АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 599/75/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Чорна В.Г.
Провадження № 22-ц/789/550/16 Доповідач - Кузьма Р.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Кузьми Р.М.

суддів - Жолудько Л. Д., Сташків Б. І.,

з участю секретаря - Романюк Х.Ю.

сторін, їх представників

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області та Залозецького селищного голови Зборівського району Тернопільської області, інтереси яких представляє ОСОБА_1 на рішення Зборівського районного суду від 25 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_2 до Залозецької селищної ради, Залозецького селищного голови про визнання незаконним та скасування розпорядження Залозецького селищного голови про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИЛА:

В січні 2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Залозецької селищної ради, Залозецького селищного голови про визнання незаконним та скасування розпорядження Залозецького селищного голови, про поновлення його на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що з 11 травня 2012 року працює на посаді начальника комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» та розпорядженням № 04 Залозецького селищного голови від 18 січня 2016 року з ним достроково розірвано трудовий контракт на підставі п. 2 ч.1 ст.40, п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України. Дане розпорядження вважав безпідставним та протиправним, адже свої посадові обов'язки виконував старанно, добросовісно і сумлінно.

Таким чином, позивач просив суд визнати незаконним його звільнення із посади начальника комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств», визнавши незаконним та скасувавши розпорядження №4 Залозецького селищного голови та поновити на цій посаді з 20.01.2016 року, стягнути з відповідача на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу та судові витрати.

Рішенням Зборівського районного суду від 25 лютого 2016 року позов задоволено.

Розпорядження селищного голови Залозецької Селищної ради №04 від 18 січня 2016 року «Про дострокове розірвання трудового контракту з начальником комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» ОСОБА_2, звільнення його у зв'язку з одноразовим грубим порушенням трудових обовязків та виявленою невідповідністю займаній посаді на підставі п.2 ч.1 ст.40, п.1 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України», визнано неправомірним та скасовано.

Звільнення ОСОБА_2 з посади начальника «Залозецького комбінату комунальних підприємств» визнано незаконним.

Поновлено ОСОБА_2 на посаді начальника «Залозецького комбінату комунальних підприємств» з 20 січня 2016 року.

Стягнуто з Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області на користь ОСОБА_2 середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 2327 (дві тисячі триста двадцять сім) гривень 50 копійок та судові витрати у розмірі 551 (пятсот пятдесят одна) гривня 20 копійок.

В апеляційній скарзі Залозецький селищний голова просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким закрити провадження у справі, посилаючись на порушення судом норм процесуального права.

Зокрема, апелянт зазначає, що дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки КП "Залозецький ККП" як підприємство, що засноване на комунальній власності і власником якого є селищна громада, відноситься до юридичної особи публічного права. Таким чином, начальник КП "Залозецький ККП" є посадовою особою юридичної особи публічного права.

Крім того, підставами звільнення ОСОБА_2 стали грубі порушення норм законодавства, які регулюють саме публічно-правові відносини і не застосовуються до приватно-правових відносин. Тому, припинення трудових відносин з начальником комунального підприємства знаходиться в сфері дії публічних інтересів.

В своїй апеляційній скарзі Залозецька селищна рада Зборівського району Тернопільської області просить рішення суду скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

У судовому засіданні апелянти та їх представник підтримали свої апеляційні скарги, зіславшись на доводи, викладені в них, просять їх задовольнити.

Позивач ОСОБА_2 Та його представник апеляційних скарг не визнали, вважаючи рішення суду законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційних скарг в їх межах, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають до задоволення, виходячи з наступних мотивів.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що враховуючи характер проступку, обставини, за яких його вчинено, не вважає одноразовим грубим порушенням недопущення позивачем до роботи комісії по вивченню питань фінансово господарської діяльності комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» і не визнає завданою шкодою інтересам власника, як неможливість встановлення достовірної інформації щодо фінансово-господарської діяльності підприємства.

Колегія суддів апеляційного суду вважає висновок суду обґрунтованим та таким, що відповідає вимогам закону.

В силу вимог ст.ст. 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Згідно ч.3 ст.21 КЗпП особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Вимогами ст.39-1 КЗпП передбачено, якщо після закінчення строку трудового договору (пункти 2 і 3 статті 23) трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не вимагає їх припинення, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк.

Судом встановлено, що 11.05.2012 року Залозецькою селищною радою в особі селищного голови продовжено строковий контракт за посадою начальника Залозецького комбінату комунальних підприємств із ОСОБА_2 до 11.05.2013 року. (а.с.21-23)

Розпорядженням Залозецького селищного голови №04 від 18 січня 2016 року з ОСОБА_2 з 20.01.2016 року достроково розірвано контракт та він звільнений з посади начальника комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» на підставі п.2 ч.1 ст.40 КЗпП України у звязку з виявленою невідповідністю працівника займаній посаді та за п.1 ч.1 ст.41 КЗпП України у звязку з одноразовим грубим порушенням трудових обовязків керівником підприємства (а.с.7-11).

Відповідно до ч.2 ст. 40 КЗпП України розірвання трудового договору з ініціативи роботодавця можливе й у разі виявлення невідповідності працівника посаді, яку він обіймає, або виконуваній роботі внаслідок недостатньої кваліфікації чи стану здоров'я, що перешкоджають продовженню даної роботи.

Згідно п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 суди при розгляді справ про звільнення за ч.2 ст.40 КзпП України суд може визнати правильним припинення трудового договору в тому разі, якщо встановить, що воно проведено на пiдставi фактичних даних, які підтверджують, що внаслiдок недостатньої кваліфікації працівник не може належно виконувати покладених на нього трудових обовязків, i неможливо перевести, за його згодою, на іншу роботу.

Звільнення ОСОБА_2 з посиланням на обґрунтування невідповідності займаній посаді мотивується відповідачем його винними діями, які виразилися в непогодженні з уповноваженим органом, Залозецькою селищною радою протягом 2013-2015 років облікової політики підприємства, умисне неподання фінансової звітності, непогодження та неподання на затвердження річних фінансових планів, тобто порушеннях Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» та Порядку подання фінансової звітності.

Пункт 2 статті 40 передбачає дві причини, які можуть бути підставою для розірвання трудового договору з працівником: недостатня кваліфікація або стан здоров'я, що перешкоджають продовженню роботи. Ці причини є об'єктивними, тобто такими, що не залежать від волі працівника, тому вони не можуть бути поставлені йому в провину.

Крім цього слід зауважити, що згідно оскаржуваного розпорядження позивача ОСОБА_2 звільнено за п.2 ч.1 ст.40, п.1 ч.1 ст.41 Кодексу законів про працю України та при цьому не враховано що згідно ч.1 ст.40 КзпП України звільнення працівника можливе лише у разі змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 41 КЗпП України трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний, зокрема, у випадку одноразового грубого порушення трудових обов'язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу).

Важливим елементом застосування п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України є звільнення керівника за порушення, яке має ознаку одноразовості. Так, і рішення про звільнення мають містити чітко сформульоване одноразове порушення, яке стало підставою звільнення керівника. За своїм змістом наказ про звільнення не повинен містити цілу систему порушень, за які був звільнений позивач, а лише посилання на одноразове грубе порушення.

Відповідно до роз'яснень, які містяться в п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов'язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.

При звільненні на підставі пункту 1 статті 41 КЗпП за одноразове грубе порушення трудових обовязків визначення ступеня тяжкості проступку в кожному конкретному випадку належить до компетенції посадових осіб,які мають право на призначення і звільнення з посади керівних працівників. Вирішуючи питання,чи є порушення трудових обовязків грубим,відповідно до пункту 27 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 6 листопада 1992 р. № 9 (далі Постанова № 9),суд враховує характер проступку,обставини,за яких його вчинено, яку ним завдано (або могло бути завдано) шкоду.

Із наявних в матеріалах справи доказів, жодним чином не доводиться, що ОСОБА_2 вчинив одноразове грубе порушення трудових обов'язків.

В своїй апеляційній скарзі Залозецький селищний голова просить рішення суду скасувати та справу провадженням закрити, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.2 ст.17 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на публічно-правові спори, зокрема спори фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи правових актів індивідуальної дії), дій чи бездіяльності; спори з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.

Відносини, що виникають у сфері публічної служби (насамперед, це служба в органах державної влади і місцевого самоврядування), є предметом регулювання адміністративного права та законодавства.

Доводи вказаної апеляційної скарги є безпідставними, оскільки позивач ОСОБА_2 працюючи, начальником комунального підприємства «Залозецький комбінат комунальних підприємств» не перебував на публічній службі.

Також колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що з відповідача - Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області на користь ОСОБА_2 слід стягнути середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу в розмірі 2327 (дві тисячі триста двадцять сім) гривень 50 копійок, виходячи з того що його заробітна плата за останні 2 місяці становить 4055,78 грн.

Доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Таким чином, колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційніих скаргах, не вбачає.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Залозецької селищної ради Зборівського району Тернопільської області та Залозецького селищного голови Зборівського району Тернопільської області, інтереси яких представляє ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Зборівського районного суду від 25 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий Кузьма Р.М.

Судді : Жолудько Л.Д.

ОСОБА_3