САМАРСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ОСОБА_1
Справа № 206/4806/16-ц
Провадження № 2/206/1209/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" листопада 2016 р.

Самарський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого-судді Зайченко С.В., при секретареві Колтаковій М.К., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, третя особа орган опіки та піклування виконавчого комітету Самарської районної у м. Дніпропетровську ради про визначення місця проживання дитини ,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом в якому просить, розірвати шлюб між нею та ОСОБА_3 та визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 з нею за адресою її місця проживання, мотивуючи тим, що 27 червня 2009 року між нею та ОСОБА_3 був укладений шлюб. Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Сімейне життя з відповідачем не склалося та з 2013 року вони припинили сімейні стосунки. Причиною розриву їх відносин став звязок відповідача з іншою жінкою. Вважає, що їх сімя розпалась остаточно, категорично наполягає на розірванні шлюбу. Після припинення шлюбних відносин син ОСОБА_5 залишився проживати разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона як мати усвідомлює свою особисту відповідальність за виховання та піклування дитини. Переконана, що їх син повинен проживати разом із нею. Вона дуже любить сина та спроможна забезпечити його всім необхідним. Відповідач не може надати належного виховання та проявити турботу про сина. Забираючи сина в неї, він відводить його до своєї фактичної жінки та залишає його з нею. Їй відомо, що ця жінка терпіти не може її сина, з ненавистю висловлюється на його адресу. Це впливає, вже зараз, на емоційний стан сина, на його поведінку, а з часом, це може призвести до дуже тяжких наслідків в здоровї дитини, в його розвитку. У звязку з чим просить визначити місце проживання дитини разом з нею.

В свою чергу відповідач ОСОБА_3 звернувся до суду з зустрічною позовною заявою в якій просив, визначити місце проживання неповнолітнього ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з ним, мотивуючи тим, що з серпня 2015 року шлюбні відносини між ним та ОСОБА_2 були припинені. Їх малолітній син ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1 залишився проживати разом з ним за адресою: м. Дніпро, вул. Семафорна,42/52. Син перебуває на його утриманні, отримує від нього усе необхідне, забезпечений належними умовами для проживання дитини відповідного віку. Він працює, матеріально забезпечений, характеризується позитивно, має своє житло, має бажання постійно проживати разом з сином. ОСОБА_2 на підставі неприязнених відносин до нього влітку 2016 року виявила бажання відібрати у нього сина в судовому порядку, хоча ОСОБА_4 зареєстрований та проживає з ним впродовж тривалого часу, звикся до свого помешкання та умов проживання. Вважає, що зміна цих умов вкрай негативно вплине на його моральний стан. Також не був згодний з висновком органу опіки про доцільність проживання сина разом з матірю, оскільки при його складанні не були проведені бесіди з обома батьками, не відвідано місце проживання відповідачки. У звязку з чим, вважав можливим суду віднестись до цього висновку критично.

В судовому засіданні позивач-відповідач ОСОБА_2 та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просили відмовити. Додатково ОСОБА_2 пояснила, що шлюбні відносини між нею та відповідачем погіршились ще в серпні 2013 року, оскільки чоловік почав їй зраджувати. В серпні 2015 року фактично шлюбні відносини між ними були припинені остаточно та вона пішла від чоловіка. Тоді ж чоловік схопив дитину та відмовився їй віддавати, почав казати нехай вирішить суд з ким буде жити дитина. З червня 2016 року дитина проживає у відповідача.

Відповідач-позивач ОСОБА_3 та його представник в судовому засіданні позов ОСОБА_2 визнали частково, в частині розірвання шлюбу. Наплягали на задоволенні зустрічного позову.

Представник органу опіки та піклування виконкому Самарської районної у місті ОСОБА_1 ради в судому засіданні вважала доцільним визначити місце проживання дитини разом з матірю відповідно до їх висновку.

Заслухав доводи сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, суд прийшов до наступного.

27 червня 2009 року між сторонами був укладений шлюб (а.с.5).

