Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

19 січня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з позовом до відповідача про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що вона є власником квартири АДРЕСА_1.

Зазначає, що на прохання свого знайомого, вона в зазначеній квартирі зареєструвала громадянина Молдови ОСОБА_2, який попросив це зробити на декілька місяців, щоб отримати Посвідку на постійне проживання.

Посилається на те, що після його реєстрації в квартирі, він перестав відповідати на телефон, не з'являється вже на протязі багатьох місяців, в квартиру не вселявся, не цікавився нею, особисті його речі відсутні. Вона ж перешкод у вселенні та проживанні в квартирі відповідачу не чинила, замки на вхідних дверях не змінювала.

Звертає увагу суду на те, що оскільки відповідач відсутній в квартирі без поважних причин понад встановлений законом строк, нею не цікавиться та не несе витрат по її утриманню, він повинен бути визнаний таким, що втратив право користування нею.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 15, 16, 495 ЦК України, ст. 150, 156 ЖК України звертається з даним позовом до суду.

Позивачка та відповідач в судове засідання не з'явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені вчасно та належним чином, від позивачки до суду надано заяву згідно якої вона просить суд розгляд справи здійснювати за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідача суду не відомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності вищезазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи, відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 06.06.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Глушко Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за номером 1904, належить на праві приватної власності квартира АДРЕСА_1

Згідно наданої суду Довідки Форми № 3 від 11.12.2015 року № 502 Центру комунального сервісу № 43 (а.с. 31), у вищезазначеній квартирі на даний час зареєстрованими значаться три особи, а саме позивачка ОСОБА_1 (власник особового рахунку), відповідач ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1 (фізична особа) та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2 (фізична особа).

Судом встановлено та не заперечується позивачкою, що відповідач ОСОБА_2 зареєструвався в спірній квартирі зі згоди позивачки, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що останній набув статусу члена сім'ї власника житла в розумінні ст.ст. 64, 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України.

Зі змісту статті 156 ЖК України вбачається, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу.

Крім того, відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

Як вбачається з Акту ЖЕД-705, складеного майстром технічної дільниці ЖЕД-705 Бобир Н.І. та підписаного мешканцями квартир АДРЕСА_2 від 16.09.2015 року (а.с. 5), останні засвідчили, що ОСОБА_2 дійсно не проживає за місцем реєстрації.

Згідно Акту ЖЕД-705, складеного майстром технічної дільниці ЖЕД-705 Бобир Н.І. та підписаного мешканцями квартир АДРЕСА_3 від 28.12.2015 року, останні також засвідчили, що ОСОБА_2 дійсно не проживає за місцем реєстрації.

Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що всі витрати по утриманню квартири несе позивачка, відповідач не сплачує плату за користування жилим приміщенням і комунальні послуги та не несе інших витрат по утриманню квартири.

Все вищевикладене, на думку суду, об'єктивно підтверджує пояснення позивачки про факт відсутності відповідача на спірній житловій площі з моменту його реєстрації (більше двох років), та факт того, що останній добровільно залишив зазначене житлове приміщення і йому будь-які перешкоди у його користуванні позивачкою не чиняться.

Встановлені в судовому засіданні обставини, а саме факт відсутності відповідача на спірній житловій площі з моменту його реєстрації, також об'єктивно підтверджується наданою суду заявою свідка ОСОБА_9, який пояснив, що він уже протягом двох років підтримує дружні відносини із ОСОБА_1 в якої часто буває дома в гостях, однак за вказаний період він жодного разу не бачив громадянина ОСОБА_2, а також не бачив будь-яких чоловічих речей, що могли б підтверджувати, що дана особа дійсно там проживає.

Частина друга статті 405 ЦК України визначає, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Верховний Суд України в своєму Листі від 01.04.2014 року «Аналіз практики застосування судами ст. 16 Цивільного кодексу України» значив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб'єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з'ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

З врахуванням викладеного, а також того, що судом достовірно встановлено не проживання відповідача в спірній квартирі більше одного розу без поважних причин, а також встановлено відсутність будь-яких домовленостей між ним та позивачкою, які б стосувалися питань проживання відповідача в даній квартирі, суд приходить до висновку, що обраний позивачкою такий спосіб захисту свого порушеного права як визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є таким, що відповідає характеру спірних правовідносин сторін та характеру самого порушеного права, у зв'язку з чим може бути застосований судом.

Згідно ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З врахуванням встановлених в судовому засіданні обставин справи, суд оцінюючи, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що вимоги позивачки знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню.

Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Враховуючи вищевикладене, а також ту обставину, що позивачка звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 487, 20 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 15, 16, 405 ЦК України, ст.ст. 64, 156 ЖК України, Постанови Пленуму Верхового суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» № 2 від 12.04.1985 року, керуючись ст.ст. 3, 10, 14, 57, 88, 209, 213, 214, 215, 218, 223, 224 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1

Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в розмірі 487, 20 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко