Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Є.У. № 310/6042/15-ц Головуючий у 1-й інстанції: Прінь І.П.
Провадження № 22-ц/778/2817/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого: Трофимової Д.А.,

Суддів: Осоцького І.І.,

ОСОБА_2,

При секретарі: Семенчук О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з вищевказаним позовом, протягом часу розгляду справи розмір позовних вимог було неодноразово уточнено (т. 1 а.с. 177-192, т. 2 а.с. 38-50, 64).

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 28.07.2014 року о 04 годині ранку в квартирі відповідачів, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1, на восьмому поверсі сталася пожежа, та згодом відбулося розповсюдження пожежі на квартиру № 29 на девятому поверсі, в якій він проживав із сімєю. Внаслідок пожежі знищено вогнем квартиру № 29 та завдано йому матеріальний збиток, що підтверджується актом від 28.07.2014 року та листом відділу запобігання надзвичайним ситуаціям Бердянського міськрайонного управління ГУ ДСНС України у Запорізькій області від 08 серпня 2014 року.

Комісія в складі головного спеціаліста відділу з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та охорони праці виконавчого комітету Бердянської міської ради, головного спеціаліста УЖКГ виконавчого комітету Бердянської міської ради, начальника виробничо - технічного відділу КП «Житлосервіс-2А» провела обстеження квартири № 29 за адресою: Запорізька область, місто Бердянськ, проспект Пролетарський, 100, з метою визначення пошкоджень, що утворилися внаслідок пожежі 28.07.2014 року в квартирах № 29 та № 25 вказаного будинку.

В результаті обстеження виявлено: квартира розташована у першому підїзді на девятому поверсі девятиповерхового житлового будинку. Житловий будинок 1991 року забудови, стіни будинку цегляні, покрівля - з рулонних матеріалів. Всі двері та вікна квартири, а також електропроводка, меблі, інші речі повністю знищені вогнем, залишки лежали на підлозі. В усіх житлових кімнатах, на лоджіях та у службових приміщеннях квартири штукатурка на стелях та стінах під час гасіння пожежі відвалилась. Залишилися тільки цегляні стіни та плити перекриття на стелях. У залі пустотна плита перекриття на стелі має тріщини, центральна дільниця плити частково зруйнована по нижній частині, площею приблизно 0,6 кв.м, у місті руйнування плити видно арматуру. На кухні залишилися обгорілі залишки холодильника та кухонної плити. Чавунні радіатори системи централізованого опалення пошкоджені від високої температури, потребують заміни.

Позивач звернувся до проектної організації ТОВ «Бердянскгражданпроект» Міністерства Мінрегіонстроя України для встановлення матеріального збитку внаслідок пожежі, яка склала кошторис витрат на відновлення пошкодженої квартири № 29 житлового будинку № 100 по проспекту Пролетарському в місті Бердянську Запорізької області після пожежі 28.07.2014 року. Всього за звітним кошторисним рахунком на момент його складання на відновлення квартири потрібно 222 356 грн.

За підрахунком позивача вартість відновлювальних робіт з урахуванням індексу інфляції в Україні на 01.10.2015 року складає 317 404 грн.

Крім того, внаслідок пожежі в квартирі було знищено усе майно, яке їх сімя нажила за 35 років спільного проживання.

На відновлення документів, а саме паспортів, свідоцтв про народження, свідоцтва про власність позивачем було витрачено 999 грн.

Було знищено: меблі на загальну суму 14 150 грн., компютерна та радіотелевізійна техніка на суму 11 508 грн., побутова техніка на суму 17 537 грн., інше побутове майно на суму 44 950 грн., колекцію філателії на суму 4 800 грн., посуд на суму 8 570 грн., одяг на суму 9 640 грн., книжкова бібліотека на суму 8 250 грн., а всього майна на суму 120 314 грн.

Факт не проживання після пожежі в квартирі, яка не придатна для проживання, а також неможливість добитися яких-небудь позитивних результатів від відповідачів завдали позивачу моральної шкоди, що виразилась у психологічній травмі всієї сімї, особливо маленької онуки, яка знаходилась в квартирі під час пожежі. Це також призвело до погіршення стану здоровя позивача (він є інвалідом ІІ групи), почастішання захворювань, загострення подагричного артриту, головного болю, що в його віці є небезпечним та тягне додаткові витрати на лікування. Дружина позивача відразу після пожежі в результаті стресу захворіла. Завдану йому та його сімї моральну шкоду позивач оцінює у 200 000 грн.

Позивач неодноразово звертався до відповідачів з проханням вжити усі можливі заходи досудового врегулювання спору. Проте, відповідачі вимоги позивача проігнорували, добровільно відшкодувати завдану йому шкоду відмовляються.

Крім того, позивачем було витрачено кошти на опублікування оголошень в газетах «Урядовий кур'єр» та «Запорізька правда» про виклик відповідачів у судове засідання на загальну суму 610 грн.

Посилаючись на зазначені обставини, остаточно уточнивши позовні вимоги, на підставі на ст.ст. 23, 1166, 1167, 1192 ЦК України, ОСОБА_3 просив суд стягнути з відповідачів на його користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 438 418 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 200 000 грн.

Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди 227 646,90 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 50 000 грн.

Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 подали апеляційні скарги, в яких, кожен окремо, посилаючись на неповне зясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили: ОСОБА_3 - рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі; ОСОБА_4 - рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню з наступних підстав.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Згідно ч. 1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Таким чином, судова колегія перевіряє зазначене рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційних скарг та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

З матеріалів справи вбачається, що суд вірно вирішив питання наявності обставин, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, суті правовідносин, що випливають із встановлених обставин, правильно застосував правові норми до цих правовідносин. З дотриманням вимог ст.ст. 212-215 ЦПК України суд належно оцінив надані сторонами докази, виконав вимоги цивільного судочинства і вирішив справу згідно із законом.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з підстав, передбачених ст.ст. 319, 1166 ЦК України, для відшкодування майнової шкоди власниками квартири - відповідачами у справі.

Так, за положеннями ч.ч. 1-3 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно ч. 4 ст. 319 ЦК України власність зобов'язує, це означає, що власник повинен не лише користуватися майном, вилучати з нього корисні властивості, але й нести відповідальність перед суспільством за належне використання цих прав.

За ст. 322 ЦК України власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, власник майна не тільки має право на свій розсуд володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, але й повинен виконувати певні обов'язки, зокрема, утримувати майно, та нести витрати, необхідні для збереження майна, та вживати всіх заходів, пов'язаних із забезпеченням належного стану майна.

Вказана норма встановлює презумпцію обов'язку власника нести всі витрати, пов'язані з утриманням належного йому майна. До таких витрат належать витрати, пов'язані зі зберіганням майна, його ремонтом, забезпеченням збереження його властивостей тощо. Такий обов'язок власника є похідним від належних йому як абсолютному володарю правомочностей володіння, користування та розпорядження майном. Невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб.

Частиною 3 ст. 386 ЦК України встановлено, що власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Як роз'яснено у п. 2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи.

Таким чином, цивільне законодавство в деліктних зобов'язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

З огляду на це, та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов'язок доведення відсутності його вини в завданні шкоди позивачу.

Отже, відповідно до ст.ст. 57-59 ЦПК України, на відповідача покладено обов'язок довести належними та допустимими доказами, що завдано шкоду позивачу не з його вини.

Також, відповідно до вимог п. 7 ч. 2 ст. 21 Кодексу цивільного захисту України, громадяни України зобовязані виконувати правила пожежної безпеки, забезпечувати будівлі, які їм належать на праві приватної власності, первинними засобами пожежогасіння, навчати дітей обережному поводженню з вогнем.

Пожежна безпека, відповідно до п. 33 ст. 2 цього ж кодексу, - це відсутність неприпустимого ризику виникнення і розвитку пожеж та повязаної з ними можливості завдання шкоди живим істотам, матеріальним цінностям і довкіллю.

Згідно ч. 6 ст. 55 Кодексу цивільного захисту України обовязок із забезпечення пожежної безпеки в жилих приміщеннях приватного житлового фонду покладається на їх власників або наймачів, якщо це обумовлено договором найму.

Відповідно до п. 7 Правил користування приміщеннями житлових будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, власник та наймач (орендар) квартири, житлового приміщення у гуртожитку зобов'язаний дотримуватися вимог нормативно-правових актів у сфері житлово-комунальних послуг, пожежної i газової безпеки, санітарних норм i правил.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 28 липня 2014 року о 04 год. 10 хвил. всередині квартири АДРЕСА_2, яка знаходиться на восьмому поверсі девятиповерхового будинку сталася пожежа, яка розповсюдилася на квартиру № 29, яка знаходиться на девятому поверсі цього ж будинку. Внаслідок пожежі загинув мешканець квартири № 25 ОСОБА_7, знищено майно в квартирах № 25 та № 29. Про вказану подію комісією Бердянського міськрайонного управління ГУ ДСНС України в Запорізькій області складено акт про пожежу від 28.07.2014 року (т. 1, а.с. 15).

31.07.2014 року комісією у складі головного спеціаліста відділу з питань надзвичайних ситуацій, цивільного захисту населення та охорони праці виконкому Бердянської міської ради, головного спеціаліста УЖКГ виконкому Бердянської міської ради, начальника виробничо-технічного відділу КП «Жилсервіс-2а» було проведено обстеження квартири АДРЕСА_3, про що складено відповідний акт. В результаті обстеження встановлено, що «квартира розташована у першому підїзді на девятому поверсі девятиповерхового житлового будинку. Житловий будинок 1991 року забудови, стіни будинку цегляні, покрівля - з рулонних матеріалів. Всі двері та вікна квартири, а також електропроводка, меблі, інші речі повністю знищені вогнем, залишки лежать на підлогах. В усіх житлових кімнатах, на лоджіях та у службових приміщеннях квартири штукатурка на стелях та стінах під час гасіння пожежі відвалилась. Залишилися тільки цегляні стіни та плити перекриття на стелях. У залі пустотна плита перекриття на стелі має тріщини, центральна дільниця плити частково зруйнована по нижній частині, площею приблизно 0,6 кв.м, у місті руйнування плити видна арматуру. На кухні залишилися обгорілі залишки холодильника та кухонної плити, водопостачання здійснюється. Чавунні радіатори системи централізованого опалення пошкоджені від високої температури (забиті всередині), потребують заміни» (т. 1, а.с. 17).

04.09.2014 року працівниками КП БМР «Житлосервіс- 2А» були проведені роботи по демонтажу непридатних приладів опалення та кільцюванню стояків опалення у квартирі АДРЕСА_4, про що складено відповідний акт (т. 1, а.с. 18).

05.08.2014 року Дослідно-випробувальною лабораторією аварійно-рятувального загону спеціального призначення Головного управління ДСНС України в Запорізькій області надано технічний висновок, за яким найбільш вірогідною причиною пожежі в квартирі АДРЕСА_2, є порушення правил пожежної безпеки при експлуатації побутових електроприладів (т. 1, а.с. 88-89).

28.07.2014 року слідчим СВ Бердянського МВ ГУМВС України в Запорізькій області було внесено до ЄРДР кримінальне провадження за фактом смерті мешканця квартири № 25 ОСОБА_7 У цьому кримінальному провадженні слідчим була призначена пожежотехнічна експертиза. За висновком експертів НДЕКЦ Головного управління МВС України в Запорізькій області № 33 від 22.09.2014 року, встановити місце розташування осередку пожежі та їх кількість в квартирі АДРЕСА_5 не виявляється можливим. Встановити джерело займання не виявляється за можливе. Встановити причину пожежі в квартирі АДРЕСА_5 не виявляється можливим (т. 1, а.с. 85-87).

Також судом встановлено, що ОСОБА_3 зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_1 разом із дружиною ОСОБА_8 та сином ОСОБА_9 (т. 1, а.с. 14). Квартира належить їм на праві власності на підставі свідоцтва про право власності на квартиру від 08.01.1998 року, що видане Бердянським заводом скловолокна (т. 1, а.с. 21).

Власниками квартири АДРЕСА_6, яка була осередком пожежі, є ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_5, ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 24.03.2000 року, яке видане Управлінням розвитку та реформування ЖКГ виконкому Бердянської міської ради, що підтверджується довідкою КПТІ Бердянської міської ради № 306 від 02.09.2015 року (т. 1, а.с. 106).

Таким чином, судом першої інстанції правильно встановлено, що осередком пожежі була квартира АДРЕСА_5, співвласниками якої є відповідачі. Ймовірною причиною виникнення пожежі було недотримання правил пожежної безпеки при експлуатації побутових електроприладів. Тобто, недотримання власниками квартири АДРЕСА_5 правил пожежної безпеки призвело до виникнення пожежі у квартирі АДРЕСА_7 та до спричинення позивачу майнової шкоди. Доказів протилежного, а саме, що шкода завдана не з вини відповідачів, останніми ні в суду першої, ні апеляційної інстанції надано не було.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що висновок суду про доведеність вини відповідачів ґрунтується на матеріалах справи та нормах матеріального права.

Далі, як вбачається з кошторисної документації капітального ремонту квартири № 29 житлового будинку по пр. Пролетарському, 100, в м. Бердянську Запорізької області після пожежі 28.07.2014 року, яка була виготовлена проектною організацією ТОВ «Бердянскгражданпроект» Міністерства Мінрегіонстроя України, станом на 01.09.2014 року загальна вартість капітального ремонту квартири становить 222 356,00 грн. (т. 1, а.с. 22-33).

З огляду на викладене, суд дійшов вірного висновку, що з відповідачів на користь позивача необхідно стягнути вартість капітального ремонту квартири у розмірі 222 356,00 грн. Щодо позовних вимог про стягнення цієї суми з урахуванням індексу інфляції станом на 01.10.2015 року у загальній сумі 317 404 грн., суд підставно відмовив у їх задоволенні, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобов'язанням, яке виникає з договірних зобов'язань.

Дія частини другої статті 625 ЦК України про обов'язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов'язання, сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, не поширюється на правовідносини, що виникають у зв'язку із завданням шкоди.

Висновок суду про часткове задоволення позовних вимог щодо відшкодування вартості майна, яке було знищено пожежею, також є правильним.

Так, позивачем суду першої інстанції було надано квитанції про придбання ним: 31.07.2012 року - холодильнику INDESIT, вартістю 2 222 грн., 31.12.2013 року - телевізору LG 32LN541U, вартістю 2 699 грн. та модулю Т2 Strong Ird до телевізора, вартістю 369,90 грн. (т. 1, а.с. 103, 104, 105). Вартість вказаного майна підтверджена належними та допустимими доказами, тому суд підставно стягнув з відповідачів вказані суми на користь позивача.

Разом із тим, судом встановлено, що на підтвердження вартості решти знищеного пожежею майна позивачем надано суду перелік цього майна з визначеною ним же приблизною вартістю на ідентичні товари, взяті з сайту «АУКРО».

З метою сприяння всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, на виконання ч. 4 ст. 10 ЦПК України судом першої інстанції було розяснено позивачу його право заявити клопотання про призначення експертизи для визначення вартості зазначеного майна, суд попередив позивача про наслідки невчинення зазначеної процесуальної дії, проте, позивач відповідного клопотання не заявив.

Так, за ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК України, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За ст. 11 ЦПК України про диспозитивність цивільного судочинства, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з цих положень закону, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України.

Таким чином, суд дійшов правильного висновку про те, що наданий позивачем перелік решти майна із зазначеною приблизною вартістю цього майна не є належним та допустимим доказом, тому в іншій частині вимог щодо стягнення вартості пошкодженого пожежею майна слід відмовити за недоведеністю.

Колегія суддів також погоджується з висновком суду про часткове задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 23, 1167 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Згідно п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди № 4 від 31.03.1995р. (із змінами), відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин.

Визначаючи розмір відшкодування, суд враховував, що у звязку з повним знищенням пожежею майна, неможливістю тривалий час проживати у належній позивачу на праві власності квартирі, останній безумовно зазнав моральних, душевних страждань і переживань. Був порушений звичайний спосіб життя позивача, йому доводиться докладати додаткових зусиль та витрачати кошти на придбання для себе та сімї предметів першої необхідності (одяг, взуття тощо). Позивач є інвалідом 2 групи, потребує часткової сторонньої допомоги і певного лікування (т. 1, а.с. 100). Крім пенсії інших доходів позивач не має. На відновлення нерухомого майна необхідні певні кошти, яких позивач не має. Відчуття безвихідності викликає у позивача моральні переживання.

Таким чином, враховуючи характер правопорушення, глибину душевних страждань, а також стан здоров'я позивача, тривалість порушення нормальних життєвих зв'язків через знищенням майна та неможливість тривалого використання квартири, порушення стосунків з оточуючими людьми, вимушені зміни у життєвих стосунках позивача, виходячи з принципів розумності і справедливості, суд дійшов правильного висновку, що належним відшкодуванням буде стягнення у розмірі 50 000 грн.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про те, що судом безпідставно в якості доказів вартості знищеного пожежею майна не були взяті до уваги показання свідків, розписка про придбання дружиною позивача ноутбука у ОСОБА_10, не спростовують правильність висновків суду першої інстанції. Так, за ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Показання свідків та надана позивачем розписка не є належними та допустимими доказами вартості майна.

Посилання в апеляційній скарзі ОСОБА_3 щодо помилкового висновку суду про часткове задоволення позову в частині вимог про відшкодування моральної шкоди спростовуються з наведених вище в цій ухвалі мотивів. Розмір моральної шкоди 50 000 грн., що була стягнута з відповідачів на користь позивача, відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_3 про можливість відшкодування шкоди в деліктних зобовязаннях з урахуванням індексу інфляції висновків суду також не спростовують, зазначені посилання були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують.

Посилання у скарзі ОСОБА_3 на те, що 25.04.2016 року знайшлася кошторисна документація капітального ремонту квартири, складена за цінами станом на 01.10.2015 року, яку позивач вважав вкраденою, відповідно до якої сума капітального ремонту квартири становить 272 200 грн., не є підставою для скасування рішення.

Так, кошторисна документація капітального ремонту квартири, складена станом на 01.10.2015 року є новим доказом у справі. Відповідно ч. 2 ст. 303, ч. 1 ст. 304 ЦПК України апеляційний суд певним чином обмежений при розгляді справи. А саме, він діє за правилами, встановленими для розгляду справи судом першої інстанції, але з винятками і доповненнями, встановленими Главою 1 Розділу V ЦПК України. Так, апеляційний суд досліджує ті докази, які судом першої інстанції були досліджені з порушенням встановленого порядку або в дослідженні яких було неправомірно відмовлено, а також нові докази, неподання яких до суду першої інстанції було зумовлено поважними причинами. Передбачені ч. 2 ст. 303 ЦПК України процесуальні підстави для дослідження нових доказів відсутні.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_4 щодо відсутності її вини у завданні шкоди не дають підстав вважати, що справа вирішена неправильно. Ці доводи є повторенням обставин, якими відповідач обґрунтовувала свої заперечення проти позову, всебічна оцінка яким була дана судом першої інстанції, і зводяться лише до особистої незгоди з висновками суду щодо їх оцінки. Як зазначалося вище, невиконання власником свого обов'язку по утриманню своєї власності може створювати небезпеку для третіх осіб, в деліктних зобов'язаннях цивільне законодавство передбачає презумпцію вини. В процесі розгляду справи ОСОБА_4 зазначена презумпція не спростована, тому вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. ОСОБА_4 не довела належними та допустимими доказами, що позивачу завдано шкоду не з її вини.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що, можливо, майно ОСОБА_3 було застраховано, ґрунтуються на припущеннях, що суперечить вимогам ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Решта доказів та обставин, на які посилаються ОСОБА_3 та ОСОБА_4 в апеляційних скаргах, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційних скаргах.

Крім того, у разі відмови ОСОБА_4 у задоволенні її апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у повному обсязі у цій справі, остання не має права на компенсацію судових витрат у вигляді судового збору, понесених нею при подачі цієї скарги до апеляційного суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 - 315, 317, 319, 324 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19 квітня 2016 року по цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: