УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 жовтня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Умнової О.В., Висоцької В.С., Гримич М.К.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» на рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 березня 2016 року,-

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року позивач - публічне акціонерне товариство «Дельта Банк» звернувся до суду з позовом, в якому просив в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором 14/051/07-Z від 07 травня 2007 року у розмірі 65 794,49 грн, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 22,4 кв. м, житловою площею 12,3 кв. м та яка належать ОСОБА_5 на підставі договору купівлі - продажу зареєстрованого Універсальною Товарною біржею «Віконт-Т» від 11 вересня 1998 року, визнавши за публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» право власності на вищевказану квартиру.

Позов мотивовано тим, що 07 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариством «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 14/051/07-Z, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 93 400 грн з розрахунку 20% річних за користування кредитом на строк до 06 травня 2012 року включно. В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку було передано належну їй на підставі договору купівлі - продажу від 11 вересня 1998 року квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до укладеного 26 червня 2013 року договору купівлі - продажу прав вимоги, ПАТ «Кредитпромбанк» передав (відступив) ПАТ «Дельта Банк» право вимоги за кредитами та забезпечувальними договорами, набувши права вимоги за вищевказаним кредитним договором.

Оскільки, позичальник належним чином умови кредитного договору не виконував, у зв'язку із чим станом на 15 липня 2015 року виникла заборгованість у розмірі 65 794,49 грн, тому позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом.

Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 19 листопада 2015 року у задоволенні позову відмолено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 25 березня 2016 року рішення районного суду скасовано з ухваленням нового рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

ПАТ «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк», не погоджуючись з рішенням суду апеляційної інстанції подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та порушення норм процесуального права просить його змінити та задовольнити позовні вимоги.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцевих та перехідних положень» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Дослідившиматеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційну скаргу слід відхилити, виходячи з наступного.

Згідност. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Колегією суддів встановлено та вбачається з матеріалів справи, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Апеляційний суд дав належну оцінку законності та обґрунтованості рішення місцевого суду. Належним чином перевірив встановлені судом фактичні обставини справи з урахуванням зібраних доказів та дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог з інших підстав, у зв'язку із чим, обґрунтовано скасував рішення місцевого суду та вирішив спір по суті.

Судом апеляційної інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 07 травня 2007 року між відкритим акціонерним товариство «Кредитпромбанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № 14/051/07-Z, за умовами якого останній отримав кредитні кошти в сумі 93 400 грн з розрахунку 20% річних за користування кредитом на строк до 06 травня 2012 року включно.

В забезпечення виконання зобов'язань за даним кредитним договором, цього ж дня між банком та ОСОБА_5 укладено іпотечний договір, за умовами якого в іпотеку було передано належну останній на підставі договору купівлі - продажу від 11 вересня 1998 року квартиру АДРЕСА_1. Заставна вартість за згодою сторін ( п.1.4 договору) становить 106 050 грн. ( а.с. 14-16).

26 червня 2013 року між ПАТ «Кредитпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги ( а.с. 24-29).

Згідно з додатком №1 до цього договору банк відступив як свої права грошових вимог до боржника ОСОБА_4 за вищевказаним кредитним договором станом на 26 червня 2013 року, згідно якого фактичний розмір заборгованості за кредитним договором у валюті кредиту - 45026,64 грн, так і всі права до осіб, які надали забезпечення за договорами забезпечення ( абзац 16 п.п.1.1. п.1 договору) (а.с. 30).

Заочним рішенням Печерського районного суду м. Києва від 25 серпня 2010 року стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «Кредитпромбанк» заборгованість за даним кредитним договором у розмірі 78 833,09 грн, 38916,59 грн поточна заборгованість по погашенню кредиту 19161,79 грн прострочена заборгованість по погашенню кредиту, 7668,12 грн - сума простроченої заборгованості по погашенню процентів, 1097,92 грн - сума поточної заборгованості по сплаті процентів, 9186,68 грн загальна сума пені за несвоєчасне погашення кредиту, 2802 грн - сума штрафу за ненадання документів.

Виконавче провадження з примусового виконання даного рішення суду за заявою ПАТ «Кредитпромбанк» відкривалося двічі постановою державного виконавця Заводського відділу ДВС від 10 грудня 2010 року - закінчено 29 грудня 2011 року на підставі п.10 ч.1 ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження» та постановою державного виконавця цього відділу від 11 травня 2012 року - виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п.5 ч.1 ст. 47, ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» ( а.с.130-134).

Як вбачається із наданих позивачем розрахунків заборгованості за кредитним договором, з червня 2013 року сплачуються кошти за даним кредитним договором, на час ухвалення рішення суду першої інстанції, а саме 19 листопада 2015 року, розмір заборгованості зменшився і становить 34 049,16 грн - заборгованість по тілу кредиту, 22585,22 грн пеня та 710,44 грн - сума за ставкою 3% від простроченої заборгованості.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що порушене право банку не підлягає захисту, оскільки обраний ним спосіб звернення стягнення - визнання за банком права власності на спірний предмет іпотеки, не передбачений умовами іпотечного договору від 07 травня 2007 року.

Тому дійшов вірного висновку щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних до ОСОБА_5 в зв'язку з тим, що позивачем обрано спосіб звернення стягнення не передбачений умовами договору, та вимог пред'явлених до ОСОБА_4, в зв'язку з тим, що останній є неналежним відповідачем по даній справі.

Висновки апеляційного суду узгоджуються з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 11 грудня 2013 року (у справі № 6-124цс13).

При вирішенні даної справи судом апеляційної інстанції правильно визначений характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

За таких обставин, правові підстави для скасування оскаржуваного рішення відсутні.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Дельта Банк» відхилити.

Рішення апеляційного суду Миколаївської області від 25 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Умнова
В.С. Висоцька
М.К. Гримич