У х в а л а

іменем україни

8 червня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів:Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» до ОСОБА_6 про розірвання договору та за позовом ОСОБА_6 до Державного підприємства «Житлоінбуд», Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест», третя особа: Інститут фізіології рослин і генетики Національної академії наук України, про тлумачення умов договору, визнання права і припинення обов'язку, за касаційними скаргами Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» та Державного підприємства «Житлоінбуд» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» (далі - ТОВ «Форум-Інвест») звернулось до суду з позовом про розірвання договору, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач не доплатила реальну ринкову вартість житла в розмірі 976 800 грн за договором про залучення інвестицій в будівництво житла, за яким ОСОБА_6 як інвестор зобов'язалася здійснити інвестування шляхом оплати в повному обсязі вартості квартири загальною площею 48,60 кв. м у житловому будинку по АДРЕСА_2

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про тлумачення умов договору, визнання права і припинення обов'язку, оскільки на виконання зазначеного договору 26 травня 2004 року вона як інвестор сплатила перший внесок у розмірі 30 % в сумі 63 732 грн в якості оплати 18,74 кв. м площі квартири, за ціною 3 400 грн. за 1 кв. м площі квартири, відповідно до умов договору № В31/4-2/1-2 та картки розрахунків. При цьому згідно з п. 1.3 договору № 31/4-2/1-2 строком введення будинку із квартирою в експлуатацію було визначено II квартал 2006 року.

Зважаючи на прострочення строку введення в експлуатацію житлового будинку із квартирою, ОСОБА_6 як інвестор зупинила виконання свого зустрічного зобов'язання щодо оплати вартості площі квартири. Житловий будинок фактично було введено в експлуатацію лише 3 серпня 2011 року.

У зв'язку із простроченням виконавцями на шість років свого обов'язку щодо введення в експлуатацію будинку, посилаючись на Закон України «Про захист прав споживачів», позивач просила стягнути із ДП «Житлоінбуд» і ТOB «Форум-інвест» неустойку в розмірі трьох відсотків від загальної вартості квартири.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року, в задоволенні позову ТОВ «Форум-Інвест» відмовлено. Позов ОСОБА_6 задоволено частково.

Визнано недійсними положення п. 3.1, п. 3.2, п. 3.3, п. 3.4 і п. 3.9 договору про залучення інвестицій у будівництво житла від 25 травня 2004 року, укладеного з ОСОБА_6

Надано тлумачення умовам п. 3.6 - 3.8 договору про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року та картки платежів до нього, як таким, що встановлюють вартість 1 кв. м у сумі 3 400 грн 85 коп. для об'єкта інвестування однокімнатної квартири АДРЕСА_2, загальною площею 51,3 кв. м.

Визнано припиненим, шляхом виконання, зобов'язання ОСОБА_6 як інвестора з оплати загальної площі 51,3 кв. м однокімнатної квартири, вартість якої становить 174 463 грн 61 коп. за ціною 3 400 грн 85 коп за 1 кв. м.

Визнано право власності ОСОБА_6 на квартиру АДРЕСА_2, загальною площею 51,3 кв. м.

Визнано право ОСОБА_6 як інвестора зареєструвати право власності на вказану квартиру, вартість якої, 174 463 грн 61 коп., сплачено повністю за договором про залучення інвестицій у будівництво житла від 25 травня 2004 року.

Зобов'язано ДП «Житлоінбуд» невідкладно передати ОСОБА_6 документи, необхідні для реєстрації її права власності на однокімнатну квартиру, а саме: засвідчені копію рішення Київської міської ради від 8 лютого 2007 року за № 68/729; копію сертифіката серії НОМЕР_1, виданого 1 серпня 2011 року інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у м. Києва; копію розпорядження Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації «Про присвоєння поштової адреси житловому будинку з вбудованими приміщеннями та підземною автостоянкою за адресою: АДРЕСА_2», довідку Київської міської державної адміністрації про виконання умов з передачі коштів пайової участі (внесків) замовників (інвесторів) на розвиток галузей соціальної та інженерно-транспортної інфраструктури міста Києва, перелік фізичних та юридичних осіб, кошти яких залучалися на інвестування фінансування будівництва житлового будинку з вбудованими приміщеннями та підземною автостоянкою за адресою: АДРЕСА_2; довідку про повну оплату вартості однокімнатної квартири інвестором ОСОБА_6 згідно з договором про залучення інвестицій в будівництво житла; оригінал технічного паспорта на вказану квартиру.

Зобов'язано ДП «Житлоінбуд» невідкладно передати за актом приймання-передачі ОСОБА_6 однокімнатну квартиру АДРЕСА_2, вартість якої було оплачено повністю ОСОБА_6 як інвестором на виконання договору про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року.

Стягнуто на корить ОСОБА_6 із ДП «Житлоінбуд» 9 727 403 грн 40 коп. за прострочення строку введення в експлуатацію будинку за договором про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року.

Стягнуто на корить ОСОБА_6 із ДП «Житлоінбуд» пеню у сумі 507 689 грн 11 коп. за прострочення зобов'язання надати всі документи, необхідні для оформлення права власності на квартиру, за договором про залучення інвестицій в будівництво житла від 25 травня 2004 року.

Вирішено питання про стягнення судового збору. В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

У касаційних скаргах ТОВ «Форум-Інвест» та ДП «Житлоінбуд» просять суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «Форум-Інвест» задовольнити, а у задоволенні позову ОСОБА_6 відмовити, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Судом встановлено, що згідно з договором про будівництво житлового будинку на АДРЕСА_2 від 6 червня 2002 року, укладеного між Національною академією наук України як замовником та ДП «Житлоінбуд» при Управлінні державної охорони України, останнє зобов'язалося як інвестор-підрядник інвестувати збір вхідних даних, проектування та будівництво об'єкта - житлового будинку з усією інфраструктурою на земельній ділянці по АДРЕСА_2 (п.п. 2.3.1 п. 2.3 договору); виконати всі роботи відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації (п.п. 5.4.6 п. 5.4 договору) (а. с. 186 т. 1).

При цьому згідно з п. 3.3 договору компенсація всіх витрат замовника НАН України пов'язаних з виконанням цього договору, здійснюється шляхом набуття ним права власності на квартири об'єкта загальною площею 3 553 кв. м, що становить 10 % загальної площі житлових та офісних приміщень об'єкта. Решта площі об'єкта належить інвестору-генпідряднику, тобто ДП «Житлоінбуд».

Відповідно до п.п. 5.3.3 п. 5.3 договору, ДП «Житлоінбуд» як інвестор-генпідрядник має право після підписання цього договору самостійно укладати інвестиційні договори зі співінвесторами на інвестування вбудовано-прибудованих приміщень та належної йому частки житлових приміщень.

Разом з цим відповідно до п.п. 5.4.2 п. 5.4 договору ДП «Житлоінбуд» як інвестор-генпідрядник зобов'язано забезпечити фінансування проектних робіт та будівництво об'єкта в повному обсязі, у тому числі шляхом залучення інвестицій за рахунок належної йому в об'єкті пайової частки.

Також встановлено, що 30 вересня 2003 року між ДП «Житлоінбуд» як довірителем та ТОВ «Форум-Інвест» як повіреним було укладено договір доручення про залучення інвестицій в будівництво житла, нежитлових приміщень та паркінгу № 34-05/03 (а. с. 192 т. 1), згідно з яким повірений ТОВ «Форум-Інвест» зобов'язалося за дорученням довірителя ДП «Житлоінбуд» здійснювати від імені та в інтересах останнього пошук інвесторів - фізичних (юридичних) осіб для залучення інвестицій у будівництво об'єктів нерухомості (житла, нежитлових приміщень, паркінгу) за адресою: АДРЕСА_2, з метою подальшого оформлення інвесторами - фізичними (юридичними) особами права власності на об'єкти нерухомості. Повірений в інтересах довірителя укладає договори з фізичними (юридичними) особами згідно з п. 1.3 договору № 34-05/03. Повірений перераховує грошові кошти довірителю, отримані від інвесторів - фізичних (юридичних) осіб.

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що ТОВ «Форум-Інвест» представляло та діяло від імені ДП «Житлоінбуд» у правовідносинах із інвесторами стосовно інвестування в будівництво житлового будинку за адресою: АДРЕСА_2.

На підставі вказаних повноважень 25 травня 2004 року між ТОВ «Форум-Інвест» як повіреним та інвестором ОСОБА_6 було укладено договір про залучення інвестицій в будівництво житла (а. с. 168 т. 1).

Встановлено, що згідно п. 1.1 - 1.2 наведеного договору його предметом визначено залучення інвестицій в довірче управління для будівництва житлового об'єкта. Об'єкт інвестування - житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_2, секція № 4, поверх 2, кількість кімнат - 1, загальна площа 48,60 кв. м, житлова площа 20,20 кв. м.

Разом з цим згідно з договором від 25 травня 2004 року сторони визначили:

п. 3.1. Інвестор зобов'язується здійснити інвестування в сумі, що відповідає вартості загальної площі об'єкту інвестування та визначається на підставі вартості 1 кв. м загальної площі на дату фактичного внесення грошових коштів;

п. 3.6. Внесення грошових коштів інвестором здійснюється згідно з погодженим графіком інвестування. Перший внесок в розмірі 30 % здійснюється протягом 7 (семи) банківських днів з моменту підписання договору;

п. 3.7. Дані по розрахунках між інвестором та організацією фіксуються в Картці розрахунків. Картка розрахунків заповнюється при підписанні даного договору та є його невід'ємною частиною. Зміни можуть бути внесені тільки на підставі здійснених у письмовій формі та оформлених додаткових угод про зміни умов даного договору.

Крім того, встановлено, що у картці розрахунків до договору сторони шляхом проставлення підписів погодили вартість 1 кв. м квартири у сумі 3 400 грн (а. с. 171 т. 1.) і згідно з квитанцією від 26 травня 2004 року та картки розрахунків за договором ОСОБА_6 було оплачено перший внесок у розмірі 30 % в сумі 63 732 грн в якості оплати 18,74 кв. м площі квартири.

Згідно п. 1.2. договору строком введення будинку (секції) із квартирою в експлуатацію визначено ІІ квартал 2006 року.

Житловий будинок було введено в експлуатацію 3 серпня 2011 року (а. с. 176 т. 1), визначено замовником будівництва Інститут фізіології рослин і генетики Національного академії наук України.

Розпорядженням Голосіївської районної адміністрації в м. Києві від 28 березня 2012 року за № 190 присвоєно вищезазначеному житловому будинку поштову адресу: АДРЕСА_2 (а. с. 177 т. 1).

Згідно з технічним паспортом від 28 листопада 2012 року на квартиру АДРЕСА_2, за результатами обмірів площа квартири виявилась більшою за проектну та фактично склала 51,30 кв. м (а.с. 178 т. 1).

Як вбачається з матеріалів справи, на звернення ОСОБА_6 ТОВ «Форум-Інвест» листом від 5 березня 2012 року повідомило, що фактична площа збудованої квартири складає 51,30 кв. м з яких до оплати підлягає залишок 32,56 кв. м за ціною 1 кв. м у розмірі 19 800 грн та загальною вартістю до оплати 644 688 грн, яку визначено наказом від 20 вересня 2011 року за № 19-09/11 (а. с. 8 т. 1).

Крім того, встановлено, що наказом від 12 вересня 2012 року за № 09-09/12 (а. с. 194 т. 1) та від 12 вересня 2012 року за № 15-09/12 (а. с. 200 т. 1) ДП «Житлоінбуд» було визначено вартість 1 кв.м. площі квартири у сумі 30 000 грн.

Відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що цей закон регулює відносини між споживачами товарів (робіт, послуг) і виробниками, виконавцями, продавцями в умовах різних форм власності, встановлює права споживачів та визначає механізм реалізації державного захисту їх прав.

Споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Продукція - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.

Разом з цим положеннями абз. 1 і п. 6 абз. 2 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (в редакції від 18 листопада 2003 року) визначено, що споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про товари (роботи, послуги), що забезпечує можливість їх свідомого і компетентного вибору.

Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).

Інформація про товари (роботи, послуги) повинна містити дані про ціну (тариф).

У свою чергу, ціна - це грошове відображення вартості товару (послуги) згідно з Методологічними положеннями щодо організації статистичного спостереження за змінами цін (тарифів) на споживчі товари (послуги) і розрахунку індексу споживчих цін, затверджених наказом Держкомстату від 3 квітня 2001 року за № 178, що діяв у спірний період.

Згідно зі ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів» умови договору, що обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими законодавством, визнаються недійсними.

При цьому умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним (ч. 1 і ч. 4 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» у редакції на час розгляду справи).

Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, керуючись вимогами Закону України «Про захист прав споживачів», дійшов обґрунтованого висновку про визнання недійсними положення п. 3.1 - 3.4, 3.9 договору та такими, що обмежуються права споживача ОСОБА_6 і створюють дисбаланс договірних прав та обов'язків.

Крім того, обґрунтованими є висновки судів щодо задоволення вимог ОСОБА_6 про тлумачення положень інвестиційного договору стосовно вартості 1 кв. м площі квартири, оскільки умови договору не містять однозначного визначення у грошовому виразі ціни за 1 кв.м., тобто є двозначним.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК Українизміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 637 ЦК України тлумачення умов договору здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Положеннями ч. 2 і ч. 3 ст. 213 ЦК України визначено, що на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Вимогами ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» зазначено, що нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

Таким чином, суд першої інстанції, керуючись нормами ст. ст. 213, 637 ЦК України та ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», обґрунтовано встановив вартість 1 кв. м загальної площі квартири в розмірі 3 400 грн.

Задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання припиненими зобов'язання щодо оплати площі квартири, суди виходили з того, що виконавцем ДП «Житлоінбуд» порушено зобов'язання за договором щодо введення в експлуатацію будинку. Докази про відсутність вини ДП «Житлоінбуд» в порушенні вказаного зобов'язання, а також завчасного повідомлення інвестора ОСОБА_6 про поважність обставин про зупинення будівництва та прострочення введення його в експлуатацію на шість років у матеріалах справи відсутні. А тому ОСОБА_6 обґрунтовано скористалася правом на зупинення виконання зустрічного обов'язку із оплати вартості загальної площі квартири.

Вказаний висновок судів є обґрунтованим та відповідає вимогам ст. 538 ЦК України, в якій зазначено, що у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі.

Положеннями п. 3.5. договору визначено, що інвестування здійснюється шляхом внесення грошових коштів на поточний рахунок організації в додатково узгодженому сторонами порядку або іншим способом, який не суперечить домовленості сторін та чинному законодавству України.

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 537 ЦК України, боржник має право виконати свій обов'язок шляхом внесення належних з нього кредиторові грошей або цінних паперів у депозит нотаріуса, нотаріальної контори в разі ухилення кредитора або уповноваженої ним особи від прийняття виконання або в разі іншого прострочення з їхнього боку.

Аналогічне визначено положеннями ст. 85 Закону України «Про нотаріат».

Враховуючи викладене, суди правильно зазначили, що ОСОБА_6 належним чином виконала зобов'язання щодо оплати загальної площі 51,3 кв. м квартири за ціною 3 400 грн. за 1 кв. м і повною вартістю 174 420 грн, шляхом внесення коштів на депозит приватного нотаріуса, що підтверджується квитанцією № 3 від 10 березня 2015 року у сумі 101 524 грн та квитанцією № 4 від 10 квітня 2015 року у сумі 9 164 грн, а всього 110 688 грн.

Проте, задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру АДРЕСА_2 та про визнання права зареєструвати право власності на вказану квартиру, суд першої інстанції з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов передчасного висновку про те, що ОСОБА_6, оплативши повністю загальну площу квартири за договором, має право на підставі ст. 392 ЦК України вимагати визнання права власності у судовому порядку.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Разом з тим, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Зі змісту ч. 5 ст. 11 ЦК Українивипливає, що цивільні права можуть виникати з рішення суду лише у випадках, встановлених актами цивільного законодавства.

Тобто повинна бути пряма норма, якою передбачено право визнання цивільного майнового права за рішенням суду.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач звернувся до суду за захистом майнового права на новостворене майно.

Враховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій, не звернули уваги на те, що порядок та умови набуття права власності на новостворене майно врегульовані положеннями ст. 331 ЦК України, яка не передбачає можливості виникнення права власності на новостворене нерухоме майно за рішенням суду.

Крім того, відповідно до роз'яснень, викладених в абз. 4 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 14, обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57-60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, визначено обов'язковість установлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів.

Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.

Задовольняючи вимоги ОСОБА_6 про стягнення неустойки в розмірі трьох відсотків від загальної вартості квартири у загальній сумі 9 727 403 грн 40 коп. та стягнення неустойки за прострочення обов'язку передати документи - у сумі 507 689 грн 11 коп., суди виходили з того, що ДП «Житлоінбуд» прострочено обов'язок щодо введення в експлуатацію будинку із спірною квартирою в період з 30 червня 2006 року - 1 серпня 2011 року, а всього на 1 859 днів, а також не виконано обов'язок щодо передачі відповідних документів.

Проте вказаний висновок суду не відповідає нормам чинного законодавства з огляду на наступне.

Статтею 546 ЦК України передбачено, що виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Отже, неустойка є забезпеченням виконання зобов'язання.

Неустойкою (штрафом, пенею), як зазначено у частині першій статті 549 ЦК України, є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

До вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені) застосовується позовна давність в один рік (ч. 2 ст. 258 ЦК України).

Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню (місяцю), за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день (місяць) виникає щодня (щомісяця) на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня (місяця), коли кредитор дізнався або повинен був дізнатися про порушення права.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на зазначені положення закону уваги не звернули; доводів та заперечень сторін належним чином не перевірили; не встановили усі дійсні обставини справи, що мають визначальне значення для її правильного вирішення, взявши за основу розрахунок ОСОБА_6, не перевірили його правильності, з урахуванням заперечень відповідача щодо співмірності розміру пені, який значно перевищує вартість квартири.

При цьому суди обох інстанцій не з'ясували період, за який відбулося нарахування пені, з урахуванням встановлених договором термінів виконання зобов'язань й відповідно належним чином не перевірили дотримання позивачем строку позовної давності для пред'явлення вимог про стягнення пені, не встановили й не зазначили у рішенні дійсного розміру кредитної заборгованості в межах встановленого строку позовної давності та з яких виплат вона складається.

Отже, суд першої інстанції не з'ясував, а апеляційний суд належним чином не перевірив, всі обставини справи, не дослідив всі докази та не надав їм оцінки.

Відповідно до п. 2 ст. 342 ЦПК України, розглянувши касаційну скаргу на ухвалу суду, суд касаційної інстанції скасовує ухвалу і передає питання на новий розгляд до суду першої або апеляційної інстанції, якщо було порушено порядок, встановлений для його вирішення.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «Форум-Інвест» та Державного підприємства «Житлоінбуд» задовольнити частково.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 9 листопада 2015 року в частині задоволення вимог ОСОБА_6 про визнання права власності на квартиру; визнання права як інвестора зареєструвати право власності на квартиру; стягнення неустойки за прострочення строку введення в експлуатацію будинку за договором у розмірі 9 727 403 грн 40 коп.; стягнення пені за прострочення зобов'язання надати всі документи, необхідні для оформлення права власності, у розмірі 507 689 грн 11 коп., - скасувати.

Справу в цих частинах передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

В решті рішення залишити без змін

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

О.В.Ступак