Номер провадження: 22-ц/785/922/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13.06.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Варикаші О.Д.

ОСОБА_2

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення, за апеляційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду міста ОСОБА_1 від 04 червня 2015 року, -

встановила:

10.04.2015 року позивач звернувся до суду з позовом та, уточнивши позовні вимоги, просив ухвалити рішення, яким на задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія"' (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12, в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору № 33-14/03-07 від 125.12.2007 року, що склалась станом на 01.05.2013 року у розмірі 1 457 008 (один мільйон чотириста п'ятдесят сім тисяч вісім) гривень 67 коп., звернути стягнення на Предмет іпотеки за іпотечним договором від 25.12.2007 року за р. № 11218, посвідченого ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, а саме на: будинок під номером 18, що знаходиться по провулку Китобійному 2 в місті Одесі, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. А, житловою площею 31,0 кв.м., огорожі № 1-4, та мостіння 1, загальною площею 103,1 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 19.01.2007 року, за р. № 94; приватизовану земельну ділянку під номером 18, що знаходиться по провулку 2-ому Китобійному в місті ОСОБА_1 площею 0,0247 га, в тому числі по угіддях: 0,0140 га - багаторічні насадження, 0,0107 га - землі під будівлями, лісами та іншими угіддями. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :25:013:0052, належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №671905, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті ОСОБА_1 26.10.2007 року.

Визначити спосіб реалізації Предмета іпотеки (за іпотечним договором від 25.12.2007 року за р. №11218, посвідченим ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу) шляхом застосування процедури продажу Предмета іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", з наданням Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" права на продаж Предмета іпотеки будь - якій особі-покупцеві; а також з наданням Позивачу усіх прав, необхідних для отримання дублікатів правовстановлюючих документів на Предмет іпотеки, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, у тому числі, але не обмежуючись, в органах нотаріату, в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, у відповідних органах Держземагентства в Одеській області, а також в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, з можливістю здійснення Позивачем всіх передбачених нормативно -правовими актами держави дій, необхідних для продажу Предмета іпотеки; встановити початкову ціну Предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної Суб'єктом оціночноїдіяльності.

Виселити ОСОБА_3, ОСОБА_7 та інших осіб, які зареєстровані та/або проживають у будинку під номером 18, що знаходиться по провулку Китобійному 2 в місті Одесі, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. А, житловою площею 31,0 кв.м., огорожі № 1-4, та мостіння 1, загальною площею 103,1 кв.м., та зняти їх з реєстраційного обліку без надання іншого жилого приміщення.

Свої вимоги мотивував тим, що 25.12.2007 року між TOB КБ «АРМА» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір № 33-14/03-07, згідно з умов якого Банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 750 000 гривень з терміном повернення по 24.12.2008 року із сплатою 19 % річних, та щомісячної плати за обслуговування кредиту у розмірі 1 575 гривень, що становить 0,21% від суми кредиту.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 33-14/03-07 та іпотечний договір № 11218, згідно з яким останній в іпотеку банку передав будинок під № 18 по провулку Китобійному 2 в місті Одесі та земельну ділянку за цією ж адресою.

06.09.2013 року між TOB КБ «Арма» та TOB «Українська боргова компанія» був укладений договір про відступлення прав за вказаним іпотечним договором, відповідно до якого Банк відступив позивачу усі права вимоги за кредитним та іпотечним договорами.

На теперішній час відповідач свої зобов'язання щодо погашення заборгованості по наданому кредиту належним чином не виконує, в результаті чого має заборгованість за кредитом.

Вищевказане і стало підставою, для звернення до суду з даним позовом.

У судове засідання з'явилась представник позивача, уточнені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Під час розгляду справи суду стало відомо про те, що відповідач ОСОБА_7 19.12.2011 року помер, у зв'язку з чим ухвалою суду від 07.05.2015 року до участі у справі у якості правонаступників померлого були залучені діти померлого ОСОБА_4 та ОСОБА_5, а також його дружина ОСОБА_3, відповідач у даній справі.

Відповідач ОСОБА_5 та його представник ОСОБА_9 у судовому засіданні проти задоволення позову заперечували, вказуючи на його безпідставність.

Відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у судове засідання не з'явились.

Рішенням Київського районного суду міста ОСОБА_9 від 04 червня 2015 року позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська боргова компанія» до ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення заборгованості по кредиту шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, виселення задоволені частково.

На задоволення вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія "' (04050, м. Київ, вул. Мельникова, буд. 12, код 37535394) в рахунок погашення заборгованості по Кредитному договору №33-14/03-07 від 25.12.2007 року, що склалась станом на 01.05.2013 року у розмірі 1 457 008 (один мільйон чотириста п'ятдесят сім тисяч вісім) гривень 67 коп., з яких: 748 134, 78грн. - прострочена заборгованість, 708 873,89 грн. - нараховані відсотки, звернуто стягнення на Предмет іпотеки за іпотечним договором від 25.12.2007 року за р. №11218, посвідченим ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу, а саме на: будинок під номером 18, що знаходиться по провулку Китобійному 2 в місті Одесі, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. А, житловою площею 31,0 кв.м., огорожі №1-4, та мостіння 1, загальною площею 103,1 кв.м., що належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого ОСОБА_8, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 19.01.2007 року, за р. № 94; приватизовану земельну ділянку під номером 18, що знаходиться по (провулку 2-ому Китобійному в місті ОСОБА_9 площею 0,0247 га, в тому числі по угіддях: 0,0140 га багаторічні насадження, 0,0107 га - землі під будівлями, лісами та іншими угіддями. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер :25:013:0052, належить на праві власності ОСОБА_7 на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №671905, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті ОСОБА_9 26.10.2007 року.

Визначений спосіб реалізації Предмета іпотеки (за іпотечним договором від 25.12.2007 (року за р. №11218, посвідченим ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу) шляхом застосування процедури продажу Предмета іпотеки, встановленої ст. 38 Закону України "Про іпотеку", з наданням Товариству з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" права на продаж Предмета іпотеки будь - якій особі-покупцеві; а також з наданням Позивачу усіх прав, необхідних для отримання дублікатів правовстановлюючих документів на Предмет іпотеки, витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, у відповідних установах, підприємствах та організаціях незалежно від форми власності та підпорядкування, у тому числі, але не обмежуючись, в органах нотаріату, в органах державної виконавчої влади та місцевого самоврядування, у відповідних органах Держземагентства в Одеській області, а також в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції, з можливістю здійснення Позивачем всіх передбачених нормативно-правовими актами держави дій, необхідних для продажу Предмета іпотеки; встановлена початкова ціна Предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності.

Виселено ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 з будинку під номером 18, що знаходиться по провулку Китобійному 2 в місті Одесі, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. А, житловою площею 31,0 И.М., огорожі №1-4, та мостіння 1, загальною площею 103,1 кв.м., та знято їх з реєстраційного обліку без надання іншого жилого приміщення.

Стягнуто з ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 3 897, 60 гривень.

В решті позов залишений без задоволення.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 25.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "АРМА" в особі директора Одеської філії TOB КБ "АРМА" ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір №33-14/03-07, відповідно до якого Банк надав відповідачу ОСОБА_3 кредит на поточні потреби у сумі 750 000 гривень, строком по 24.12.2008 року. Кредитним договором встановлена плата за користування кредитними коштами у розмірі 19% річних (п. 1.3.) та щомісячна плата за обслуговування кредиту у розмірі 1 575 (одна тисяча п'ятсот сімдесят п'ять) гривень, що становить 0,21 % від суми кредиту.

В забезпечення виконання умов Кредитного договору Відповідачем ОСОБА_3 25.12.2007 року між Банком та ОСОБА_7 було укладено договір поруки № 33-14/03-07 та іпотечний договір за р. № 11218, посвідчений ОСОБА_6, приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу.

Предметом іпотеки за вказаним Іпотечним договором було визначено наступне майно, що належить на праві власності ОСОБА_7:

- будинок під номером 18, що знаходиться по провулку Китобійному 2 в місті Одесі, що складається в цілому з одного житлового будинку літ. А, житловою площею 31,0 кв.м., огорожі №1-4, та мостіння 1, загальною площею 103,1 кв.м. (підстава права власності - договір купівлі-продажу, посвідчений ОСОБА_8 С В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 19.01.2007 року, р. №94);

- приватизована земельна ділянка під номером 18, що знаходиться по провулку Китобійному в місті Одесі площею 0,0247 га, в тому числі по угіддях: 0,0140 га - багаторічні насадження, 0,0107 га - землі під будівлями, лісами та іншими угіддями. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Кадастровий номер :25:013:0052. (Підстава права власності - Державний акт на право власності на земельну ділянку Серія ЯЕ №671905, виданого Управлінням земельних ресурсів у місті ОСОБА_9 26.10.2007 року), (далі - Предмет іпотеки).

Загальна узгоджена сторонами оціночна вартість Предмета іпотеки становить 1220895 (один мільйон двісті двадцять тисяч вісімсот дев'яносто п'ять) гривень (п. 1.4. Іпотечного ] договору).

П. 4.1. Іпотечного договору передбачає, що іпотекодержатель набуває право на задоволення своїх вимог за рахунок Предмета іпотеки у випадку, якщо у момент настання строку виконання зобов'язань, вони не будуть виконані (виконані неналежним чином).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

В порушення вимог закону та Кредитного договору відповідач ОСОБА_3 не виконала своїх зобов'язань щодо повернення боргу.

Так, станом на 01.05.2013 року згідно довідки ліквідатора TOB КБ "АРМА" ОСОБА_11 заборгованість відповідача за Кредитним договором становила 1 457 008,67 грн., з яких: 1748134,78 грн. - прострочена заборгованість за кредитом, 708 873,89 грн. - нараховані відсотки.

Суд приймає зазначену довідку у якості належного доказу у справі, так як жодних підтверджень сплати ОСОБА_3 вказаного боргу, відсутності боргу, чи наявності такого боргу в іншому (меншому) розмірі у судовому засіданні відповідачами надано не було.

06.09.2013 року між Банком та Товариством з обмеженою відповідальністю "Українська боргова компанія" в особі Генерального директора ОСОБА_12 (далі -Позивач) було укладено Договір про відступлення права за Іпотечним договором, за р. №8088, посвідчений ОСОБА_13, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу.

Договір про відступлення права передбачає, що Банк відступив Позивачу всі права вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором від 25.12.2007 року.

Повідомлення іпотекодавця про зміну кредитора та відступлення прав вимоги підтверджується свідоцтвом від 22.07.2014р. про передачу заяви TOB "Українська боргова компанія" ОСОБА_7, виданого ОСОБА_13, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, відповідно до якого заява була надіслана поштою рекомендованим листом 30.05.2014р., вручена 12.06.2014р., що засвідчується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Суд першої інстанції обґрунтовано послався на те, що не зважаючи на те, що ОСОБА_7 помер ще 24.09.2011 року, заява TOB «Українська боргова компанія» була отримана за адресою його реєстрації: м. Одеса, вул. Французький бульвар, 49 «а», кв. З та не була повернута адресатові з повідомленням про неможливість вручення у зв'язку зі смертю адресата.

Крім того суд першої інстанції правильно зазначив, що ОСОБА_3, яка є позичальником за зазначеним кредитом та дружиною померлого, повинна була повідомити кредитора про смерть ОСОБА_7, однак, цього не зробила.

Відповідно до ч. І ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Відповідно до 4.2. ст.1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст.1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. І ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умова, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти

Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від І відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.

Відповідно до ст. 7, п. 1 ст. 12 Закону України «Про іпотеку», за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання У разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ч. З ст. 33 Закону України «Про іпотеку», звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотеко держателя.

Відповідно до ч. 1 ст. 35 Закону України «Про іпотеку», у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору, іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення, в якій зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання не менш, ніж у тридцятиденний строк та попередження про стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього Закону.

Стаття 39 ЗУ «Про іпотеку» закріплює, що уразі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Відповідно до ст. 41 Закону України «Про іпотеку», реалізація предмета іпотеки, на який звертається стягнення за рішенням суду або за виконавчим написом нотаріуса, проводиться, якщо інше не передбачено рішенням суду, шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, передбаченої Законом України "Про виконавче провадження".

При вирішенні справи по суті суд першої інстанції врахував Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», який набрав чинності 07.06.2014 року, яким встановлено, що протягом дії цього Закону не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яка вважається предметом застави згідно із статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно із статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов'язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об'єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно; загальна площа такого нерухомого житлового майна (об'єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та 250 кв. метрів для житлового будинку; не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) інше майно (майнові права), яке відповідно до законодавства або кредитного договору підлягає стягненню з позичальника, зазначеного у підпункті 1 цього пункту, при недостатності коштів, одержаних стягувачем від реалізації (переоцінки) предмета застави (іпотеки).

Судом першої інстанції правильно зазначено, що дійсний позов не підпадає під дію Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті», оскільки у судовому засіданні не доведено, оскільки доказів того, чи є спірне іпотечне майно єдиним житлом ОСОБА_3 чи інших правонаступників померлого відповідачем у судовому засіданні надано не було, як і не надано інших поважних обставин чи підстав, які б були умовами виключаючими звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, за виключенням тих прав та обовязків, що зазначені у статті 1219 ЦК України (статті 1218,1231 ЦК України).

Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина друга статті 1220 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 608 ЦК України зобов'язання припиняються смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов'язане з його особою і у зв'язку з цим не може бути виконане іншою особою.

Перелік зобов'язань, які не входять до складу спадщини, визначений статтею 1219 ЦК України, отже зобов'язання за кредитним договором та за договором іпотеки входять до складу спадщини.

За змістом статті 1281 ЦК України спадкоємці зобовязані повідомній кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги. Кредиторові спадкодавця належить протягом шести місяців від дня, коли він дізнався або міг дізнатися про відкриття спадщини, пред'явити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про відкриття спадщини, він має право предявити свої вимоги до спадкоємців, які прийняли спадщину, протягом одного року від настання строку вимоги. Кредитор спадкодавця, який не пред'явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» передбачено підстави припинення іпотеки, однак такої підстави, як смерть іпотекодавця, положення зазначеної норми не містять.

Відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку» у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до ;його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Oco6a, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов'язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Якщо право власності на предмет іпотеки переходить до спадкоємця фізичної особи іпотекодавця, такий спадкоємець не несе відповідальність перед іпотекодержателем за виконання основного зобов'язання, але в разі його порушення боржником він відповідає за задоволення вимоги іпотекодержателя в межах вартості предмета іпотеки.

Таким чином, після її смерті до спадкоємця в разі порушення боржником своїх зобов'язань переходять обов'язки іпотекодавця у межах вартості предмета іпотеки.

Отже, аналізуючи вищезазначені цивільно-правові норми слід дійти висновку про те, що правила статті 1281 ЦК України регулюють порядок предявлення кредитором спадкодавця вимог до спадкоємців щодо виконання зобов'язань спадкодавця перед своїм кредитором, а не порядок звернення стягнення на предмет іпотеки. Строк, в межах якого іпотекодержатель може звернутися з вимогою про звернення стягнення на предмет іпотеки, встановлюється загальними положеннями про позовну давність (глава 19 ЦК України).

У справі, яка переглядається, встановлено, що ОСОБА_3 була позичальником за кредитним договором зі строком повернення кредиту 24 грудня 2008 року, а іпотекодавцем за договором іпотеки,був ОСОБА_14 У зв'язку з її смертю відкрилася спадщина, яку прийняли спадкоємці, перебравши на себе обов'язки іпотекодавця в межах вартості предмета іпотеки. Однак звернення стягнення на предмет іпотеки є можливим лише за умови, якщо зобов'язання боржником було порушене.

Отже, в цьому разі стаття 1281 ЦК України до спірних правовідносин не застосовується.

За таких обставин із загальним висновком суду першої інстанції щодо відсутності в цьому випадку підстав для припинення кредитних та іпотечних зобов'язань і для задоволення первісного позову, а також стосовно задоволення позовних вимог банку про звернення стягнення на предмет іпотеки, можна погодитися.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 2 березня 2016 року.

Що стосується посилань осіб, які подали апеляційну скаргу, на правові позиції Верховного Суду України, що у разі неналежного виконання позичальником зобовязань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом. Повернення яких відповідно до умов договору визначене періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватись з моменту настання строку погашення чергового платежу. На підставі чого вважали, що сплинув строк позовної давності, яку вони просили застосувати.

Колегія суддів вважає, що в даному випадку дані правові позиції не застосовуються, оскільки судом встановлено, що 25.12.2007 року між Товариством з обмеженою відповідальністю Комерційний банк "АРМА" в особі директора Одеської філії TOB КБ "АРМА" ОСОБА_10 та ОСОБА_3 було укладено Кредитний договір № 33-14/03-07, відповідно до якого Банк надав відповідачу ОСОБА_3 кредит на поточні потреби у сумі 750 000 гривень, строком по 24.12.2008 року

Як вбачається з матеріалів справи, 12.08.2011 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу був виданий виконавчий напис про звернення стягнення на предмет іпотеки, у зв'язку з чим відкрито виконавче провадження.

Постановою головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ ОСОБА_15 від 29.12.2011 року зазначений виконавчий документ - виконавчий напис нотаріуса був повернутий стягувачу у зв'язку з нездійсненням авансування виконавчих дій та роз'яснено право повторного пред'явлення вказаного напису до виконання у строк до 29.12.2012 року.

Постановою Головного державного виконавця від 23.03.2012 року виконавче провадження знову було відкрито та запропоновано боржникові самостійно виконати вимоги виконавчого документу.

Постановою від 21.09.2012 року вищезазначений виконавчий документ був знову повернутий стягувачу у зв'язку з неможливістю виконання, так як ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 29.01.2008 року у справі № 2-3788/08 на іпотечне майно був накладений арешт.

Тобто банк вжив заходи щодо стягнення заборгованості шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки на підставі виконавчого напису нотаріуса, а тому висновок висновок зазначений в апеляційній скарзі про відмову у задоволенні позову у звязку з пропушенням строку позовної давності не ґрунтується на встановлених законом правилах щодо початку перебігу і переривання строку позовної давності.

Аналогічного висновку дійшов і Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в своїх ухвалах від 25 листопада 2015 року та 16 березня 2016 року.

Відповідно до положень п. 17 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобовязання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобовязання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

На підставі наведеного суд обґрунтовано вважав, що строк звернення до суду позивачем пропущений не був.

Згідно ч. 2 ст. 39 Закону України «Про іпотеку» одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки суд за заявою іпотекодержателя вправі винести рішення про виселення мешканців, якщо предметом іпотеки є житловий будинок або житлове приміщення.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх, мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом. Після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у і встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Згідно з ч. З ст. 109 ЖК України звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають у ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу (іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги, якщо сторонами не погоджено більший строк. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Таким чином, ЗУ "Про іпотеку" передбачає можливість виселення мешканців квартири, яка перебуває в іпотеці, в судовому порядку як під час задоволення позову про звернення стягнення на предмет іпотеки, так і в подальшому, але з дотриманням обов'язкової процедури письмового попередження про звільнення житлового приміщення протягом одного місяця.

Порядок виконання рішення про виселення боржника передбачений ст.78 Закону України «Про виконавче провадження». Частина 4 названої статті встановлює, що виселення полягає у звільненні приміщення, зазначеного у виконавчому документі, від особи (осіб), яка виселяється, її майна, домашніх тварин та у забороні такій особі користуватися цим приміщенням. Примусовому виселенню підлягають виключно особи, зазначені у виконавчому листі.

Крім того відповідно до пункту 8 частини 1 статті 346 Цивільного кодексу України право власності на майно припиняється у разі звернення стягнення на нього за зобов'язаннями власника.

Оскільки право власності відповідачів на домоволодіння, що є предметом іпотеки, припиняється з набуттям права власності на неї Банком, їх слід визнати такими, що втратили право користування квартирою.

Стаття 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ІУ від 11 грудня 2003 року вживає наступні терміни в такому значенні:

місце проживання - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік;

реєстрація - внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації.

Відповідно до статті 7 Закону України № 1382-ІУ «Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.»

Крім того відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» рішення суду про виселення, яке набрало законної сили, є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи.

Пунктом 43 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» № 5 від 30 березня 2012 року передбачено, що суд за заявою іпотеко держателя одночасно з рішенням про звернення стягнення на предмет іпотеки за наявності підстав, передбачених законом, ухвалює рішення про виселення мешканців цього житлового будинку чи житлового приміщення.

На підставі наведеного, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що вимоги про виселення відповідачів засновані на законі та відповідають умовам укладених договорів, а тому є обґрунтованими і такими, що підлягають задоволенню, в частині виселення інших осіб які зареєстровані та/або проживають у спірному будинку слід відмовити, так як вказані особи участі у справі не приймали, а суд позбавлений можливості вирішувати питання щодо прав осіб які не приймали участі у справі.

При таких даних суд першої інстанції, дійшов обгрунтованого висновку про те, що в справі міститься достатньо доказів для ухвалення рішення про задоволення позову в частині звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення відповідачів.

Колегія суддів не бере до уваги доводи викладені в апеляційній скарзі, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та не спростовують зазначене вище.

Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Оскільки суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги в повному обсязі то обґрунтовано стягнув з відповідачів на користь позивача судові витрати по сплаті державного мита.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги переконливими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія,

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 відхилити.

Рішення Київського районного суду міста ОСОБА_13 від 04 червня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Головуючий: В.А. Станкевич

Судді: О.Д. Варикаша

ОСОБА_2