Справа № 760/8376/16-ц
Провадження № 2/760/252/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 серпня 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі: головуючого судді - Лазаренко В.В.

з участю секретаря - Кучерини Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про встановлення факту що має юридичне значення, заінтересовані особи: Солом"янська районна в м. Києві державна адміністрація в особі Відділу приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства Солом"янської РДА в м. Києві, -

В С Т А Н О В И В:

04.05.2016 заявник ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою, в якій просить встановити факт того, що ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_4 без реєстрації місця проживання у період з 01.01.1992 до 03.12.1996, участі у приватизації житла не брав і не використовував житлові чеки в межах м. Києва та на території України.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що 30 січня 1974 року на підставі рішення виконкому Жовтневої ради депутатів трудящих №159 від 28.01.1974, ОСОБА_2 видано ордер № Г 226185 на житлове приміщення з правом зайняття однієї кімнати, площею 18 кв. м в окремій квартирі АДРЕСА_1. Він є племінником ОСОБА_2 та 04.09.1990 був нею усиновлений. Весь час з моменту усиновлення Заявник проживав разом із ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2. Проте, місце проживання Заявника за вказаною адресою було зареєстроване лише 03.12.1996 після отримання ним паспорта. На даний час він є наймачем житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5, житловою площею 19,10 кв. м. Встановлення зазначених вище фактів необхідно для звернення до Відділу приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства Солом'янської районної в місті Києві державної адміністрації з метою оформлення та отримання свідоцтва про право власності на житло.

В судовому засіданні представник заявника підтримала заяву та просила суд її задовольнити.

Зацікавлена особа Солом"янська районна в м. Києві державна адміністрація в особі Відділу приватизації державного житла управління житлово-комунального господарства Солом"янської РДА в м. Києві подала суду заяву, в якій просить слухати справу у її відсутності.

Заслухавши пояснення представника заявника, покази свідка ОСОБА_3 дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Як визначено у ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з правилами ч. 3 ст. 15 ЦПК України розгляд цивільних справ здійснюється в порядку позовного, наказного та окремого провадження.

У відповідності до ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

За змістом ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

У відповідності до роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо:

- згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян;

- чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення;

- заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення;

- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

Як зазначено заявником та вбачається з матеріалів справи, встановлення факту проживання за певною адресою без реєстрації місця проживання у певний час, фактів того, що він не брав участі у приватизації і не використовував житлові чеки в межах м. Києва та на території України, пов'язується останнім із необхідністю реалізації його прав щодо приватизації житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5.

Судом встановлено, що 30 січня 1974 року на підставі рішення виконкому Жовтневої ради депутатів трудящих №159 від 28.01.1974, ОСОБА_2 видано ордер № Г 226185 на житлове приміщення з правом зайняття однієї кімнати, площею 18 кв. м в окремій квартирі АДРЕСА_1.

Заявник - ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_2, є племінником ОСОБА_2 та 04.09.1990 року був нею усиновлений, що підтверджується свідоцтвом про народження заявника серії НОМЕР_1 від 06.11.1996 року, повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про усиновлення.

Як видно з матеріалів справи, з 03.12.1996 місце проживання заявника зареєстроване за адресою АДРЕСА_1

Згідно рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 19.10.2015 у справі №760/15116/15-ц, ОСОБА_2 визнана такою, що втратила право користування вищевказаним житловим приміщенням, у зв'язку з чим розпорядженням Солом'янської районної в м. Києві державної адміністрації від 20.01.2016 №29, переоформлено договір найму житлового приміщення на заявника.

Відповідно до довідки форми №3, виданої ЖЕД №905 від 08.04.2016, довідки форми №4, виданою ЖЕД №905 від 01.04.2016 заявник є єдиним зареєстрованим мешканцем вказаної квартири.

В судовому засіданні у своїх поясненнях заявник зазначив, що у даній квартирі він фактично проживає весь час, в тому числі без реєстрації в період з 04.09.1990 по 03.12.1996.

Даний факт знайшов своє підтвердження в ході судового розгляду наявними у справі та дослідженими судом доказами.

Так, ОСОБА_3 будучи допитаним в судовому засіданні в якості свідка, суду показав, що є сусідом заявника, проживає в будинку з 1983 року. Засвідчив, що заявник проживає у однокімнатній ізольованій квартирі АДРЕСА_1, приблизно з 1987 року.

