Ухвала

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,

суддів: Дем'яносова М.В., Леванчука А.О.,

Парінової І.К., Ступак О.В.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, та за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_4, третя особа - Комунальне підприємство «ЖКС «Вузівський», про зобов'язання не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселення, за касаційною скаргою ОСОБА_5 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з указаним позовом, у якому просив визнати ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Свої вимоги обґрунтовував тим, що відповідач - батько позивача - із 1999 року, тобто після укладення нового шлюбу, не проживає в зазначеній квартирі, має інше постійне місце проживання.

Не погоджуючись із позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 звернувся до суду із зустрічним позовом, у якому просив зобов'язати відповідача не чинити перешкод у користуванні житловим приміщенням та вселити його до вказаної квартири, зобов'язати ОСОБА_4 надати йому дублікати ключів від вказаної квартири.

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року, задоволено первісний позов ОСОБА_4 та визнано ОСОБА_5 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1. Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5

У касаційній скарзі ОСОБА_5 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні первісного позову ОСОБА_4 відмовити, а його зустрічний позов задовольнити, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Задовольняючи первісний позов ОСОБА_4, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, виходив із доведеності заявлених позовних вимог, а саме факту відсутності наймача ОСОБА_5 у вищевказаній квартирі більш ніж шість місяців.

При цьому суд урахував ту обставину, що на теперішній час ОСОБА_5 проживає у АДРЕСА_2, яка належить на праві власності сину його нинішньої дружини, як член сім'ї, тому він має постійне місце проживання, яким користується з 1999 року.

Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_5, суд виходив із недоведеності зазначених позовних вимог, зокрема факту перешкоджання йому у користуванні спірною квартирою та наявності підстав для вселення його у зазначену квартиру.

Проте погодитися із вказаними висновками судів у повній мірі не можна виходячи з наступного.

Згідно зі ст. 71 ЖК Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Завданням цивільного судочинства є, зокрема, справедливий розгляд і вирішення цивільних справ для захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 1 ЦПК).

Згідно з п. 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року № 14 «Про судове рішення у цивільній справі», оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (ч. ч. 1, 2 ст. 3 ЦПК), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це.

Проте розглядаючи вищевказану справу, суд не врахував вищевказаних положень норм матеріального та процесуального права, усупереч вимогам ч. 4 ст. 10 ЦПК України не сприяв всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, а саме: не з'ясував питання та не встановив у чому виразилося порушення відповідачем ОСОБА_5 прав позивача ОСОБА_4 та яких саме, адже судовому захисту підлягає лише порушене чи оспорене право.

Крім того, розглядаючи спір, суд не звернув достатньої уваги на ту обставину, що на підставі розпорядження голови Київської районної адміністрації від 01 березня 1999 року № 283 ОСОБА_5 (батько позивача) уклав договір найму квартири АДРЕСА_1, на склад сім'ї з трьох осіб: він, його син ОСОБА_4 (позивач) та дружина сина - ОСОБА_6 (дружина позивача); відповідно до довідки про склад сім'ї та реєстрації в зазначеній квартирі, яка є комунальною власністю, станом на 20 квітня 2015 року у квартирі зареєстровані: ОСОБА_5 (з 25.05.1970 р.), на ім'я якого відкрито особовий рахунок, ОСОБА_4.(з 10.07.1987 р.), ОСОБА_6 (з 29.09.1993 р.).

У зв'язку із цим суд не з'ясував питання про те, чи не втратив ОСОБА_5 інтересу до вказаної квартири та чи наявні безумовні підстави вважати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням, виходячи тільки із того, що він проживає за іншою адресою зі своєю дружиною у квартирі, яка не належить ні йому, ні його дружині на праві власності; чи несе позивач якісь витрати по утриманню спірної квартири за відповідача з огляду на те, що відповідач фактично не проживає у спірній квартирі, не споживає комунальні послуги; чи є якість підтвердження посиланням позивача, зазначеним у позові, про те, що дружина відповідача претендує на спірну квартиру.

Оскільки суди першої й апеляційної інстанцій усупереч вимогам ст. ст. 212-214, 303, 315 ЦПК України порушили норми процесуального права, що призвело до неможливості встановити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, тому колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню частково, а ухвалені у справі судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій - скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених ч. ч. 2, 3 ст. 338 ЦПК України.

Суд касаційної інстанції звертає увагу на те, що під час нового розгляду справи підлягають встановленню дійсні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, що дозволить дійти висновку про обґрунтованість чи необґрунтованість заявленого первісного позову, та, відповідно, зробити висновок щодо вимог зустрічного позову. При цьому суду належить враховувати, що правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах усіх учасників процесу.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 30 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 08 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна
Судді: М.В. Дем'яносов

А.О.Леванчук

І.К.Парінова

О.В.Ступак