеляційному провадженні є доводи ОСОБА_2 про його виселення, в іншій частині рішення суду першої інстанції не оскаржується.

Інші учасники процесу, рішення суду першої інстанції не оскаржують.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції встановив, що між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступник відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № 58 від 12.02.2008 року (далі - кредитний договір), за умовами пунктів 1.1., 1.2. яких позивач зобов'язався надати відповідачу, ОСОБА_2 кредит у розмірі 628000,00 грн. на придбання житлового будинку зі строком дії по 12.02.2024 року включно, а відповідач зобов'язувався повністю повернути Банку одержану суму кредиту і сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах та в порядку, передбачених цим Договором. Відповідно до п. 1.1. договору процента ставка за кредитом становить 15 % річних (а.с. 7-9).

Позивач виконав свої зобов'язання за договором іпотечного кредиту № 58 від 12.02.2008 року в повному обсязі, що підтверджується матеріалами справи.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія-Кіровоградське обласне управління заборгованість у розмірі 992298,91 грн. (а.с. 30-31).

Рішенням апеляційного суду Кіровоградської області від 01.08.2012 року вищевказане рішення в частині стягнення кредитної заборгованості залишено без змін (а.с. 32-34).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23.01.2013 року рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2012 року, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01.08.2012 року в частині задоволення позовних вимог до поручителя ОСОБА_3 скасовано. Справу у цій частині передано до суду першої інстанції на новий розгляд. Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2012 року, рішення апеляційного суду Кіровоградської області від 01.08.2012 року в частині задоволення позовних вимог до позичальника (боржника) ОСОБА_2 залишено без змін (а.с. 35-37).

Суд першої інстанції зазначив, що внаслідок несплати кредитної заборгованості, від дати ухвалення рішення Кіровським районним судом м Кіровограда від 27.03.2012 року, станом на 27.11.2014 року заборгованість ОСОБА_2 збільшилася та становить 485402,47 грн., з яких: заборгованість по сплаті відсотків в сумі 160052,90 грн. та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 325349,57 грн.

Належне та своєчасне виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 58 від 12.02.2008 року ОСОБА_2 забезпечувалось іпотечним договором, укладеного між сторонами 12.02.2008 року, за умовами п. 1.2. якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями за АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.1.3. цього договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за договором про іпотечний кредит та/або цим договором, в тому числі, зокрема невиконання або неналежне виконання іпотекодавцем зобов'язання за договором про іпотечний кредит в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше двох місяців (а.с. 14-17).

Суд першої інстанції зазначив, що за змістом статей 610, 612, 625 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до статті 572 Цивільного кодексу України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Статтями 589, 590 Цивільного кодексу України встановлено, що у разі невиконання зобов'язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. За рахунок предмета застави заставодержатель має задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи сплату процентів, неустойки, відшкодування збитків, завданих порушенням зобов'язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, понесених у зв'язку із пред'явленням вимоги, якщо інше не встановлено договором. Звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов'язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом.

Положеннями статті 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Частиною 1 статті 35 Закону України Про іпотеку передбачено, що в разі порушення основного зобов'язання та (або) умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення.

В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги.

Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Позивачем направлялась вимога відповідачу - іпотекодавцю (а.с. 29), яка останнім залишилась без відповіді та реагування.

В силу частини 2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

У частинах 2 і 3 статті 40 Закону України «Про іпотеку» законодавець встановлює певний порядок дій банку: після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги.

Якщо мешканці не звільнять житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Аналогічний порядок щодо виселення всіх громадян, що мешкають у житловому будинку або житловому приміщенні, на які звернуто стягнення як на предмет іпотеки, передбачено в частині 3 статті 109 Житлового кодексу України.

Вимога про добровільне звільнення житлового приміщення може бути направлена разом з вимогою, передбаченою частино 1 статті 35 Закону України «Про іпотеку».

Суд першої інстанції дійшов висновку, що вимога відповідачу направлялась з дотриманням вищезазначених норм, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 29 на звороті) і дає суду підстави для задоволення вимоги позивача про виселення відповідачів, оскільки передбачає можливість їх виселення в судовому порядку під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Колегія суддів погодилась з висновками суду першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що між публічним акціонерним товариством «Державний ощадний банк України» (правонаступник відкритого акціонерного товариства «Державний ощадний банк України») та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит № 58 від 12.02.2008 року (далі - кредитний договір), за умовами пунктів 1.1., 1.2. яких позивач зобов'язався надати відповідачу, ОСОБА_2 кредит у розмірі 628000,00 грн. на придбання житлового будинку, строком дії по 12.02.2024 року включно, а відповідач зобов'язувався повністю повернути Банку одержану суму кредиту і сплатити проценти за користування грошовими коштами на умовах та в порядку, передбачених цим Договором.

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 27.03.2012 року стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» від імені якого діє філія-Кіровоградське обласне управління заборгованість у розмірі 992298,91 грн. (а.с. 30-31).

Внаслідок несплати кредитної заборгованості від дати ухвалення рішення Кіровським районним судом м Кіровограда від 27.03.2012 року, станом на 27.11.2014 року заборгованість ОСОБА_2 збільшилася та становить 485402,47 грн., з яких: заборгованість по сплаті відсотків в сумі 160052,90 грн. та пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань в сумі 325349,57 грн.

Належне та своєчасне виконання зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 58 від 12.02.2008 року ОСОБА_2 забезпечувалось іпотечним договором, укладеного між сторонами 12.02.2008 року, за умовами п. 1.2. якого предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями за АДРЕСА_1.

Відповідно до п. 3.1.3. цього договору, іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки в порядку, передбаченому цим договором, у випадку невиконання або неналежного виконання зобов'язання за договором про іпотечний кредит та/або цим договором, в тому числі, зокрема невиконання або неналежне виконання іпотекодавцем зобов'язання за договором про іпотечний кредит в цілому або в будь-якій його частині, якщо прострочення строку будь-якого з платежів або його частини становить більше двох місяців (а.с. 14-17).

Згідно ч.2 статті 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя виносить рішення про виселення мешканців за наявності підстав, передбачених законом, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Частиною першою ст.. 40 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Згідно правової позиції Верховного Суду України (постанова від 18.03.2015 року № 6-39 цс15) за змістом ст.. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та ст.. 109 ЖК Української РСР особам, які виселяються із жилого будинку, яке є предметом іпотеки, у зв'язку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, надається інше постійне житло тільки у тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбано за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Колегія суддів дійшла висновку, що оскільки предметом іпотеки є нерухоме майно, а саме: житловий будинок з господарчо-побутовими будівлями за АДРЕСА_1, що був придбаний за рахунок кредиту ( кредитний договір № 58 від 12.02.2008 року), тому ОСОБА_2 у відповідності до норм ст.. 109 ЖК У РСР, не може бути надано інше постійне жиле приміщення.

Приймаючи до уваги встановлені обставини колегія суддів,, дійшла висновку, що суд першої інстанції розглянув справу в межах доводів позовної заяви та наданих сторонами доказів.

Доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки не підтверджуються належними доказами, суперечать фактичним обставинам справи та вимогам закону.

Підстави для скасування або зміни рішення суду першої інстанції відсутні.

Апеляційна скарга підлягає відхиленню, рішення суду першої інстанції відповідно до ч.1 ст. 308 ЦПК України залишається без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.02.2016 року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: