АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3447/16 Справа № 199/3702/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Варенко О.П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 квітня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого судді Варенко О.П.,

суддів Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк»

на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2016 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року позивач звернувся з вищезазначеним позовом до відповідачів, за яким просить суд стягнути солідарно з відповідачів ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, як поручителів ТОВ «Стікло ЛТД», прострочену заборгованість останнього за укладеним 12 липня 2007 року кредитним договором № 1573 у загальному розмірі 753554,88 доларів США, що еквівалентно 16774131,63 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що згідно кредитного договору № 1573 (а.с. 17-24), укладеного 12 липня 2007 року між ТОВ «Стілко ЛТД» та ПАТ КБ «ПриватБанк», банк зобовязався надати позичальнику кредитні кошти на строк до 12 липня 2010 року зі сплатою відсотків за їх використання у розмірі 11,6 %.

Виконання зобовязань за кредитним договором було забезпечене укладенням ПАТ КБ «ПриватБанк» 22 серпня 2007 року окремих договорів поруки з ОСОБА_3 (а.с. 27-28), ОСОБА_5 (а.с. 30-31), ОСОБА_2 (а.с. 33-34), ОСОБА_6 (а.с. 36-37), ОСОБА_7 (а.с. 38-39) та ОСОБА_4 (а.с. 40-41).

За договорами поруки, відповідачі поручилися перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за виконання ТОВ «Стілко ЛТД» своїх зобовязань за вказаним кредитним договором.

Відповідно до додаткової угоди № 2 до зазначеного кредитного договору (а.с. 25), укладеної 06 лютого 2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ТОВ «Стілко ЛТД», кредитор та позичальник збільшили відсоткову ставку за кредитом до 19,1 % річних, а також визначили, що при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по погашенню кредиту, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитом в розмір 43% річних від суми залишку непогашеної заборгованості.

Збільшення обсягу відповідальності поручителів було узгоджене укладенням відповідних додаткових угод до договорів поруки з відповідачами ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_2 та ОСОБА_4А.(а.с. 29, 32, 35, 42).

З розрахунку заборгованості (а.с. 6-16) вбачається, що позичальник ТОВ «Стілко ЛТД» станом на 29 квітня 2015 року має прострочену заборгованість за тілом кредиту у розмірі 500000 доларів США, за нарахованими відсотками у розмірі 62969,44 долари США.

Розрахунок заборгованості за кредитом та відсотками здійснений арифметично правильно та відповідачами не оспорений.

За п.5.1 кредитного договору, при порушенні позичальником будь-якого із зобовязань по сплаті процентів за користування кредитом, строків повернення кредиту, позичальник сплачує банку за кожен випадок порушення пеню в розмірі 0,2 % від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, але не більше подвійної облікової ставки Національного банку України, що діє в період, за який виплачується пеня. У випадку, якщо кредит видається в іноземній валюті, пеня сплачується в гривневому еквіваленті за курсом НБУ на дату щоденного нарахування.

У звязку з простроченням ТОВ «Стілко ЛТД» повернення кредиту та сплати відсотків, позивачем на підставі п. 5.1 кредитного договору здійснене нарахування пені у розмірі 4242431,89 грн., що є еквівалентом 190585,44 доларів США.

Розрахунок суми пені позивачем здійснений арифметично правильно та відповідачами не оспорений.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним судом України у постанові № 6-173цс12 від 20 лютого 2013 року, до припинення поруки призводять такі зміни умов основного зобовязання без згоди поручителя, які призвели або можуть призвести до збільшення обсягу відповідальності останнього. Збільшення відповідальності поручителя внаслідок зміни основного зобовязання виникає в разі: підвищення розміру процентів; відстрочення виконання, що призводить до збільшення періоду, за який нараховуються проценти за користування чужими грошовими коштами; установлення (збільшення розміру) неустойки; встановлення нових умов щодо порядку зміни процентної ставки в бік збільшення тощо. Таким чином, у зобовязаннях, в яких беруть участь поручителі, збільшення кредитної процентної ставки навіть за згодою банку та боржника, але без згоди поручителя або відповідної умови в договорі поруки, не дає підстав покладення на останнього відповідальності за невиконання або неналежне виконання позичальником своїх зобовязань перед банком.

Позивачем не надані суду належні та допустимі докази на підтвердження надання згоди ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на підвищення розміру процентної ставки за кредитним договором згідно додаткової угоди № 2 від 06 лютого 2009 року. Підвищення розміру процентів за користування кредитом є такою зміною основного зобовязання, яка збільшила обсяг відповідальності ОСОБА_6 та ОСОБА_7 як поручителів. Оскільки зазначена зміна основного зобовязання відбулася без їх згоди, порука останніх на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України припинилася.

Згідно правового висновку, викладеного Верховним судом України у постанові № 6-128цс14 від 08 жовтня 2014 року, установивши, що договором поруки не визначено строк, після закінчення якого порука припиняється, оскільки умовами цього договору встановлено, що він діє до моменту припинення дії основного договору, та якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не предявив вимогу до поручителя про виконання зобовязання, суд дійшов правильного висновку про те, що зобовязання за договором поруки припинилися.

За наведених обставин, порука ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 з 12 липня 2010 року на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України припинилася, отже припинився і обовязок поручителів нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобовязанням.

Відповідно до правового висновку, викладеного Верховним судом України у постанові № 6-170цс13 від 17 вересня 2014 року, звернення до суду після спливу передбаченого частиною четвертою статті 559 ЦК України шестимісячного строку не є підставою для відмови в позові у звязку зі спливом строку позовної давності, а є підставою для відмови в позові у звязку з припиненням права кредитора на задоволення своїх вимог за рахунок поручителя.

За умовами укладених з відповідачами договорів поруки, порука діє до повного виконання зобовязань за кредитним договором (п. 11 договору), що не є визначенням строку дії поруки.

Таким чином, порука ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_2 діяла протягом шести місяців від дня настання основного зобовязання, який п. А.3 кредитного договору визначений 12 липня 2010 року.

Протягом шести місяців від цієї дати позивач з відповідним позовом щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором до суду не звертався, а отже втратив право на задоволення своїх вимог за рахунок поручителів.

Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції, керуючись ст.ст. 526, 530, 553, 559, 598, 610, 611, 624, 1049, 1054 ЦК України, прийшов до правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Посилання позивача в апеляційній скарзі взагалі на незаконність судового рішення, винесення його з порушенням норм процесуального та матеріального права, за недоведеністю обставин, що мають значення та невідповідності висновків суду обставинам справи не можуть бути прийняті до уваги, оскільки позивачем не зазначено в чому саме полягає незаконність і (або) необґрунтованість рішення суду. Дані посилання висновки суду першої інстанції та встановлені ним обставини не спростовують.

Судове рішення ухвалене з додержанням норм процесуального права та у відповідності з нормами матеріального права і відсутні підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» відхилити.

Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 25 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

ОСОБА_8