Крім того, ОСОБА_1 в 1986 році поступив до 1 класу та провчився шість років в Середній загальноосвітній школі № 54 м. Києва, яка знаходиться на вул. А. Білецького, 7 в м. Києві, що територіально наближено до місця проживання заявника. Дана обставина підтверджується довідкою №45 від 22.03.2016, виданою СЗШ №54.

Згідно довідки № 37 від 28.03.2016, виданою спеціалізованою школою № 52, ОСОБА_1 у період з 1992 по 1996 роки навчався у зазначеній школі, яка знаходиться за адресою вул. М. Донця, 16 в м. Києві, що теж територіально наближено до місця проживання заявника.

Згідно довідки № 78 від 12.05.2016, виданою спеціалізованою школою № 52, в алфавітній книзі запису учнів домашньою адресою ОСОБА_1 значиться: АДРЕСА_3.

Таким чином, на переконання суду заявником надано достатньо доказів, які у своїй сукупності та взаємозв'язку достовірно підтверджують факт того, що ОСОБА_1 проживав за адресою: АДРЕСА_4 без реєстрації місця проживання у період з 01.01.1992 до 03.12.1996.

Отже, з урахування обставин наведених вище, зважаючи на те, що встановлення зазначеного факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право, чинним законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає вимоги заявника в цій частині обґрунтованими та приходить до висновку про їх задоволення.

Щодо вимог заявника про встановлення фактів того, що він участі у приватизації житла не брав і не використовував житлові чеки в межах м. Києва та на території України, то ці вимоги видаються суд необґрунтованими та недоведеними, з огляду на таке.

Згідно ч. 1 п. 1 ст. 4 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» житлові чеки - це приватизаційні папери, які одержуються всіма громадянами України і використовуються при приватизації державного житлового фонду. Вони можуть також використовуватись для приватизації частки майна державних підприємств, земельного фонду.

Відповідно до п. 3 Положення про порядок використання житлових чеків для приватизації житла та частки майна державних підприємств, затвердженого спільним наказом Фонду державного майна України та Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 28.03.96 № 351/26 громадяни, які відповідно до законодавчих актів України мають право на використання житлових чеків для придбання частки майна державних підприємств, використовують їх у порядку та на умовах, передбачених для приватизаційних майнових сертифікатів.

Відповідно до пп. 2.1 п. 2 Положення про порядок відкриття приватизаційних депозитних рахунків за житловими чеками та здійснення з них платежів, затвердженого Постановою Управління Національного банку України від 27.04.2000 № 179 для використання коштів приватизаційних депозитних рахунків громадянин України звертається до установи Ощадного банку України за місцем проживання, де знаходяться списки громадян, які складаються місцевими радами.

Таким чином, відповідно до законодавства відомості про використання житлових чеків для приватизації надаються громадянам відповідними установи Ощадного банку України за місцем їх проживання.

Як видно з матеріалів справи, такі відомості надані заявнику ТВБВ філії - Головного управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» у формі довідки.

Отже, оскільки чинним законодавством визначено позасудовий порядок підтвердження факту використання громадянином приватизацінийх чеків, будь-які перешкоди у отриманні заявником відповідних довідок від установи Ощадного банку України з матеріалів справи не вбачаються, то з урахуванням роз'яснень, викладених у постанові Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» підстави для встановлення даного факту судом в порядку окремого провадження відсутні.

В той же час, вимоги заявника щодо встановлення факту того, що він участі у приватизації житла не брав в межах м. Києва та на території України є недоведеними.

За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Оцінюючи надані заявником докази у відповідності до положень ст. 212 ЦПК України, суд приходить до висновку, що заявником не було наданого жодного доказу, який підтверджує факт того, що він не брав участі у приватизації житла поза межами адміністративно-територіальної місця його постійного проживання.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що вимоги заявника належить задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 67-60, 234, 256-259 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1 задовольнити частково.

Встановити факт, що має юридичне значення, того, що ОСОБА_1 проживав за адресою АДРЕСА_1 без реєстрації у період з 01.01.1992 до 03.12.1996.

В задоволенні інших вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через суд першої інстанції протягом 10 днів з дня його проголошення.

Особи, які приймали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя