Справа № 219/1619/16-ц
Провадження № 2/219/1423/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07.06.2016 року

Артемiвський мiськрайонний суд Донецької областi у складі

головуючого судді Шевченко Л.В.,

при секретарі судового засідання Брагіній М.В.

представника позивача - ОСОБА_1 (на підставі довіреності від 12.11.2015 року)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Бахмут Донецької області цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Серебрянської сільської ради, треті особи: Відділ держгеокадастру в Артемівському районі Донецької області, Друга Артемівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4

про визнання права власності в порядку спадкування за законом

В С Т А Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 2,7276 га із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Серебрянської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого на підставі розпорядження голови Артемівської райдержадміністрації від 02.11.2005 року № 695 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, в порядку спадкування за законом внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5. В позовній заяви вона вказує, що коли померла її мати, ОСОБА_5, вона у встановленому законом порядку спадщину прийняла, подавши 15.09.2015 року заяву до Другої державної нотаріальної контори. При зверненні її до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини із вказаною заявою, нотаріусом зроблено запит щодо надання витягу з Кадастрового реєстру. Як було встановлено відділом Держгеокадастру в Артемівському районі Донецької області згідно Державного акту померлій матері позивача належить земельна ділянка площею 2,7276 га з кадастровим номером НОМЕР_4, яка згідно даних Державного земельного кадастру рахується за ОСОБА_4, що унеможливлює надання витягу з Державного земельного кадастру та довідки про вартість земельної ділянки, і в подальшому видати їй свідоцтво про право власності на земельну ділянку в порядку спадкування, що порушує її право як спадкоємиці за законом. Позов обґрунтовує ст.ст. 15,16, 328, 392, 1225 ЦК України.

Ухвалою судді від 02 березня 2016 року відкрито провадження у зазначеній справі.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити та врахувати, що інший спосіб захистити своє право у спадкоємиці відсутній.

Згідно положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності.

Відповідач по справі Серебрянська сільська рада про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином, представник відповідача в судове засідання не з'явився. Від відповідача до суду надійшла письмова заява від 09/03/2016 року за вих. № 122 (вх. № 5459) з проханням розглянути справу без участі представника сільської ради, проти позовної заяви ОСОБА_2 не заперечують ( а. с. 35).

В попередньому судовому засіданні ОСОБА_4 (третя особа) вказувала на те, що дійсно її земельній ділянці присвоєно номер НОМЕР_4, однак площа її земельної ділянки 2,7277 га і отримала вона її у спадок від чоловіка - ОСОБА_6. 21.03.2016 року ОСОБА_4 подані заперечення проти позовних вимог, у яких вона посилаючись на відсутність письмової відмови нотаріуса, та вважаючи, що позивач мала можливість виправити помилку в Держгеокадастрі і потім звернутися до нотаріуса у встановленному порядку, просила відмовити в задоволенні позовних вимог.

Представник третьої особи ОСОБА_7 в судовому засіданні 25.03.2016 року підтримав заперечення ОСОБА_4 і просив відмовити в задоволенні позовних вимог. 27.04.2016 року від представника третьої особи ОСОБА_8 надійшла заява про розгляд цивільної справи без їх участі.

Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру в Артемівському районі Донецької області Танімова Н.В. в судовому засіданні 25.03.2006 року проти задоволення позовних вимог не заперечувала, вважала що необхідно ухвалити рішення про визнання права власності на земельну ділянку № НОМЕР_5 площею 2, 7276 як було визначено проектом із землеустрою щодо організації земельних часток (паїв) власників сертифікатів на право на земельну частку (пай) та у відповідності до Розпорядження Артемівської райдержадміністрації № 695 від 02.11.2005 року.

Представник третьої особи Відділу Держгеокадастру в Артемівському районі Донецької області Семоволос О.П. в судовому засіданні 07.06.2016 року підтвердила позицію Відділу та вважала, що позов ОСОБА_2 підлягає задоволенню, а також вважала , що необхідно скасувати реєстрацію спірної земельної ділянки за ОСОБА_4, оскільки мала місце помилка і так не може бути, щоб за ОСОБА_4 тепер було зареєстровано дві земельні ділянки, хоча вона має право тільки на одну земельну ділянку площею 2,7277 га на території Серебрянської сільської ради.

Державний нотаріус Літвінова В.А. просила розглянути справу за її відсутності.

Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, вислухавши пояснення представника позивача та третіх осіб, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_3 року померла мати позивача ОСОБА_5, про що свідчить свідоцтво про смерть серії НОМЕР_6 (а. с. 8). Позивач є донькою ОСОБА_5, про що свідчить Свідоцтво про народження серії НОМЕР_7 (арк. с.9), свідоцтво про шлюб та зміну прізвища на «ОСОБА_5» № НОМЕР_8 (арк. с. 10).

Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 10 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті.

Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Відповідно до п. 11 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Статтями 1217, 1218, ЦК України визначено, що спадщина здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1, ч.5. ст. 1268 ЦК України спадкоємець має право прийняти спадщину, яка незалежно від часу прийняття належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини.

Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.

Відповідно до ст. 16 ЦК України, визнання права є одним із способів захисту порушеного майнового права.

Відповідно до ст. 114 ЦПК України: Позови, що виникають з приводу нерухомого майна, пред'являються за місцезнаходженням майна або основної його частини, враховуючи місцезнаходження, позов пред'являється за правилами виключної підсудності за місцем знаходження земельної ділянки.

Частиною 1 ст. 1297 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою... .

Частина 5 статті 3 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень" передбачає, що право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою.

Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

В силу ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов"язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч. 2 ст. 1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 ЦК України.

Положеннями ст. 1258 ЦК України передбачено, що спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 ЦК України.

Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Згідно ч. 2 ст. 1274 ЦК України спадкоємець за законом має право відмовитися від прийняття спадщини на користь будь-кого із спадкоємців за законом незалежно від черги.

За життя ОСОБА_5 на праві власності належала земельна ділянка площею 2,7276 га, розташована на території Серебрянської сільської ради Донецької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_3, виданого на підставі розпорядження голови Артемівської райдержадміністрації від 02.11.2005 року № 695 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10 (арк. с.14).

Відповідності до правової позиції Верховного Суду України від 23 січня 2013 року у справі № 6-164 цс12 зазначено, що в спадкоємця, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, права володіння та користування спадковим майном виникають з часу відкриття спадщини.

Як спадкоємець за законом, позивач прийняла спадщину матері, подавши 15.09.2015 року до Другої артемівської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. В той же день, 15.09.2015 року син померлої, ОСОБА_12, звернувся до Другої артемівської державної нотаріальної контори з заявою про відмову від належної йому частки спадкового майна, що залишилось після смерті ОСОБА_5 Державним нотаріусом Літвіновою В.А. сформовано Витяг № 41508878 про реєстрацію в Спадковому реєстрі спадкової справи № 57939160 (арк. с.84-93).

Згідно Розпорядження голови районної державної адміністрації від 02.11.2005 року № 695 власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо організації території земельних частко (паїв) в межах території Серебрянської сільської ради, у тому числі ОСОБА_5, яка проживала за адресою: АДРЕСА_1 номер сертифікату НОМЕР_9, номер земельної ділянки НОМЕР_5, площа земельної ділянки 2,7276 кадастровий номер НОМЕР_4 (арк. с.64,65). Видано державний акт на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_3.

Відповідно до Розпорядження голови районної державної адміністрації № 555 від 22.08.2006 року ОСОБА_6 видано Державний акт на право власності на земельну ділянку (серія НОМЕР_10) площею 2,7277 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Серебрянської сільської ради Артемівського району Донецької області, з кадастровим номером НОМЕР_11, номер земельної ділянки НОМЕР_12 (арк. с. 73, 76, 78, 81) на підставі сертифікату НОМЕР_13, узгоджено план зовнішніх меж земельної ділянки, що передається у власність (арк. с.82).

Згідно плану, наданому суду Відділом Держгеокадастру Артемівського району, земельні ділянки ОСОБА_5 (№ НОМЕР_5 площею 2,7276 га) та ОСОБА_6 (№ НОМЕР_12 площею 2,7277 га) знаходяться поруч (арк. с.83).

Згідно положень ст. 21 Закону України «Про Державний земельний кадастр» площа земельної ділянки, її межі та цільове призначення вносяться до державного земельного кадастру з відповідної документації із землеустрою.

За положеннями ст. 24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку за заявою: особи, якій за рішенням органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування надано дозвіл на розроблення документації із землеустрою, що є підставою для формування земельної ділянки при передачі її у власність чи користування із земель державної чи комунальної власності, або уповноваженої нею особи; власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності (у разі поділу чи об'єднання раніше сформованих земельних ділянок) або уповноваженої ними особи; органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування (у разі формування земельних ділянок відповідно державної чи комунальної власності). Підставою для відмови у здійсненні державної реєстрації земельної ділянки є: розташування земельної ділянки на території дії повноважень іншого Державного кадастрового реєстратора; подання заявником документів, передбачених частиною четвертою цієї статті, не в повному обсязі; невідповідність поданих документів вимогам законодавства; знаходження в межах земельної ділянки, яку передбачається зареєструвати, іншої земельної ділянки або її частини. На підтвердження державної реєстрації земельної ділянки заявнику безоплатно видається витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Витяг містить всі відомості про земельну ділянку, внесені до Поземельної книги. Складовою частиною витягу є кадастровий план земельної ділянки. При здійсненні державної реєстрації земельної ділянки їй присвоюється кадастровий номер.

Вищенаведене свідчить про те, що Державний акт на право власності на землю на ім'я ОСОБА_5 був виданий раніше, ніж свій Державний акт на право власності на землю отримав ОСОБА_6, однак в його державному акті було допущено технічну помилку і вказано аналогічний кадастровий номер земельної ділянки. Тому, суд приходить до висновку, що саме у Державному акті на ім'я ОСОБА_6 було помилково вказано кадастровий номер НОМЕР_4, з чим в наступному і погодилась ОСОБА_4, зареєструвавши своє право приватної власності на земельну ділянку площею 2,7277 га з кадастровим номером НОМЕР_11, але не виправила номер земельної ділянки. Суд також зазначає, що площа земельної ділянки (2,7276 га) з кадастровим номером НОМЕР_4, що відображена у Національній (Публічній) кадастровій карті України, не відповідає площі (2,7277 га), визначеній на праві власності за ОСОБА_4 (як за спадкоємицею ОСОБА_6) згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серія НОМЕР_10.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 56016036 за ОСОБА_4, код РНОКПП НОМЕР_14, зареєстровано на праві приватної власності будинок, реєстраційний номер 23825848 (арк. с. 96,97) та згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 57371217 за реєстраційним номером 09 державним реєстратором Артемівського міськрайонного управління юстиції 04.04.2016 року зареєстрована земельна ділянка площею 2,7277 га з кадастровим номером НОМЕР_11 (арк..с. 106, 107).

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна № 57360752 за запитом кадастрового номеру земельної ділянки НОМЕР_4 у Реєстрі прав власності на нерухоме майно відомості відсутні (арк. с. 105).

Проте, за даними Державного земельного кадастру (Національної кадастрової системи) земельна ділянка з кадастровим номером НОМЕР_4 площею 2,7276 га рахується за фізичною особою ОСОБА_4 (до прийняття спадщини вона належала ОСОБА_6) (арк.с.104). Подавши документи для реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером НОМЕР_11 ОСОБА_4, завідомо знаючи, що в Державному акті помилково зазначено кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_15, не виправивши її, подала документи на реєстрацію до Артемівського управління юстиції і фактично тепер є власницею двох земельних ділянок.

Статтею 17 Загальної декларації прав людини, передбачено - ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.

Відповідно до змісту ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», при розгляді справ українські суди повинні застосовувати Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Також, у п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі» зазначено, що «в мотивувальній частині кожного рішення у разі необхідності мають бути посилання на Конвенцію та рішення Європейського суду, які згідно з Законом №3477 «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» є джерелом права і підлягають застосуванню в такій справі».

Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України.

Рішення Європейського суду є офіційною формою роз'яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв'язку з цим - джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

З огляду на вищевикладене вбачається, що положення ч.1 ст.1268 ЦК України стосовно захисту права власності повністю відповідає захисту права власності, яке гарантується ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, що у відповідності до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «ОСОБА_5 Девелопментс ЛТД» проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов'язків цивільного характеру (п.36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голдер проти Сполученого королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Відповідно до положення ст. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

В силу ч. 1 ст. 126 ЗК України в редакції, яка діяла до 07.07.2011 року, право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом.

Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення.

Відповідно до ст. 373 ЦК України право власності на землю ( земельну ділянку ) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення.

Стаття 81 ЗК України передбачає, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.

Оцінюючи добуті в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю, оскільки по-перше, відповідач визнав позовні вимоги і вони знайшли своє повне підтвердження в судовому засіданні, суд приймає вказане визнання позову, оскільки такі дії відповідача не суперечать закону та не порушують права, свободи чи інтереси інших осіб, тому, відповідно до вимог ч. 4 ст. 174 ЦПК України, а по-друге, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_5, яка проживала в АДРЕСА_1 згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого на підставі розпорядження голови Артемівської райдержадміністрації від 02.11.2005 року № 695 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10, на праві власності належала земельна ділянка площею 2,7276 га із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Серебрянської сільської ради, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4. Позивачка спадщину прийняла та її спадкові права не оспорюються, інші спадкоємці на спадщину не претендують, однак через невідповідність в Державному акті, позивачка позбавлена можливості оформити свої спадкові права в нотаріальних органах.

Суд за клопотанням представника позивача вирішив не застосовувати до Серебрянської сільської ради Артемівського району Донецької області положення ст.88 ЦПК України.

На підставі викладеного, керуючись ст. 15, 16, 328, 392, 1220, 1225, ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 88, 213, 214, 215, 294 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 до Серебрянської сільської ради, третя особа: Відділ держгеокадастру в Артемівському районі Донецької області, Друга Артемівська державна нотаріальна контора, ОСОБА_4 про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ІПН НОМЕР_1, НОМЕР_2, виданий 19.11.2008 року Артемівським РВ, яка зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_2 - право власності на земельну ділянку площею 2,7276 га із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Серебрянської сільської ради, згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії НОМЕР_3, виданого на підставі розпорядження голови Артемівської райдержадміністрації від 02.11.2005 року № 695 та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 10, кадастровий номер земельної ділянки НОМЕР_4, в порядку спадкування за законом внаслідок смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 року ОСОБА_5.

Рішення ухвалено в судовому засіданні 07.06.2016 року. Вступну та резолютивну частини рішення оголошено 07.06.2016 року. Повне рішення оформлено та підписано суддею 09.06.2016 року.

На рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Донецької області через Артемівський міськрайонний суд Донецької області протягом 10 днів після його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Суддя Л.В.Шевченко