АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа 753/8830/15-ц
№ апеляційного провадження:22-ц/796/6982/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Леонтюк Л.К.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Семенюк Т.А.

9 червня 2016 року колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду м. Києва в складі:

Головуючого - Семенюк Т.А.

Суддів - Прокопчук Н.О., Саліхова В.В.,

при секретарі - П'ятничук В.Г.,

розглянувши в судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, треті особи: Головне управління юстиції у м. Києві, Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кударенко ВіраМиколаївна, ОСОБА_5 про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири,-

В С Т А Н О В И Л А :

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, позивач подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову, вважаючи, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають значення для справи.

ОСОБА_3 та треті особи в судове засідання не з'явилися, хоча були повідомлені про час та місце розгляду справи належним чином, про причини неявки суду не повідомили. Відповідно до ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе слухати справу у відсутність осіб, які не з'явилися.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, заперечення, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Судом встановлено, що у травні 2015 року позивач звернулася до суду з позовом до відповідача про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, посилаючись в обґрунтування своїх вимог на те, що 1 квітня 2015 року між сторонами укладено Договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1.

Зазначила, що ОСОБА_4 ввів її в оману під час укладання правочину, не сплатив за купівлю квартири. Договором передбачено, що покупець повинен сплатити за квартиру певну грошову суму, яка встановлена в розмірі 871400 грн., проте відповідач, отримавши оригінал Договору, грошові кошти не сплатив.

Також зазначила, що текст Договору був змінений відповідачем таким чином, що умови, порядок оплати взагалі відсутні в договорі.

Зазначає, що умисел відповідача полягає в тому, що спонукавши її спочатку підписати Договір, він обіцяв розрахуватися відразу після укладання, проте отримавши правовстановлюючий документ, оплату не провів. Дії відповідача були спрямовані на введення її в оману щодо порядку розрахунку.

Крім того, з 12 вересня 2003 року позивач перебуває у зареєстрованому шлюбі, і співвласником не висловлено письмової згоди на продаж спірної квартири, така згода відсутня в нотаріальній справі.

З урахування уточнених позовних вимог, просила суд визнати недійсним Договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 від 1 квітня 2015 року укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та стягнути судові витрати.

З матеріалів справи вбачається, що 1 квітня 2015 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Кударенко В.М. за реєстровим № 754.

Відповідно до п. 4 спірного договору правочин було вчинено за суму 871 400 грн. Сторони засвідчили, що не мають матеріальних, грошових та інших претензій одна до одної на момент укладання спірного договору.

Також з матеріалів справи вбачається, що на момент укладання спірного договору була відсутня заборона відчуження або арешт майна за даними Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна , перевірено відсутність податкової застави за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, що підтверджується копіями матеріалів нотаріальної справи по вчиненню договору купівлі-продажу квартири від 1 квітня 2015 року

Згідно п. 1 Договору, Продавець квартири, передає квартиру, а Покупець приймає у власність вищезазначену квартиру та зобов'язується сплатити за неї певну грошову суму у порядку та на умовах, передбачених цим договором.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору , вибору контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу, одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну суму.

Посилання позивачки та її представника на той факт, що позивачка, як продавець при укладенні спірного договору купівлі-продажу не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності, так як нерухоме майно перебувало у спільній сумісній власності подружжя, судом не може бути прийнято до уваги та покладено в основу рішення, оскільки їх доводи спростовуються матеріалами справи.

Як вбачається з матеріалів справи, при укладанні договору купівлі-продажу, ОСОБА_3 подала нотаріусу заяву, що відчужувана нею квартира АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на час її набуття вона незаміжня, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру, в тому числі і відповідно до ст. ст. 65, 74, 97 СК України немає.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що при посвідчені договору купівлі-продажу квартири від 1 квітня 2015 року були дотримані вимоги чинного законодавства, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року N 296/5, що ставляться для виконання даної нотаріальної дії.

Колегія суддів не може погодитися з доводами апеляційної скарги, що судом першої інстанції не надано оцінку факту введення позивача в оману під час підписання спірного договору з огляду на наступне.

Відповідно до роз'яснень Постанови Пленуму Верховного суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними», правочин визнається вчиненим піл впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення право чину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін право чину. Наявність умислу в діях Відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів право чину не має істотного значення.( п.20).

За положеннями ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов'язок доказування наявності умислу у діях відповідача покладається на позивача, проте ОСОБА_3 не надала суду жодного доказу на підтвердження того, що на дату підписання договору купівлі-продажу квартири існували обставини, щодо яких відповідач навмисно ввів її в оману, які мали істотне значення і обізнаність щодо яких позивача могла вплинути на вчинення нею спірного правочину.

Відповідно до п. 4 спірного договору правочин було вчинено за суму 871 400 грн. Сторони засвідчили, що не мають матеріальних, грошових та інших претензій одна до одної на момент укладання спірного договору.

Також колегія суддів не погоджується з доводами апеляційної скарги, що судом не враховано, що спірна квартира є спільною сумісною власністю, а договір купівлі-продажу укладено без згоди другого з подружжя, оскільки як вбачається з копії паспорта позивача, наявного в матеріалах справи, шлюб зареєстрований з ОСОБА_5 анульовано.

Крім того, в матеріалах справи міститься заява ОСОБА_3 датована 1 квітня 2015 року до нотаріальної контори, у якій зазначено, що відчужувана нею квартира АДРЕСА_1 не є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки на час її набуття позивач незаміжня, і осіб, які б могли поставити питання про визнання за ними права власності на відчужувану квартиру в тому числі і відповідно до ст. ст. 65, 74, 97 СК України немає.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 з будь-якими позовними вимогами про порушення його прав у зв'язку з укладанням даного правочину, до суду не звертався.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог, оскільки спірний договір укладено з дотриманням норм чинного законодавства.

Інші доводи апеляційної скарги також висновків суду не спростовують та не дають підстав вважати, що судом допущені порушення норми матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.

Оскільки рішення суду постановлене з дотриманням норм діючого законодавства, висновки суду обґрунтовані, відповідають обставинам справи, колегія суддів не вбачає підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 22 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді