Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 320/3553/16-ц Головуючий у 1-й інстанції: Урупа І.В.
Провадження № 22-ц/778/3391/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Товари народного вжитку» на ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року по справі за скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Товари народного вжитку» на дії головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 щодо порушення черговості задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення всіх вимог стягувачів, зупинення виконання рішень у зведеному виконавчому провадженні та зобовязання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

У червні 2016 року ТОВ «Товари народного вжитку» звернулося до суду зі скаргою на дії головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 щодо порушення черговості задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення всіх вимог стягувачів, зупинення виконання рішень у зведеному виконавчому провадженні та зобовязання вчинити певні дії.

В обґрунтування скарги ТОВ «Товари народного вжитку» посилалося на те, що на виконанні у Мелітопольському міськрайонному ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області знаходиться зведене виконавче провадження № 32822533, де боржником є ТОВ «Товари народного вжитку».

Розпорядженням № 32822533 від 24.05.2016 року відповідно до ст. 45 Закону України «Про виконавче провадження» були розподілені грошові кошти в сумі 50 365 грн., що надійшли 23.04.2016 року на рахунок з обліку депозитарних сум при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, з них, в тому числі: 989,95 грн. середнього заробітку на користь ОСОБА_4 згідно виконавчого листа № 320/799/13-ц від 05.03.2013 року та 1 398,54 грн. середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати на користь ОСОБА_5 згідно виконавчого листа № 320/1657/13-ц від 12.04.2013 року.

Заявник зазначає, що розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не входить до структури заробітної плати, та не є заробітною платою в розумінні спеціального Закону, а є специфічною мірою відповідальності, встановленою законодавцем для підтримання дисципліни у сфері здійснення розрахунків між роботодавцем та робітником. Тобто, вказана сума не підлягає включенню до третьої черги задоволення вимог, пов'язаних з трудовими відносинами, а повинна включатися до шостої черги - всі інші вимоги. В даному випадку, мова йде не про виконання рішення, пов'язаного з трудовими правовідносинами, а про стягнення з боржника сум, які є додатковими (всі інші вимоги в розумінні п. 6 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження») та носять характер штрафних санкцій за невиконання зобов'язань боржником.

Нарівні з виконавчими листами, виданими Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області в частині стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку, знаходяться на виконанні також і вимоги про сплату боргу за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування, видані Мелітопольським УПФУ у Запорізькій області та Мелітопольською ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, за період з жовтня 2012 року по квітень 2016 року, всього на загальну суму 2 871 538,86 грн., які підлягають задоволенню згідно п. 3 ч. 1 ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» у третю чергу. Тобто, вказані вимоги мають пріоритетне значення перед іншими вимогами.

Погашаючи вимоги за виконавчими листами по середньому заробітку за затримку розрахунку при звільненні, державний виконавець порушив вимоги ст. 44 Закону України «Про виконавче провадження» щодо черговості. З наведених підстав, як зазначає заявник у скарзі, виконання рішень щодо стягнення середнього заробітку слід зупинити до повного розрахунку за єдиним внеском на загальнообовязкове державне соціальне страхування. Право суду зупинити виконання відповідного рішення або виконавчого провадження встановлено п. 6 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на зазначені обставини, представник ТОВ «Товари народного вжитку» просив суд:

1. визнати неправомірними дії державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізької області ОСОБА_3 при розподілені грошових коштів, що надійшли на рахунок з обліку депозитарних сум при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження в частині порушення порядку черговості задоволення вимог стягувачів щодо погашення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні;

2. зупинити виконання рішень у зведеному виконавчому провадженні за виконавчими листами:

- № 320/2125/13-ц від 21.05.2013 року на користь ОСОБА_6 на суму 8 250грн.;

- № 320/3744/13-ц від 24.07.2013 року на користь ОСОБА_7 на суму 11 999,31 грн.;

- № 320/6492/13-ц від 12.08.2013 року на користь ОСОБА_8 на суму 21 605,12 грн.;

- № 320/8261/13-ц від 17.09.2013 року на користь ОСОБА_9 на суму 4 783,30 грн.;

- № 320/8747/13-ц від 05.12.2013 року на користь ОСОБА_10 на суму 19 237,20 грн.;

- № 320/11082/13-ц від 10.12.2013 року на користь ОСОБА_11 на суму 27 885,44 грн.;

- № 320/8725/13-ц від 27.12.2013 року на користь ОСОБА_12 на суму 29 741,04 грн.;

- № 320/92/73/13-ц від 08.01.2014 року на користь ОСОБА_13 на суму 18 008, 84 грн.;

- № 320/10466/13-ц від 25.12.2013 року на користь ОСОБА_14 на суму 2 298,09 грн.;

- № 320/1228/13-ц від 20.01.2014 року на користь ОСОБА_15 на суму 17 091,36 грн.;

- № 320/7544/13-ц від 17.03.2014 року на користь ОСОБА_16 на суму 28 062,32 грн.;

- № 320/10040/13-ц від 15.04.2014 року на користь ОСОБА_17 на суму 19 985,88 грн.;

- № 320/538/14-ц від 29.04.2014 року на користь ОСОБА_18 на суму 24 517,32 грн.;

- № 320/150/14-ц від 12.05.2014 року на користь ОСОБА_19 на суму 12 536,09 грн.;

- № 320/1568/14-ц від 03.06.2014 року на користь ОСОБА_20 на суму 2 847,60 грн.;

- № 320/699/14-ц від 05.06.2014 року на користь ОСОБА_21 на суму 68 200, 74 грн.;

- № 320/189/14-ц від 23.06.2014 року на користь ОСОБА_22 на суму 6 089,88 грн.;

- № 320/3921/14-ц від 01.07.2014 року на користь ОСОБА_23 на суму 26 999,38 грн.;

- № 320/6364/14-ц від 17.08.2014 року на користь ОСОБА_24 на суму 33 764,40 грн.;

- № 320/3162/14-ц від 04.09.2014 року на користь ОСОБА_25 в частині стягнення середнього заробітку на суму 41 611,75 грн.;

- № 320/4389/14-ц від 05.09.2014 року на користь ОСОБА_26 на суму 15 337,86 грн.;

- № 320/6786/14-ц від 17.11.2014 року на користь ОСОБА_27 на суму 75 084 грн.;

- № 320/11206/14-ц від 20.12.2014 року на користь ОСОБА_28 на суму 38 875,72 грн.;

- № 320/13372/14-ц від 02.03.2015 року на користь ОСОБА_29 на суму 52 311,16 грн.;

- № 320/9756/14-ц від 05.03.2015 року на користь ОСОБА_30 на суму 3 699,93 грн.;

- № 320/1144/15-ц від 06.05.2015 року на користь ОСОБА_31 на суму 25 871,16 грн.;

- № 320/2105/15-ц від 07.06.2015 року на користь ОСОБА_32 в частині стягнення середнього заробітку на суму 27 848,10 грн.;

- № 320/1225/15-ц від 27.07.2015 року на користь ОСОБА_33 на суму 59 206,32 грн.;

- № 320/6176/15-ц від 25.08.2015 року на користь ОСОБА_34 на суму 37 428,16 грн.;

- № 320/2694/15-ц від 24.07.2015 року на користь ОСОБА_25 в частині стягнення середнього заробітку в сумі 17 330,07 грн.;

- № 320/7312/15-ц від 21.12.2015 року на користь ОСОБА_35 на суму 65 631,88 грн.;

- № 320/2096/15-ц від 15.06.2015 року на користь ОСОБА_36 на суму 45 193,50 грн.;

- рішення № 22-ц/778/4997/13 від 10.10.2013 року на користь ОСОБА_37 на суму 13 718,25 грн.;

- № 320/8726/13-ц на користь ОСОБА_38 на суму 35 043,44 грн.;

- № 320/6263/15-ц на користь ОСОБА_39 на суму 64 057,80 грн.;

- № 320/694/16-ц на користь ОСОБА_40 на суму 22 114 грн.

на строк до повного розрахунку за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 2 871 538,86 грн. за вимогами Мелітопольського УПФУ у Запорізькій області та Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 32822533;

3. зобов'язати державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізької області ОСОБА_3 винести постанову про зупинення вищезазначених виконавчих проваджень до повного розрахунку за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування на загальну суму 2 871 538,86 грн. за вимогами Мелітопольського УПФУ у Запорізькій області та Мелітопольської ОДПІ ГУ ДФС у Запорізькій області, які входять до складу зведеного виконавчого провадження № 32822533.

Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року в задоволенні скарги ТОВ «Товари народного вжитку» відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою, представник ТОВ «Товари народного вжитку» подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та постановити нову ухвалу, якою задовольнити скаргу.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши матеріали справи та доводи скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно ч. 1 ст. 312 ЦПК України розглянувши скаргу на ухвалу суду першої інстанції, апеляційний суд відхиляє скаргу і залишає ухвалу без змін, якщо судом першої інстанції постановлено ухвалу з додержанням вимог закону.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Мелітопольському міськрайонному ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області перебуває зведене виконавче провадження № 32822533 щодо стягнення сум з ТОВ «Товари народного вжитку».

Постановою головного державного виконавця ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 11.04.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 320/799/13-ц, виданого 05.03.2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ТОВ «Товари народного вжитку» на користь ОСОБА_4 заборгованості по заробітній платі в розмірі 7 328,53 грн., середнього заробітку в сумі 2 989,95 грн. та моральної шкоди в розмірі 1 000 грн. (а.с. 32).

Постановою головного державного виконавця ВДВС Мелітопольського міськрайонного управління юстиції Запорізької області від 24.04.2013 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 320/1657/13-ц, виданого 12.04.2013 року Мелітопольським міськрайонним судом Запорізької області, про стягнення з ТОВ «Товари народного вжитку» на користь ОСОБА_5 середнього заробітку за весь час затримки виплати заробітної плати в розмірі 1 398,54 грн. (а.с. 33).

Розпорядженням № 32822533 головного державного виконавця Мелітопольського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 було розподілено грошові кошти в сумі 50 365 грн., що надійшли 23.04.2016 року на рахунок обліку депозитних сум при примусовому виконанні зведеного виконавчого провадження, боржником за яким є ТОВ «Товари народного вжитку», у тому числі, 989,95 грн. - на користь ОСОБА_4 згідно виконавчого листа № 320/799/13-ц від 05.03.2013 року, та 1 398,54 грн. на користь ОСОБА_5 згідно виконавчого листа № 320/1657/13-ц від 24.04.2013 року (а.с. 10).

Головним державним виконавцем Мелітопольського міськрайонного ВДВС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області ОСОБА_3 до вищевказаного зведеного виконавчого провадження приєднані також виконавчі провадження з примусового виконання виконавчих листів щодо стягнення середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку відносно осіб, вказаних заявником у скарзі (а.с. 34-77).

Суд першої інстанції, вірно застосувавши положення ст.ст. 383-387 ЦПК України, норми Закону України "Про виконавче провадження", дійшов до вірного висновку про те, що головним державним виконавцем Кузнецовою Г.Г. при розподіленні між стягувачами в порядку черговості суми, стягнутої з боржника, яка недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, права та свободи заявника порушені не були.

Фактичні обставини встановлені судом повно та об'єктивно, підтверджуються матеріалами справи, встановленим обставинам та наданим заявником доказам судом першої інстанції наданий належний правовий аналіз, що відображено в оскаржуваній заявником ухвалі. Обставини, якими обґрунтовується апеляційна скарга, були предметом перевірки і оцінки суду, і вони не спростовують мотивованих висновків суду.

Так, ст. 3 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами (ч. 1 ст. 14 ЦПК України).

Відповідно до статті 383 ЦПК України, частини першої статті 12, частини четвертої статті 82 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження, якщо вважають, що порушено їх права чи свободи, мають право на оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до ЦПК України.

Порядок виконання рішень судів встановлений Законом України «Про виконавче провадження».

Згідно ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження", виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Тобто, при примусовому виконанні рішень суду державний виконавець має діяти на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених Закону України «Про виконавче провадження» та іншими нормативно-правовими актами.

За положеннями п. 1 ч. 2 ст. 11 Закону України "Про виконавче провадження" державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

У ст. 44 цього Закону імперативно визначено черговість задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення всіх вимог стягувачів.

Так, за положеннями вказаної статті, у разі якщо сума, стягнута з боржника, недостатня для задоволення всіх вимог за виконавчими документами, вона розподіляється державним виконавцем між стягувачами в порядку черговості, встановленому цією статтею:

1) у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення з вартості заставленого майна;

2) у другу чергу задовольняються вимоги щодо стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок кримінального або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров'я, а також у зв'язку з втратою годувальника;

3) у третю чергу задовольняються вимоги працівників, пов'язані з трудовими правовідносинами та зобов'язання за єдиним внеском на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

4) у четверту чергу задовольняються вимоги стягувачів за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням, вимоги щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування та страхових внесків на загальнообов'язкове державне соціальне страхування;

5) у п'яту чергу задовольняються вимоги щодо податків та інших платежів до бюджету, вимоги органів страхування з обов'язкового страхування (крім вимог щодо збору на обов'язкове державне пенсійне страхування);

6) у шосту чергу задовольняються всі інші вимоги.

Вимоги стягувачів кожної наступної черги задовольняються після задоволення в повному обсязі вимог стягувачів попередньої черги. У разі якщо стягнута сума недостатня для задоволення в повному обсязі усіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до належної кожному стягувачу суми. Вимоги стягувачів щодо виплати заборгованості із заробітної плати задовольняються в порядку надходження виконавчих документів. Стягнута з боржника сума розподіляється між стягувачами згідно з виконавчими документами, за якими відкрито виконавчі провадження на день зарахування стягнутої суми на відповідний рахунок органу державної виконавчої служби.

Далі, виплата середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку передбачена ст. 117 глави VII «Оплата праці» КЗпП України.

Відповідно до листа Міністерства юстиції України N 25-32/581 від 25.04.2005 року «Про встановлення єдиного порядку застосування положень статті 44 Закону України "Про виконавче провадження" в частині задоволення вимог працівників, пов'язаних з трудовими правовідносинами», під вимогами працівників, пов'язаних з трудовими правовідносинами, слід розуміти вимоги, що пов'язані із виплатою заробітної плати або її заборгованості, індексацією заробітної плати, довічним утриманням колишнього працівника, компенсацією втраченого заробітку чи премії, виплатою вихідної та матеріальної допомоги, компенсацією втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати (пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата (грошове забезпечення) та інші), оплатою за час вимушеного прогулу, виконання нижчеоплачуваної роботи, з питань звільнення, зміни дати і формулювання причини звільнення, переведення на іншу роботу, у разі затримки видачі трудової книжки, при затримці виконання рішення про поновлення на роботі, у разі неможливості поновлення працівника на роботі внаслідок припинення діяльності підприємства, установи, організації, а також компенсацією за невикористане службове обмундирування, вартість санаторно-курортного лікування та стягнення моральної шкоди за непогашення заборгованості із вищезазначених виплат тощо.

З огляду на вищевикладене, всі інші вимоги громадян, передбачені третьою чергою, задовольняються виключно після повного задоволення вимог працівників, пов'язаних з трудовими правовідносинами.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимоги про виплату середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку є вимогами працівників, пов'язаних з трудовими правовідносинами, тому державний виконавець правомірно відніс їх при розподілі коштів у третю чергу задоволення вимог стягувачів у разі недостатності стягнутої суми для задоволення всіх вимог стягувачів.

Відповідно до розяснень п.п. 15, 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 07.02.2014 року "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" при розгляді скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд не вправі вжити заходів забезпечення скарги (аналогічно забезпеченню позову) шляхом зупинення виконавчого провадження, зупинення дії оскаржуваного рішення тощо, оскільки зазначене не є повноваженнями суду, а є виключним повноваженням державного виконавця, яке може бути оскаржено до суду. Разом із тим до завершення розгляду скарги при наявності для цього підстав суд може зупинити стягнення на підставі виконавчого листа (пункт 4 частини першої статті 37 Закону про виконавче провадження).

За результатами розгляду скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби суд постановляє ухвалу, яка має відповідати вимогам статей 210, 213, 387 ЦПК.

Виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов'язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи. Наприклад, суд може зобов'язати державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби здійснити певні виконавчі дії, якщо він ухиляється від їх виконання без достатніх підстав.

При цьому суд не має права зобов'язувати зазначених осіб до вчинення тих дій, які згідно із Законом про виконавче провадження можуть здійснюватися лише державним виконавцем або відповідною посадовою особою державної виконавчої служби, наприклад, постановити ухвалу про зупинення виконавчого провадження у випадках, передбачених статтями 37 - 38 Закону про виконавче провадження, проте може привести визначений державним виконавцем строк зупинення провадження у відповідність із законом шляхом його скорочення (частина третя статті 39 Закону про виконавче провадження).

При задоволенні скарги суд не вправі допустити негайне виконання рішення.

Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність було прийнято або вчинено відповідно до закону, у межах повноважень суб'єкта оскарження і права чи свободи заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги. При цьому, визнаючи доводи скарги необґрунтованими і відмовляючи в її задоволенні, суд має зазначити в ухвалі, у зв'язку з чим і на підставі яких саме норм закону він дійшов такого висновку.

З огляду на вищевикладене, колегія погоджується з висновком суду щодо відмови у задоволенні решти вимог скарги.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, оскільки є повторенням підстав скарги, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції.

Докази та обставини, на які посилається ТОВ «Товари народного вжитку» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону та не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Товари народного вжитку» відхилити.

Ухвалу Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 16 червня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: