Справа №451/1033/16-ц
Провадження № 2/451/426/16
РІШЕННЯ

іменем України

09 листопада 2016 року

Радехівський районний суд Львівської області

у складі: головуючого-судді Мулявка О.В.

при секретарі судового засідання Крикавській М.М.

з участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Радехів справу за позовом ОСОБА_2 до Нивицької сільської ради Радехівського району та ОСОБА_3 про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, -

ВСТАНОВИВ:

02 вересня 2016 року до суду із позовною заявою звернулася ОСОБА_2, відповідно до вимог якої, просить встановити факти, що мають юридичне значення, зокрема, що ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 була її бабою, а також те, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства, видане на ім'я ОСОБА_4, належить ОСОБА_4.

Крім цього, позивачка просить визнати за нею право власності на будинковолодіння АДРЕСА_1 та на майновий пай в пайовому фонді майна СТзОВ «Нивиці», в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позову посилається на обставини, що після смерті її бабусі ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 залишилось спадкове майно, зокрема будинковолодіння АДРЕСА_1 та майновий пай в пайовому фонді майна СТзОВ «Нивиці», в розмірі 0,08 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду підприємства.

Фактично прийнявши спадщину шляхом вступу у володіння і управління таким, вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак у вчиненні нотаріальних дій їй було відмовлено із-за відсутності правовстановлюючих документів на спадкову масу та роз'яснено процедуру вирішення майнових питань у судовому порядку.

Крім цього, в ході вирішення спадкових питань ОСОБА_4 виявилося, що мають місце розбіжності щодо даних померлої в частині її імені у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства і наведені обставини не має змоги усунути в позасудовому порядку.

Також, через розбіжність імені спадкодавця у свідоцтві про народження ОСОБА_6 - мами позивачки та у свідоцтві про смерть, зокрема у першому документі вказано особу, як ОСОБА_4, а у другому - ОСОБА_4, виникла необхідність встановити факт родинних відносин між ініціатором позову та ОСОБА_4.

Із посиланням на норми матеріального та процесуального права, просить позов задоволити.

У ході розгляду справи, за клопотанням представника позивача до участі в справі в якості співвідповідача було залучено ОСОБА_3 (а.с.49).

Представник позивача у судовому засіданні вимоги підтримав та щодо таких виклав свої обґрунтування аналогічно, зазначеним у заяві (а.с.2-3). Окрім цього наголосив, що із-за помилки у свідоцтві про народження мами його довірительки, встановити наявність родинних відносин інакше, ані ж у судовому порядку, неможливо. Також зазначає, що ОСОБА_3 втратив право на частку у колгоспному дворі, оскільки жодним чином не приймав участь у веденні спільного господарства такого. Крім цього, свідоцтво про право власності на майновий пай в пайовому фонді майна СТзОВ «Нивиці», видане у 2001 році, тобто після смерті ОСОБА_4, що унеможливлює вирішення майнових питань у позасудовому порядку. Вимоги просить задоволити.

Представник відповідача - Нивицької сільської ради Радехівського району у судове засідання не з'явився. Надавши суду клопотання із визнанням вимог, просив розгляд справи здійснити за його відсутності (а.с.39).

Співвідповідач ОСОБА_3 щодо позовних вимог не заперечив та пояснив, що він є чоловіком ОСОБА_2 і з 1990 року проживав також із її бабою - ОСОБА_7. Із цього ж часу він жодного дня не працював у сільському господарстві. Фактично ж він працював різноробочим у Нивицькому лісництві і за характером виконуваної роботи не брав і не міг брати участі у веденні спільного господарства колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_4.

Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача та покази свідків, дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних міркувань.

Відповідно до положень ст.ст.11,15 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист.

На підставі ст.ст.10,60,61 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини визнані сторонами, не підлягають доказуванню. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У розумінні п.п.1,6 ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення фактів, зокрема родинних відносин між фізичними особами і належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім'ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті.

Так, судом констатовано, що відповідно до копії свідоцтва про народження ОСОБА_7 (а.с.12) - позивачки у справі і, якій після укладення шлюбу із ОСОБА_3 присвоєно прізвище ОСОБА_3 (а.с.8), у графі «Мати» останньої значиться ОСОБА_6.

Згідно даних копії Витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про державну реєстрацію народження, мамою ОСОБА_6 зазначено ОСОБА_4 (а.а.9).

Щодо копії свідоцтва про смерть НОМЕР_1, у такому значиться ім'я померлої ОСОБА_4, як «ОСОБА_4» (а.с.6).

Окрім наведеного, обставини, що померла ОСОБА_4 носила ім'я «ОСОБА_4» та є бабою ОСОБА_2, ствердили у судовому засіданні свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, недовіряти показам яких у суду підстав не має.

Поряд з цим, у свідоцтві про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) НОМЕР_2, що видане 20 березня 2001 року, тобто після смерті спадкодавця ОСОБА_4, зазначено, що правом на майновий пай у розмірі 1431 гривень наділена ОСОБА_4 (а.с.11).

Таким чином, узагальнюючи вищенаведене, виходячи із рекомендацій викладених у Постанові Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вважає, що вимоги позивачки щодо визнання фактів родинних зв'язків та належності правовстановлюючих документів є обґрунтованими, а від так такими, що підлягають до задоволення.

Також, відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, окрім іншого - визнання права.

Норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України, згідно з якими цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 1 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК УРСР.

Тобто, у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року, застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом тощо.

Таким чином, на думку суду, спірні правовідносини щодо спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті ОСОБА_4, регулюються чинним на той час Цивільним кодексом Української РСР.

Також судом встановлено, що станом на ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 була головою колгоспного двору, а членами такого - позивачка та ОСОБА_3 - співвідповідач у справі (а.с.10).

Питання про визначення частки в майні колгоспного двору, про виділ чи поділ колгоспного двору - ніким не ставилися.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року 320 «Про судову практику у справах за позовом про захист права власності» та ст.123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору, а саме - спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулюють власність цього двору: право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991 року не втратили права на частку в майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору.

Тобто, в розумінні наведеного та із висловленого у позиції щодо визнання вимог ОСОБА_3, випливає, що останній втратив право на майно колишнього колгоспного двору ОСОБА_4, як такий, що не брав участі у його веденні, а ні особистою працею, а ні коштами.

Відповідно до ст.525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

У відповідності до ст.526 ЦК УРСР місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця (стаття 17 цього Кодексу), а якщо воно невідоме, - місцезнаходження майна або його основної частини.

В силу вимог статті 527 ЦК УРСР спадкоємцями можуть бути особи, що були живими на момент смерті спадкодавця, а також діти померлого, зачаті при його житті і народженні після його смерті.

Відповідно до ст.529 ЦК УРСР при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Згідно ст.548 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

У відповідності до ч.ч.1,2 ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у с.Нивиці Радехівського району (а.с.6).

Судом встановлено, що позивач доводилася спадкодавцю ОСОБА_4 внучкою, проживала із нею на момент її смерті та продовжує жити за цією ж адресою.

Окрім наведеного слід зауважити, що в силу вимог ч.2 ст.31 ЦПК України, крім прав та обов'язків, визначених у статті 27 цього Кодексу, позивач має право протягом усього часу розгляду справи збільшити або зменшити розмір позовних вимог, відмовитися від позову, а відповідач має право визнати позов повністю або частково. До початку розгляду судом справи по суті позивач має право шляхом подання письмової заяви змінити предмет або підставу позову, а відповідач - пред'явити зустрічний позов.

Положеннями ст. 174 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.

В силу вимог ч. 2 ст. 11 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи (за винятком тих осіб, які не мають цивільної процесуальної дієздатності), в інтересах яких заявлено вимоги.

За таких обставин, на переконання суду, визнання позову відповідачем є його процесуальним правом, передбаченим у статтях 31 та 174 ЦПК України. І таким правом щодо предмета спору відповідач розпоряджається на власний розсуд.

Судом встановлено, що представник відповідача, який підписав заяву про визнання позову не обмежений у повноваженнях на вчинення такої процесуальної дії.

Судом також встановлено, що визнання відповідачами позову жодним чином не суперечить закону, а також жодним чином не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин суд не вбачає правових підстав для постановлення ухвали про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовження судового розгляду.

Приймаючи до уваги вищенаведене вище, позиції з цього приводу, викладені у Постанові Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» та у листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо визнання права власності в порядку спадкування є законними та обґрунтованими і, відповідно такими, що підлягають до задоволення.

Керуючись ст.ст.10,11,60,174,209-212,215,256 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву задоволити.

Встановити факт, що ОСОБА_4 яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1, була бабою ОСОБА_2.

Встановити факт, що свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) НОМЕР_2, видане 20 березня 2001 року Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області на ім'я ОСОБА_4, належить ОСОБА_4.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на будинковолодіння, що розташоване по АДРЕСА_1, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на майновий пай в пайовому фонді майна СТзОВ «Нивиці», що у с.Нивиці Радехівського району Львівської області, в розмірі 1431 гривень, або 0,08 відсотків від загальної вартості майна пайового фонду підприємства, згідно свідоцтва про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства (майновий сертифікат) НОМЕР_2, виданого 20.03.2001 року Нивицькою сільською радою Радехівського району Львівської області, в порядку спадкування після смерті ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до апеляційного суду Львівської області через Радехівський районний суд Львівської області протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

ГоловуючийМулявка О. В.