У Х В А Л А

2 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Охрімчук Л.І., Яреми А.Г.,

розглянувши заяву ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року у зв'язку з нововиявленими обставинами в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолій Іванович, про визнання недійсним договору дарування,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13 січня 2011 року, відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_7

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 22 липня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, відмовлено в задоволенні заяви ОСОБА_7 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року у зв'язку з нововиявленими обставинами.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено, ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року залишено без змін.

У квітні 2016 року до Верховного Суду України звернулась ОСОБА_4 із заявою про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, а саме статей 203, 215, 225, 231 ЦК України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах, а також на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм процесуального права, а саме статей 10, 11, 15, 59, 60 ЦПК України.

У підтвердження неоднаковості застосування норм матеріального та процесуального права заявниця надала ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 січня 2012 року.

Перевіривши доводи заявниці, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Відхиляючи касаційну скаргу ОСОБА_4 й залишаючи в силі ухвалу суду апеляційної інстанції, суд касаційної інстанції зазначив, що рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_4 про визнання недійсним договору дарування з підстав відсутності доказів того, що у момент вчинення спірного договору дарування дарувальник не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, тому суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що доводи ОСОБА_4, наведені у заяві про перегляд судового рішення у зв'язку з нововиявленими обставинами, не підпадають під ознаки нововиявлених, оскільки вони не стосуються обставин, якими обґрунтовувались її вимоги про визнання правочину недійсним, унаслідок чого не підлягали з'ясуванню при вирішенні спору.

У наданій для порівняння ухвалі від 18 січня 2012 року Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ зазначив, що суд першої інстанції, встановивши, що унаслідок захворювання дарувальник не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому правочин, вчинений в такому стані, не відображає справжньої волі особи щодо встановлення чи припинення цивільних прав та обов'язків, дійшов обґрунтованого висновку про визнання спірного договору дарування недійсним з підстав, передбачених статтею 225 ЦК України.

У судовому рішенні, наданому заявницею на підтвердження підстав для перегляду судового рішення, та в судовому рішенні, про перегляд якого подано заяву, наявні різні фактичні обставини справи, що не свідчать про неоднакове застосування судом касаційної інстанції однієї і тієї самої норми матеріального права.

Доводи, які наведені в заяві, щодо порушення норм процесуального права не свідчать про наявність підстав для перегляду судових рішень згідно вимог пункту 2 частини першої статті 355 ЦПК України.

За таких обставин вважати заяву ОСОБА_4 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховного Суду України справи за заявою ОСОБА_4 про перегляд рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 серпня 2010 року у зв'язку з нововиявленими обставинами в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Анатолій Іванович, про визнання недійсним договору дарування за заявою ОСОБА_4 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 лютого 2016 року та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 24 вересня 2015 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Л.І. Охрімчук

А.Г. Яреми