АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, стягнення авансу, пені та моральної шкоди.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У липні 2016 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до відповідача про захист прав споживачів, стягнення авансу, пені та моральної шкоди.

Зазначала, що в результаті усної домовленості між нею та відповідачем у серпні 2015 року було укладено договір на виконання робіт по виготовленню металевих виробів й обумовлено строк його виконання - жовтень 2015 року. На виконання умов договору нею боржнику було передано грошові кошти, в сумі 17500 грн., а всього вартість замовлення було визначено в сумі 21 300 грн.

Між тим, ОСОБА_2 взяті на себе зобов'язання не виконав, на телефонні дзвінки не відповідав, кошти не повернув.

З метою захисту своїх прав, 09 грудня 2015 року вона звернулася до Козелецького ВП Ніжинського відділу поліції в Чернігівській обл. із письмовою заявою про шахрайство й у кінці квітня 2016 року, на запит адвоката надійшла відповідь разом із висновком, зі змісту якого убачається, що відповідач визнав факт невиконання взятих на себе зобов'язань та передання йому грошових коштів, в сумі 17500 грн.

На підставі Закону України «Про захист прав споживачів», з посиланням на заподіяння їй моральної шкоди, наявності відчуття приниження у зв'язку із виникненням даної ситуації, необхідністю звернення за допомогою до фахівця по наданню юридичних послуг, що призвело до додаткових витрат, просила стягнути з ОСОБА_2 на свою користь сплачений аванс, у сумі 17500 грн., пеню, в розмірі 139 125 грн., моральну шкоду, в сумі 10000 грн. та понесені збитки на юридичну допомогу, в розмірі 15000 грн.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення норм матеріального права, неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове рішення, яким позов задовольнити.

Колегія суддів, вислухавши ОСОБА_1 та її представника, які підтримали апеляційну скаргу, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає апеляційну скаргу такою, що підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Як убачається з матеріалів справи,в серпні 2015 року між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено усний договір підряду на виготовлення металевих виробів, на виконання умов якого було передано боржнику 17 500 грн., загальна вартість робіт визначена в сумі 21300 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову в частині вимог про стягнення вартості авансу, в сумі 17500 грн., районний суд виходив з відсутності доказів існування домовленостей щодо строку виготовлення виробів та того, що позивачкою було передано боржнику аванс, в сумі 17500 грн.

Між тим, з такими висновками районного суду погодитися неможливо.

Згідно із ст. ст. 627, 638 ЦК України відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно ч. 1 ст. 6 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виробник, виконавець) зобов'язаний передати споживачеві продукцію належної якості, а також надати інформацію про цю продукцію.

Частинами 2 та 3 статті 849 ЦК України та частиною 1 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.

Частиною 2 статті 846 ЦК України встановлено, що якщо у договорі підряду не встановлені строки виконання роботи, підрядник зобов'язаний виконати роботу, а замовник має право вимагати її виконання у розумні строки, відповідно до суті зобов'язання, характеру та обсягів роботи та звичаїв ділового обороту.

Матеріалами справи доведено, що між позивачем та відповідачем існували договірні відносини, на виконання яких позивачкою сплачено аванс.

Визнаючи недоведеними твердження ОСОБА_1 про існування між сторонами домовленості щодо обов'язку боржника виконати умови договору у жовтні 2015 року, про невиконання його й у листопаді 2015 року, а також у встановлений позивачкою остаточний строк до 07 грудня 2015 року, та сплату авансу в сумі не 17500 грн., а 11 500 грн., суд першої інстанції виходив з того, що позивачка належні докази на підтвердження вимог до справи не долучила, в той час як відповідач надав акт здачі-прийняття робіт (надання послуг) від 14 грудня 2015 року, згідно якого зобов'язання ним виконано, металеві вироби виготовлено.

Разом з тим, суд не звернув увагу, що долучений до справи акт складено особою, яка має відмінне від боржника прізвище - ОСОБА_2, до того ж, викладені у ньому обставини про виготовлення металевих виробів не засвідчені та не підтверджені підписом замовника - ОСОБА_1, а отже, не є документом, що регулює відносини за договором про надання послуг (а.с.42).

Не долучено до матеріалів справи відповідачем і доказів, які б свідчили про вчинення дій, спрямованих на повідомлення позивачки про виконання ним замовлення.

Матеріалами справи доведено, що сторони між собою спілкувалися з допомогою інтернет - ресурсу, шляхом відправлення повідомлень на електронну пошту (а.с.50, 51).

Проте, у справі відсутні будь-які способи інформування ОСОБА_2 позивачки про виготовлення виробів, не підтверджувала й ОСОБА_1 вказані обставини, чим спростовуються твердження про виконання ним умов договору у грудні 2015 року.

Окрім цього, на підтвердження доказів невиконання боржником зобов'язання, ОСОБА_1 долучила до матеріалів справи копії її звернень від 09 грудня 2015 року до правоохоронних органів.

Проте районний суд на вказані звернення уваги не звернув, оцінки у рішенні не дав, що призвело до неповного з'ясування обставин справи.

Так, відповідно до поданих до національної поліції, податкової інспекції заяв, позивачка просила вжити заходи щодо ОСОБА_2 з посиланням на те, що він у період часу з серпня 2015 року отримавши кошти, на загальну суму 17 500 грн., її замовлення не виконав, металеві вироби не виготовив. Обіцяв виконати умови договору 24 жовтня 2015 року, потім 24 листопада 2015 року, проте зобов'язання порушував, спочатку вказував причини невиконання (не висохла фарба), але надалі лише обіцяв, переносячи строк виконання з однієї дати на іншу, тоді вона зрозуміла, що боржник її обманює. Коли приїхала черговий раз на фірму відповідача - 05 грудня 2015 року, то переконалася, що її замовлення не виконується й після цієї дати, не повернувши кошти, він припинив спілкування. Вважала, що відповідач шахрайським шляхом заволодів належними їй коштами, в сумі 17500 грн. та незаконно привласнив (а.с.9,17).

Про невиконання зобов'язання та те, що отримав від позивачки саме 17500 грн., вказував ОСОБА_2 і в поясненні, адресованому органу досудового розслідування.

Так, згідно висновку ДІП, затвердженого начальником Козелецького відділення поліції Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській обл. від 31 грудня 2015 року за результатами перевірки заяви ОСОБА_1, убачається, що ОСОБА_2, даючи пояснення, визнав, що ОСОБА_1 сплатила йому аванс за роботу, у сумі 17500 грн., проте роботу він не виконав, причиною були сімейні обставини (а.с.13).

Зазначеним висновком підтверджується, що ОСОБА_2 визнано порушення строку виконання замовлення та факт передачі йому ОСОБА_1 в якості авансу грошових коштів, в сумі 17500 грн.

Рішення органу досудового розслідування не скасовано, а отже, встановлені у вказаному документі обставини є безспірним доказом отримання боржником від ОСОБА_1 саме 17500 грн. та невиконання зобов'язання в обумовлений в усному договорі строк.

Окрім цього, відповідач спростовував посилання про передачу йому 17 500 грн. відсутністю квитанції до приходно-касового ордеру.

Разом з тим, відповідно до п. ч. 1 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» договір - усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. Підтвердження вчинення усного правочину оформляється квитанцією, товарним чи касовим чеком, квитком, талоном або іншими документами.

Отже, саме на відповідачу, як на виконавцю послуг, лежить обов'язок належного оформлення документів та отримання грошових коштів.

Зазначені обставини свідчать про доведеність порушення ОСОБА_2 умов договору підряду, його фактичне невиконання та неповернення ОСОБА_1 до теперішнього часу отриманих від неї в якості авансу, грошових коштів, у сумі 17500 грн.

З пояснень позивачки убачається, що металеві вироби (грати на вікна, ворота, хвіртка) з метою захисту належного майна, були вкрай їй потрібні, а тому у зв'язку з неправомірними діями відповідача, який не вживав заходів щодо виконання умов договору, вона вимушена була звернутися з відповідним замовленням до іншої фірми.

Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При здійсненні правосуддя у цивільних справах суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом (ст. 4 ЦПК).

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині вирішення вимог про стягнення авансу та витрат на правову допомогу, як постановлене з неповним з'ясуванням обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального права, підлягає скасуванню, а по справі в цій частині слід ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 500 грн. сплаченого авансу.

Що стосується вимог про стягнення компенсації витрат на правову допомогу, в сумі 15 000 грн., колегія суддів враховує наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 901 ЦК України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов'язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов'язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.

З матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2015 року між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір № 33 про надання юридичних послуг (а.с.19-20).

Відповідно до п. 1.1 зазначеного договору замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобов'язання надати протягом строку дії даного договору юридичні послуги у вигляді надання усних та письмових юридичних консультацій замовнику, проведення аналізу та формування правової позиції замовника з усіх питань, що стосуватимуться захисту інтересів замовника перед третіми особами у позасудовому та судовому порядку, підготовки заяв, скарг, клопотань та інших процесуальних документів, участь у судових засіданнях та представлення інтересів замовника перед третіми особами з будь-яких питань в інтересах замовника.

Пунктом 4.1 договору передбачено, що за згодою сторін вартість юридичних послуг зазначених в п.11 цього договору складає 15000 грн. без ПДВ.

Згідно акту приймання-передачі наданих послуг до договору від 11 липня 2016 року ФОП ОСОБА_3, з однієї сторони, та ОСОБА_1, з іншої сторони, складено акт по наданню юридичних послуг у вигляді проведення аналізу та формування правової позиції замовника, у зв'язку із недобросовісними діями ФОП ОСОБА_2 у позасудовому та судовому порядку, підготовки та подання до відповідних органів та установ заяв, скарг, клопотань та інших процесуальних документів.

Встановлено, що дані роботи виконані якісно та в строк, на загальну суму 15000 грн. без ПДВ та прийняті замовником (а.с.21).

З платіжного доручення №G0711S4A18 від 11 липня 2016 року убачається, що позивачем сплачено на відкритий у АТ «Піреус банк МКБ» розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_3 15000 грн. (а.с.18).

Окрім цього, в матеріалах справи міститься розрахунок суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу (а.с.102).

Відповідно до абз. 2 п.48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Згідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 590 від 27 квітня 2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації» та Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» № 4191- VI від 20 грудня 2011 року визначає, що граничний розмір компенсації обчислюється за кожну годину пропорційно до середньої плати особи, розрахованої відповідно до абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року №100, а отже, складає 551грн. 20 коп. (1378 *40:100=551,2).

Разом з тим, долучений до справи розрахунок суми гонорару за надану адвокатом правову допомогу колегія суддів вважає таким, що носить завищений характер, до того ж, складений з урахуванням допомоги, яка надавалася поза межами судових засідань (акт складено 11.07.16, а позовну заяву здано на пошту 13.07.16) (а.с.1,19,22).

З урахуванням обставин справи та ступеню складності справи, колегія суддів вважає доведеними витрати позивача на правову допомогу за 2 год. попередньої консультації, 3 год. - вивчення та правового аналізу законодавства та в межах 2 год. 30 хв. складання позовної заяви, що разом становить 7 год. 30 хв.

За таких обставин, вартість наданої ОСОБА_1 правової допомоги, яка підлягає стягненню з відповідача, колегія суддів визначає в сумі 4000 грн.

Заявлені по справі вимоги про стягнення моральної (немайнової) шкоди не ґрунтуються на законі, остільки позивачкою заявлено позов про стягнення моральної шкоди, завданої невиконанням умов договору, в той час як згідно положень ч. 1 п. 5 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів», відшкодуванню підлягає майнова та моральна шкода, завдана внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції) відповідно до закону.

Згідно керівних роз'яснень, які містяться у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду цивільних справ за позовами про захист прав споживачів» № 5 від 12 квітня 1996 року судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф,пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом.

Зі справи убачається, що між сторонами укладено усний договір підряду, умовами якого не передбачено стягнення пені.

Отже, правові підстави до стягнення з боржника пені та моральної шкоди, відсутні, у зв'язку з чим колегія суддів підстав до скасування рішення суду першої інстанції в зазначеній частині вимог не вбачає, проте мотиви, за яких суд дійшов такого висновку - недоведеність порушень прав споживача, підлягають виключенню.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 88 ЦПК України, з ОСОБА_2 в дохід держави підлягає стягненню судовий збір, в сумі 551 грн. 20 коп.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313 - 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 27 вересня 2016 року в частині вимог про стягнення авансу та витрат на правову допомогу скасувати.

Ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 17 500 грн. сплаченого авансу, а також судові витрати по справі, пов'язані з оплатою правової допомоги, в сумі 4000 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір, в сумі 551 грн. 20 коп.

В решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Рішення набирає чинності негайно, проте може бути оскаржене в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа № 754/8870/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/14277/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Таран Н.Г.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.