АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2253/16 Справа № 209/2580/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Лобарчук О. О. Доповідач - Прозорова М.Л.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді: Прозорової М.Л.,

суддів: Максюти Ж.І., Макарова М.О.,

при секретарі: Самокиша О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_2, ОСОБА_3

на рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (третя особа - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора) про усунення від права на спадкування за законом, -

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування за законом.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_4 посилалась на те, що вона з 22.11.2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Петриківського районного управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №110.

В період зареєстрованого шлюбу ними була усиновлена дитина - ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. І вони всі разом, тобто вона, чоловік ОСОБА_6 та неповнолітня ОСОБА_7 постійно проживали, без реєстрації, в житловому будинку, розташованому по АДРЕСА_2 Вони з чоловіком вели спільне господарство і вона доглядала свого хворого чоловіка. При цьому і вона, і чоловік мали зареєстроване місце проживання за адресою: АДРЕСА_1. Зазначені обставини підтверджуються довідкою TOB "Абонент XXI" від 28.05.2015 року, довідкою керуючого справами виконкому Курилівської селищної ради Петриківського району від 26.05.2014 року.

В 2011 році фактично за її грошові кошти був придбаний автомобіль MITSUBISHI PAJERO, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, який через об'єктивні обставини був зареєстрований на ім'я чоловіка. Цей автомобіль придбавався саме для її потреб, з урахуванням стану здоров'я та наявності у неї третьої групи інвалідності з дитинства в зв'язку із двостороннім вивихом стегон з народження. У дитинстві, а саме 03.04.1970 року, 24.02.1972 року та 30.09.1970 року, вона перенесла три складні операції з приводу свого захворювання, що підтверджується архівною довідкою Дніпропетровської обласної клінічної лікарні ім. Мечникова від 13.10.2011 року та протоколами операцій. І до теперішнього часу вона страждає на деформацію тазового кільця, гіпоплазію кісток тазу та інші захворювання, які пов'язаними із її травмою, що була отримана при народженні, що підтверджується довідкою Дніпропетровської обласної консультативної поліклініки від 14.10.2011 року. Їй важко пересуватися, а зазначений транспортний засіб за своїми технічними характеристиками у повній мірі відповідав її потребам.

На момент реєстрації шлюбу із ОСОБА_6 вона, не зважаючи на своє захворювання, вела активний спосіб життя, займалася підприємницькою діяльністю, від якої отримувала доходи, достатні для забезпечення себе всім необхідним, в тому числі й транспортними засобами, які були наявними у неї. І придбання зазначеного вище автомобілю MITSUBISHI PAJERO було викликано потребою в заміні того автомобіля, який вона використовувала раніше.

У свою чергу, на момент реєстрації шлюбу чоловік вже був пенсіонером, і ніяких доходів, окрім невеликої пенсії, не мав, фактично їх сім'я існувала тільки за рахунок доходів, отримана нею від підприємницької діяльності.

Крім цього, з 1999 року ОСОБА_6 страждав на цукровий діабет І типу (інсулінозалежний) та потребував постійного прийому медичних препаратів. В 2007 році він cтав стрімко втрачати зір, і в 2008-2010 роках був прооперований у "Клініці зору" м. Дніпродзержинська.

В 2013 році хвороба чоловіка загострилася, а його стан здоров'я значно погіршився, він потребував постійного медичного лікування та постійного стороннього догляду, перебував на медичному диспансерному обліку. Станом на 2013 рік він мав такі захворювання, як цукровий діабет І типу (інсулінозалежний) тяжкої форми, лабільної течії зі схилом до гіпоглікемії, кетоацидозу, субкомпенсований; а також діабетичну гепатопатію, діабетичну полінейропатію, діабетичну енцефалопатію, діабетичну ангіопатію нижніх кінцівок II ступеню, діабетичну нефропатію II ступеню, ішемію І-ІІ ст, кардіосклероз та атеросклероз, що підтверджується лікарським епікризом та довідкою Курилівської лабораторії загальної практики сімейної медицини Петриківського району Дніпропетровської області від 28.05.2015 року №122.

ОСОБА_6 взагалі втратив можливість самостійно пересуватися, обслуговувати себе і потребував постійної сторонньої допомоги.

Таку допомогу ОСОБА_6 надавала тільки вона, не зважаючи на те, що сама є інвалідом і має на утриманні та вихованні неповнолітню доньку ОСОБА_7.

Ніякі інші особи догляд за чоловіком не здійснювали та будь-яку іншу матеріальну, моральну або фізичну допомогу не надавали, його станом здоров'я та життям не цікавилися.

ІНФОРМАЦІЯ_5 року її чоловік ОСОБА_6 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Петриківського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис №475 від 25.11.2014 року.

Вона єдина займалася обрядом поховання свого чоловіка, і за свої особисті кошти поховала чоловіка, витративши на поховання, поминальний обід та на встановлення пам'ятника на могилі грошові кошти в сумі 25543 грн., що підтверджується відповідними накладними та товарними чеками.

Після смерті чоловіка протягом встановленого законом шестимісячного строку вона звернулася до Третьої дніпродзержинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини у вигляді ? частки автомобілю MITSUBISHI PAJERO, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1, та із заявою про видачу мені свідоцтва про право власності в спільному майні подружжя, згідно ст. 60 Сімейного кодексу України, оскільки на момент смерті чоловіка транспортний засіб був зареєстрований на його ім'я і ОСОБА_6 не встиг перереєструвати автомобіль на її ім'я. Іншим належним ОСОБА_6 майном він розпорядився ще за життя на її користь, як на користь єдиної рідної для нього людини, яка доглядала його до самої смерті.

Після звернення до нотаріальної контори їй стало відомо, що із заявами про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_6 звернулися його діти - відповідачі ОСОБА_8, ОСОБА_3 та ОСОБА_5, які не спілкувалися із своїм батьком багато років, не приймали ніякої участі у його житті, ніколи не надавали йому ніякої допомоги, не здійснювали догляд за ним, коли він тяжко хворів і потребував допомоги. Вони повністю переклали догляд за своїм літнім та хворим батьком на неї - інваліда, і тепер бажають відняти фактично належне їй майно у вигляді автомобіля, який для неї є засобом для пересування та можливості в подальшому здійснювати підприємницьку діяльність для забезпечення свого життя та життя своєї неповнолітньої дитини.

Не зважаючи на тяжку хворобу ОСОБА_6, відповідачі ніколи не цікавилися життям та станом здоров'я батька, хоча їм було відомо, що їх батько є людиною дуже похилого віку і з 1999 року страждає на інсулінозалежний діабет, але ніколи не запропонували ОСОБА_6 своєї допомоги, хоча за законом повинні були б надавати батькові матеріальну допомогу та приймати участь у догляді за ним. Відповідачі байдуже відносилися до хвороби свого батька, його стану здоров'я, взагалі не переймалися його проблемами, не кажучи вже про матеріальну та фізичну підтримку старої хворої людини.

Вважає, що відповідачі повинні бути усунені від права на спадкування за законом після померлого ОСОБА_6, оскільки умисно ухилялися від надання допомоги спадкодавцю, при тому, що їх батько дійсно потребував такої допомоги в зв'язку з наявністю в нього тяжкої хвороби, не кажучи вже про похилий вік спадкодавця, в зв'язку з чим він перебував у безпорадному стані, потребував постійного стороннього догляду, і відповідачі, яким було відомо про стан здоров'я ОСОБА_6, мали можливість надати померлому посильну допомогу, але при цьому навіть не спілкувалися із батьком протягом тривалого часу.

А отже вважає, що вона єдина має право спадкувати після померлого чоловіка, як спадкоємиця першої черги за законом, згідно ст. 1261 ЦК України, відповідно до якої у першу чергу право на спадщину за законом мають діти, батьки спадкодавця та той з подружжя, який його пережив.

В судовому засіданні позивач уточнила свої позовні вимоги та просила усунути вівдповідачів на спадщину після смерті ОСОБА_6 на ? частку автомобіля MITSUBISHI PAJERO, 2011 року випуску, державний номер НОМЕР_1 відповідно до належних їм часток.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18.12.2015 року позовні вимоги задоволено.

Суд усунув ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 від права на спадкування належних їм часток на спадкове майно: автомобіль марки Mitsubishi Pajero, НОМЕР_1.

Суд стягнув в солідарному порядку з ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. (а.с.165-168).

З таким рішенням не погодились ОСОБА_2 та ОСОБА_3 та звернулись з апеляційною скаргою, в якій ставлять питання про його скасування та ухвалення нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що судом порушені норми матеріального та процесуального законодавства (а.с.176-179).

Перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про усунення ОСОБА_2 та ОСОБА_3 від права на спадкування, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі не надавали спадкодавцю допомоги та догляду, в той час як спадкодавець мав хронічне захворювання, потребував догляду. Проте з такими висновками суду погодитись неможливо.

Судом першої інстанції встановлено, що відповідачі є синами ОСОБА_6, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року.

Після смерті ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_3, відкрилась спадщина за законом, спадкоємцями першої черги, які прийняли спадщину, є позивачка ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4 - дружина спадкодавця, з якою шлюб був зареєстрований 22.11.2006 року, та відповідачі - сини спадкодавця.

Частиною 1 ст. 202 СК України передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги.

У відповідності з вимогами абзацу 2 ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом повнолітні діти /усиновлені/, які ухиляються від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом.

Відповідно до п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 30.05.2008, №7 "Про судову практику у справах про спадкування", правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_6 знаходився під диспансерним наглядом з 14.10.2013 року з діагнозом: цукровий діабет І типу (інсулінозалежний) тяжкої форми, лабільної течії зі схилом до гіпоглікемії, кетоацидозу, субкомпенсований; а також діабетичну гепатопатію, діабетичну полінейропатію, діабетичну енцефалопатію, діабетичну ангіопатію нижніх кінцівок II ступеню, діабетичну нефропатію II ступеню, ішемію І-ІІ ст, кардіосклероз та атеросклероз (а.с.17,18).

В суді ОСОБА_2 та ОСОБА_3 пояснили, що їх батько отримував пенсію, займався бізнесом і ніколи не просив допомоги. Також ОСОБА_3 пояснив, що працював у нього водієм на вантажному автомобілі. Відповідачі не заперечували проти того, що рідко зустрічалися з батьком, оскільки були неприязні відносини з позивачкою, яка була дочкою колишньої дружини батька.

Доказів, що ОСОБА_6 потребував утримання суду не надано, сам спадкодавець не звертався в суд з позовом до своїх синів про стягнення матеріальної допомоги на своє утримання.

З доданих до позовної заяви доказів не вбачається, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані. Перебування ОСОБА_6 на стаціонарному лікуванні не свідчить про те, що той перебував у безпорадному стані. Вказана обставина не підтверджується і наданими позивачкою довідками про стан здоров'я померлого за життя. В зазначених довідках відсутні дані про те, що ОСОБА_6 перебував у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги.

Не може колегія суддів також погодитися і з висновком суду першої інстанції про те, що відповідачі ухилялися від надання допомоги спадкодавцеві, який перебував у безпорадному стані, оскільки суду з цього приводу не було надано будь-яких доказів. Позивачка не заперечувала проти того, що ні вона, ніОСОБА_6 не зверталися до відповідачів за допомогою.

Крім того, за життя ОСОБА_6 розпорядився ? квартири АДРЕСА_1, склавши 22.12.2006 року з позивачкою договір довічного утримання (а.с.24). Заповіт ОСОБА_6 не складав.

Колегія суддів вважає, щоОСОБА_4 не довела, що сини спадкодавця ОСОБА_2 та ОСОБА_3 - ухилялись від надання допомоги батьку, сам по собі факт рідких відвідувань відповідачами батька не є достатньою підставою для усунення їх від спадкування.

Таким чином, висновки суду першої інстанції щодо доведеності підстав для усунення відповідачів від права на спадкування не відповідають обставинам справи, що у відповідності з вимогами п.3 ч.1 ст. 309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції і ухваленні нового рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 про усунення від права на спадкування за законом.

Керуючись ст.ст. 303,307,309,316,319 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, ОСОБА_3 - задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 18 грудня 2015 року - скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_5 (третя особа - Третя Дніпродзержинська державна нотаріальна контора) про усунення від права на спадкування за законом.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення та протягом двадцяти днів може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: