печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

14 січня 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді - Писанець В.А.

при секретарі - Костишин Н.С.,

позивача ОСОБА_1,

представника позивача адвоката Чорної О.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання дитини та негайне повернення матері,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулась до суду з зазначеним вище позовом, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 вона народила сина ОСОБА_4, який проживав з разом нею за адресою АДРЕСА_1.

Батьком дитини є ОСОБА_3, відповідач у справі, який проживає окремо.

Проте, відповідач 12.12.2015 р. самовільно, без погодження позивачки забрав малолітнього сина, який проживав разом з нею, та перевіз його до свого місця проживання за адресою АДРЕСА_2, перешкоджає позивачці повернути дитину за попереднім місцем проживання, оскільки вважає, що сину буде краще жити з ним. Звернення до правоохоронних органів та районних органів у справах дітей з приводу викрадення відповідачем малолітньої дитини та самовільної зміни місця проживання сина, позитивного результату не дали. Позивачка просить суд відібрати у відповідача 9-ти місячного сина ОСОБА_4 та стягнути з відповідача судовий збір.

В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі.

Відповідач та його представник повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явилися. Відповідач до суду подав заяву, в якій просив відкласти розгляд справи, разом з тим доказів поважності причин своєї неявки та неявки його представника суду не подав.

За цих обставин, суд на підставі ч.1 ст.224 ЦПК України, з огляду на думку позивача, визнав можливим провести заочний розгляд справи у відсутність відповідача і його представника, та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі даних та доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивачки, її представника та дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 позивачка народила сина - ОСОБА_4, батьком якого є ОСОБА_3 (а.с. 7). Сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували.

Згідно ч. 1 ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що з 30.06.2015 р. малолітній ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживав разом з матір'ю за адресою: АДРЕСА_1, однак батько дитини самовільно, без узгодження з позивачкою, забрав сина від матері та перевіз його до свого місця проживання за адресою АДРЕСА_2, повертати дитину категорично відмовляється.

В судовому засіданні встановлено, що відповідач і раніше змінював місце проживання дитини, однак 30.06.2015 року за втручання Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації малолітнього ОСОБА_4 було повернуто матері (а.с.10).

Як вбачається з акту обстеження умов проживання від 31 липня 2015 року, малолітній ОСОБА_4 зареєстрований та проживає з позивачкою за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 12).

Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 по факту викрадення відповідачем малолітнього сина 21.12.2015 року звернулась із заявою про негайне відібрання дитини та повернення матері до Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, проте їй рекомендовано звернутися до суду.

Згідно ст. 162 СК України, якщо один з батьків або інша особа самочинно, без згоди другого з батьків чи інших осіб, з якими на підставі закону або рішення суду проживала малолітня дитина, або дитячого закладу (установи), в якому за рішенням органу опіки та піклування або суду проживала дитина, змінить її місце проживання, у тому числі способом її викрадення, суд за позовом заінтересованої особи має право негайно постановити рішення про відібрання дитини і повернення її за попереднім місцем проживання. Дитина не може бути повернута лише тоді, коли залишення її за попереднім місцем проживання створюватиме реальну небезпеку для її життя та здоров'я або обставини змінилися так, що повернення суперечить її інтересам.

За таких обставин факт самочинного відібрання у матері відповідачем дитини без згоди позивачки, знайшов своє підтвердження в судовому засіданні.

Згідно принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, до якої приєдналась і Україна, що у відповідності до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, дитина не повинна, крім випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Виключні обставини, які б давали право позбавити мене на проживання з малолітньою дитиною, відсутні.

Суд також враховує і вік малолітнього ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_1.

Посилання відповідача в заяві від 13.01.2016р. про наявність хвороб у дитини, в зв'язку з неналежним доглядом з боку матері, суд не приймає до уваги, оскільки дані обставини в судовому засіданні не були доведені відповідно до ст. 60 ЦПК України, а також спростовуються відповідями НДСЛ «Охматдит» та КНП «Центр Первинної медико-санітарної допомоги №1 Святошинського району м. Києва.

Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач вчинив протиправні дії, свавільно змінив місце проживання 9-ти місячної дитини без згоди її матері, позивачки по справі, чим порушив права дитини в частині місця її проживання, а тому суд вважає необхідним задовольнити позовні вимоги в частині відібрання у відповідача малолітнього сина ОСОБА_4 та передати матері - позивачці по справі.

Аналізуючи наведені вище докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги знайшли в судовому засіданні доведення та обґрунтування, а тому підлягають задоволенню, при цьому, відповідач та його представник в супереч ст. 60 ЦПК України не надали суду письмових доказів в обґрунтування та підтвердження своїх заперечень.

Відтак, позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України у зв'язку із задоволенням позову з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати, а саме сплачена сума судового збору у розмірі 487,20 грн. /а.с.2/

Виходячи з вищевикладеного. керуючись Декларацією прав дитини від 20 листопада 1959 року, ст.162 СК України, ст.ст.3, 10-11, 60, 61, 88, 208-209, 212-215, 218, 221, 223, ст.ст.224-225, 228 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про відібрання дитини та негайне повернення матері - задовольнити.

Відібрати у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 та повернути матері ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Стягнути з у ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 гривень.

Допустити негайне виконання рішення в частині відібрання у ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстрованого за адресою АДРЕСА_2 дитину - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 за адресою АДРЕСА_2 та повернути матері ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1).

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.А. Писанець