УХВАЛА іменем україни
01 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Іваненко Ю.Г.,

КолодійчукаВ.М., Мартинюка В.І.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко Олени Іванівни про визнання нотаріальних дій незаконними,

за касаційною скаргою приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко Олени Іванівни на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з позовом до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Марченко О.І., який під час судового засідання було уточнено, та просила визнати незаконною нотаріальну дію відповідача щодо внесення змін (дописок, закреслення слів) до довіреності, виданої нею на ім'я ОСОБА_5 та ОСОБА_6 27 березня 2012 року, яка посвідчена відповідачем, визнати незаконними нотаріальні дії відповідача щодо видачі 28 березня 2013 року на підставі заяви ОСОБА_5 на її ім'я свідоцтва про право власності на 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та свідоцтва про право власності на 1/2 частини машиномісця АДРЕСА_4.

На обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її чоловік ОСОБА_7, у зв'язку із чим 13 вересня 2011 року відповідачем була заведена спадкова справа. 27 березня 2012 року ОСОБА_3 видала на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_5 довіреність, яка посвідчена відповідачем, на оформлення спадкових прав та грошових вкладів.

Позивач стверджувала, що 12 червня 2013 року дізналася про видачу відповідачем її сину ОСОБА_6 свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя на підставі довіреності, посвідченої 27 березня 2012 року. Ознайомившись із копією довіреності, вона помітила, що до довіреності відповідачем були внесені зміни (закреслення слів та дописки), які застережені тільки нею.

Позивач вважала, що вказані дії відповідача є неправомірними, оскільки вона не погоджувала внесення таких змін до довіреності, а відповідач розширила повноваження повірених осіб. Ураховуючи викладене,

ОСОБА_3 просила визнати нотаріальні дії незаконними.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня

2015 року позовні вимоги задоволено. Визнано незаконною нотаріальну дію приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу

Марченко О.І. щодо внесення змін у вигляді дописок та закреслення слів до довіреності, виданої ОСОБА_3 на імʼя ОСОБА_5 та ОСОБА_6, посвідченої 27 березня 2012 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. та зареєстрованої за реєстровим № 450 на бланку ВРР 670610. Визнано незаконними нотаріальні дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. щодо видачі ОСОБА_5 на підставі заяви від 28 березня 2013 року свідоцтва про право власності ОСОБА_3 на 1/2 частки у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з квартири АДРЕСА_1, яке посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. 28 березня 2013 року та зареєстроване в реєстрі за № 110, та свідоцтва про право власності на майно подружжя, набуте подружжям за час шлюбу, яке складається з машиномісця АДРЕСА_4, яке посвідчене приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу МарченкоО.І.

28 березня 2013 року та зареєстроване в реєстрі за № 113.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 року рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Марченко О.І. просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК Українипідставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із доведеності заявлених позовних вимог та невідповідності дій нотаріуса нормам діючого законодавства.

Проте з такими висновками судів погодитись не можна.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ст. 214 ЦПК Українипід час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судами встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер чоловік позивача ОСОБА_7, у зв'язку із чим 13 вересня 2011 року відповідачем була заведена спадкова справа щодо майна спадкодавця.

27 березня 2012 року позивачем на ім'я ОСОБА_6 та

ОСОБА_5 була видана довіреність, яка посвідчена відповідачем, на оформлення спадкових прав позивача на майно спадкодавця; оформлення, отримання та подання необхідних документів для оформлення та отримання свідоцтва про право на спадщину; оформлення, отримання та подання всіх необхідних документів для переоформлення грошових коштів у банківських установах; після оформлення спадкових прав на майно проведення їх державної реєстрації; на представництво її інтересів. Також у довіреності був зазначений перелік прав, які були надані повіреним.

28 березня 2013 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які діяли від імені позивача, звернулися до відповідача із заявою про внесення виправлення до довіреності, яка посвідчена 27 березня 2012 року, а саме: «власності на частку у спільному майна подружжя» та «отримувати свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя».

На підставі вказаної заяви відповідач внесла виправлення у довіреність, яка видана позивачем 27 березня 2012 року на ім'я ОСОБА_6 та ОСОБА_5, викресливши слова «на спадщину на майно» та замінивши їх на «власності на частину у спільному майні подружжя», а також дописавши «отримувати свідоцтва про право власності на частку у спільному майні подружжя».

На підставі заяви ОСОБА_5 від 28 березня 2013 року та внесених виправлень до довіреності від 27 березня 2012 року відповідач видала повіреним свідоцтва про право власності на 1/2 частини у праві спільної сумісної власності на майно подружжя, яке складається з квартири АДРЕСА_1 та машиномісця АДРЕСА_4.

Відповідно до ч. 1 ст. 238 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє.

Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке грунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі.

У договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Дії, які належить вчинити повіреному, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними(ст. 1003 ЦК України).

Відповідно до пунктів 2, 3, 4 глави 6 розділу I Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, який затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5, зареєстрований в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок), нотаріус зобов'язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Установлення дійсних намірів кожного з учасників правочину здійснюється шляхом встановлення нотаріусом однакового розуміння сторонами значення, умов правочину та його правових наслідків для кожної із сторін. Установлення дійсних намірів однієї із сторін правочину може бути здійснено нотаріусом за відсутності іншої сторони. Правочин посвідчується нотаріусом, якщо кожна із сторін однаково розуміє значення, умови правочину та його правові наслідки, про що свідчать особисті підписи сторін на правочині.

Пунктом 1 глави 15 розділу I Порядку визначено, що у разі виявлення нотаріусом, що ним допущено помилку при вчиненні нотаріальної дії або що вчинена нотаріальна дія не відповідає законодавству, нотаріус зобов'язаний повідомити про це сторони (осіб), стосовно яких вчинено нотаріальну дію, для вжиття заходів щодо скасування зазначеної нотаріальної дії відповідно до законодавства.

Згідно з пунктом 2.1 глави 4 розділу II Порядку у довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити представнику. Дії, які належить вчинити представнику, мають бути правомірними, конкретними та здійсненними.

Пунктом 6.13 Правил ведення нотаріального діловодства, які затверджені наказом Міністерства юстиції України від 22 грудня 2010 року № 3253/5, зареєстровані в Міністерстві юстиції України 23 грудня 2010 року за № 1318/18613, редакція яких діяла на момент вчинення спірних нотаріальних дій, у разі допущення помилки у тексті нотаріально оформлюваного документа, який не потребує підпису особи, що звернулася за вчиненням нотаріальної дії (свідоцтва, виданого нотаріусом, копії документа, дубліката документа тощо), внесення дописок чи виправлень до тексту документа здійснюється за заявою такої особи, зареєстрованою у Журналі реєстрації вхідних документів. Виправлення помилки застерігається нотаріусом, який вчиняв нотаріальну дію, після посвідчувального напису, із зазначенням дати та проставленням свого підпису і печатки на такому застереженні. При цьому всі виправлення мають бути зроблені таким чином, щоб можна було прочитати як виправлене, так і помилково написане, а потім закреслене.

На порушення наведених норм матеріального права і вимог ст. ст. 212- 214, 316 ЦПК України суди не з'ясували дійсні обставини у справі, не перевірили належним чином докази, не визначилися із характером спірних правовідносин, не надали їм оцінки. Оскільки в порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити, чи на момент внесення дописок до довіреності, складеної від імені ОСОБА_3 та посвідченої 27 березня 2012 року за реєстровим № 450, втратили чинність, чи відповідало дане виправлення волевиявленню позивача. Крім того, судами не перевірено, чи реєструвалась заява про внесення дописок чи виправлень до тексту документа у Журналі реєстрації вхідних документів та дати вчинення виправлень.

Допущені судами порушення норм матеріального та процесуального права призвели до неправильного вирішення справи, рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 338 ЦПК Українипідставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливлює встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Марченко Олени Іванівни задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 23 грудня 2015 рокускасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик
Судді:О.І. Євтушенко Ю.Г. Іваненко В.М. Колодійчук В.І. Мартинюк