Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2016 року Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Прасолова В.М.

при секретарі Горбуновій Л.С.

за участю позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 - Банк» про визнання договору поруки недійсним, стягнення моральної шкоди, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ПАТ «ОСОБА_2 Банк», в якому просить : визнати недійсним договір поруки № 490074586-П від 03.06.2008 року; стягнути з ПАТ «ОСОБА_2 Банк» моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп.

В обґрунтування позову навела наступне. Вона позивачка, з 27.11.1993 року перебувала у шлюбі з ОСОБА_3, про що свідчить свідоцтво про укладання шлюбу № 255754 від 27.11.1993 року, видане Золотобалківською сільською Радою Нововоронцовського району Херсонської області. 27.02.2007 року шлюб між ними було розірвано, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу № 060673 від 27.02.2007 року видане Саксаганським відділом РАЦС Криворізького МУЮ Дніпропетровської області.

15.01.2013 року на її адресу надійшла копія позовної заяви ПАТ «Альфа-Банк», в якій банк вимагає стягнути солідарно з неї та з ОСОБА_3 заборгованість у сумі 38955, 01 грн., а саме: за кредитом - 37962,65 грн., по відсотках -522, 82 грн., пеня - 469, 54 грн., а також витрати по сплаті судового збору у сумі - 389, 55 грн. Згідно позовної заяви, вказана заборгованість виникла з неналежного виконання кредитного договору № 490074586. укладеного 03.06.2008 року між ЗАТ «Альфа-Банк» у особі ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності № 5844-К від 24.01.2007 року, з однієї сторони, і ОСОБА_3, з другої сторони.

Із поданих до заяви документів дізналася, що від її імені без її участі та без її підпису на забезпечення виконання кредитного договору було укладено договір поруки № 490074586-П від 03.06.2008 року з ЗАТ «ОСОБА_2 Банк» у особі ОСОБА_2, яка діяла на підставі довіреності № 5844-К від 24.01.2007 року (надалі за текстом - договір поруки). Слід взяти до уваги, що підпис на договорі поруки, навіть при поверхневому огляді, не відповідає її позивачки справжньому підпису в паспорті. Відповідно до копії договору поруки, вона - позивачка є поручителем перед ЗАТ «ОСОБА_2 Банк» за належне виконання ОСОБА_3 кредитного договору, а також повністю ознайомлена з умовами кредитного договору. Вимоги ПАТ «Альфа-Банк» до неї - позивачки про стягнення солідарно з ОСОБА_3О заборгованості у сумі 38955, 01 грн., є необґрунтованими, а договір поруки підлягає визнанню недійсним з наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу. Так, відповідно до п.1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставою виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є правочин. В силу вимог ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи спрямована на настання, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до вимог п. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього кодексу.

В силу вимог ч. 1, ч. 3 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити вимогам Закону, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати їх внутрішній волі.

Вона позивачка, оспорюваний договір не підписувала, волевиявлення на вчинення зазначеного договору не виявляла, їй (до моменту отримання копії позовної заяви ПАТ «ОСОБА_2 Банк» ) не було відомо про його існування, що суперечить вимогам ч. 3 ст. 203 ЦК України та є підставою для визнання такого договору недійсними.

Крім того, в силу вимог ч.4 ст. 203 ЦК України правочин має вчинятися у формі встановленій законом. Відповідно до ч.1 ст. 547 ЦК України правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Згідно ч. 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний сторонами.

Таким чином, вважає, що договір поруки мав бути підписаний тільки нею позивачкою, а не іншою особою від її імені. Отже, з урахуванням вищезазначеного, договір поруки підлягає визнанню недійсним.

Окрім наведеного, діями банку, які проявляються у незаконному укладанні від її імені договору поруки, направленні на її адресу незрозумілих для неї листів - вимог повернути кредит, постійних дзвінках - вимогах, поширенні без її згоди персональних даних, які згідно ст. 21 Закону України «Про інформацію» є конфіденційною інформацією з обмеженим доступом, їй було заподіяно моральну шкоду, котру оцінює у 3000 гривень. Моральна шкода виявилась у нервовому та емоційному напруженні, душевних стражданнях, погіршенні стану самопочуття, втратила звичний ритм життя, здоровий сон, переживаючи за власне майно.

Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Враховуючи вищезазначені обставини справи та вимоги закону, змушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав та інтересів.

Згідно з вимогами ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів відповідно до п.п.п. 2,3, 9 ч. 2 ст.16 ЦК України є : визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У судовому засідання позивачка позов підтримала повністю, підтримавши її зміст, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку.

Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки в судове засідання заяв не надавав, від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, у зв'язку з чим, на підставі ст. 224 ЦПК України, за згодою позивачки, судом проведено заочний розгляд справи.

У судовому засіданні безпосередньо досліджені наступні письмові докази: кредитний договір (а.с.5-9), графік (а.с.10-11), довідка (а.с.17), розрахунок (а.с.18-19), виписка (а.с.20), вимога (а.с.21), реєстр (а.с.22), Статут (а.с.23), свідоцтво (а.с.24), наказ (а.с.25), свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.40), заборона (а.с.41), вимога (а.с.42), договір поруки (а.с.144а-144б), висновок експерта (а.с.237-240).

Суд, оцінюючи відповідно до ст. 212 ЦПК України, всебічно, повно, обєктивно та безпосередньо досліджені наявні у справі докази, вважає, що у судовому засіданні встановлені наступні факти та обставини.

Позивачка ОСОБА_1 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 Шлюб між ними було розірвано 27.02.2007 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу (а.с.40).

3 червня 2008 року між ЗАТ «ОСОБА_2 - Банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 490074586, що вбачається з договору (а.с.5-9).

3 червня 2008 року ЗАТ «ОСОБА_2 - Банк» був укладений договір поруки № 490074586-П, відповідно до якого поручителем виступала позивачка ОСОБА_1, що вбачається з договору (а.с.144а-144б).

Правонаступником усіх прав та обовязків ЗАТ «ОСОБА_2 - Банк» є ПАТ «ОСОБА_2 - Банк», що вбачається зі Статуту (а.с.23).

25.10.2012 року на адресу позивачки ОСОБА_1 направлялася вимога про дострокове повернення кредиту, сплати нарахованих процентів за користування кредитом і нарахованих штрафу/пені, що вбачається з вимог (а.с.42).

03.01.2013 року на адресу позивачки ОСОБА_1 направлялася заборона виїзду за кордон, згідно якої останню ПАТ «ОСОБА_2 Банк» повідомив про необхідність погашення заборгованості у розмірі 2090,72 доларів США, у тому числі штрафні нарахування 1220,92 доларів США за кредитним договором № 490074586 від 03.06.2008 року, з метою уникнення негативних наслідків щодо ініціювання процесу обмеження ОСОБА_1 у праві виїзду за межі України, видачі закордонного паспорту та відкритті віз, що вбачається з листа (а.с.41).

Відповідно до висновку експерта № 58/04-506 вівд 05.10.2015 року, підпис від імені ОСОБА_1 в графі «Поручитель» договору поруки № 490074586-П від 03.06.2008 року, виконаний ймовірно, не ОСОБА_1, а іншою особою, що вбачається з висновку (а.с.237-240).

Встановленим судом фактам та обставинам відповідають правовідносини, які регулюються нормами ЦК України.

Відповідно до вимог п.1 ч.2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на настання, зміну чи припинення цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Відповідно до вимог ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Відповідно до ч.1 ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Відповідно до вимог ч.2 ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами.

У судовому засіданні встановлено, що позивачка договір поруки № 490074586-П від 03.06.2008 року не підписувала, тобто волевиявлення на вчинення зазначеного договору не виявляла, дій, спрямованих на настання обов'язків, передбачених договором, не вчиняла.

Отже, з урахуванням вищезазначеного, договір поруки підлягає визнанню недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Суд приходить до переконання, що позивачці внаслідок неправомірних винних дій відповідача, які виразилися у незаконному укладанні від її імені договору поруки, завдана моральна шкода. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди, суд враховує грубий характер допущеного відповідачем порушення прав позивачки, глибину фізичних та душевних страждань позивачки, у якої внаслідок порушення відповідачем її прав, відбулися негативні зміни у житті, а саме: нервове та емоційне напруження, душевні страждання, оскільки остання переживала за власне майно, втрата здорового сну, звичного ритму життя у звязку з необхідністю звертатися за захистом своїх прав до суду. А тому, з урахуванням розумності та справедливості, суд вважає, що розмір завданої позивачці моральної шкоди дорівнює 3000 грн. 00 коп.

Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та підлягають повному задоволенню, а тому суд вважає, що позивачка обґрунтовано, у відповідності до вимог ст. ст. 15, 16 ЦК України звернулася за захистом своїх прав до суду.

На підставі ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. та витрати, повязані з проведення судової експертизи в сумі 900 грн. 48 коп.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 11, 15, 16, 23, 202, 203, 207, 215, 546, 547, 1167 ЦК України, ст. ст. 8, 10, 11, 88, 208, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

ОСОБА_4 Володимирівни до публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 - Банк» - задовольнити повністю.

Визнати недійсним договір поруки № 490074586-П від 03.06.2008 року, укладений між ОСОБА_1 та ЗАТ «ОСОБА_2 - Банк».

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 - Банк» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 3000 грн. 00 коп.

Стягнути з публічного акціонерного товариства «ОСОБА_2 - Банк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в сумі 229 грн. 40 коп. та витрати, повязані з проведення судової експертизи в сумі 900 грн. 48 коп.

Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 10 днів з дня отримання його копії.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий суддя: В.М. Прасолов