Від цього шлюбу вони мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.6).

Вiдповiдно до частини другої статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

Судом встановлено, що сторони припинили подружні стосунки з серпня 2015 року та на теперішній час їх шлюб носить лише формальний характер.

Згідно частини другої статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечили б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що має істотне значення.

Оцінивши зiбранi по справі докази, з'ясувавши дійсні причини позову про розірвання шлюбу, фактичні взаємини позивача та відповідача,суд вважає, що шлюб мiж сторонами слід розірвати.

Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд враховує, що сторони мають категоричне небажання подальшого спільного життя, створити міцної сім'ї за час спільного проживання вони не змогли, внаслiдок чого їх шлюб фактично розпався, подальше спільне життя подружжя i збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та інтересам їх дитини.

Судом також встановлено, що між сторонами існує непорозуміння щодо визначення місця проживання дитини. Сторони не можуть дійти згоди щодо цього питання, що випливає з їх особистих непорозумінь, які склалися між ними.

Так, ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11, судам роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст.160 СК України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків, яка досягла десяти років, - за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд, виходячи з рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей, повинен ухвалити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.

Судом встановлено,що ОСОБА_6 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Леніна),40/11. Квартира складається з двох кімнат. В квартирі є необхідні для проживання меблі та речі, побутова техніка. Члени комісії дійшли висновку, що ОСОБА_6 для сина ОСОБА_5 створені належні умови для проживання.

Дані обставини підтверджується актом обстеження умов проживання ОСОБА_6 (а.с.79).

Відповідно витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно ОСОБА_2 є співвласником вищезазначеної квартири (а.с.42).

Відповідно довідки №5 від 02.08.2016 року ОСОБА_2 працює у ФОП ОСОБА_7 по трудовому договору менеджером з продажів (а.с.18).

Згідно характеристики з місця роботи, то ОСОБА_2 дисциплінована, відповідальна, ввічлива та тактична. У звязку з позитивною роботою, з вересня місяця її буде підвищено до посади адміністратора магазину (а.с.17).

Розмір заробітної плати ОСОБА_2 за період з 16.05.2016р. по 31.07.2016р. склав 3915,79 грн. (а.с.18)

ОСОБА_3 проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_4. Квартира складається з двох кімнат. В квартирі разом з ним проживає син ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_5 та його співмешканка ОСОБА_8 В квартирі для дитини створені всі належні умови для відпочинку, розвитку та навчання. Окрема кімната: двоповерхове ліжко, письмовий стіл, компютер, шкільна та спортивна форма, книги, іграшки за віком, одяг та взуття за сезоном (а.с.78).

Відповідно характеристики КП «Житлове господарство Самарського району» ОСОБА_1 міської ради за місцем мешкання ОСОБА_3 скарг відносно нього від сусідів не поступало.

Зі слів ОСОБА_3 він працює у ТОВ «АРТ-ПРОМ» на посаді складальника меблів та розмір його середньомісячної заробітної плати складає 3000-4000 грн., однак він ніяких відомостей на підтвердження цих обставин матеріали справи не містять.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю Організації Об'єднаних Націй 20 листопада 1959 року, яка підлягає застосуванню відповідно до ст.9 Конституції України та ст.ст.2,8 ЦПК України, проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку.

При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Разом з тим орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч.ч.4,5,6 ст.19 СК України).

Згідно з висновком № 2-17/11772 від 07.11. 2016 року про визначення місця проживання дитини орган опіки та піклування виконкому Самарської районної у м. Дніпропетровську ради вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 разом з матірю ОСОБА_9 за адресою її місця проживання: ІНФОРМАЦІЯ_3 (Леніна),40/11 (а.с.80-81).

Дослідивши вищезазначений висновок, суд вважає його достатньо обґрунтованим та зваженим, оскільки органом опіки та піклування при його складанні було достатньо глибино вивчене спірне питанння, а семе була проведена бесіда з обома батьками дитини, обстежено житлово-побутові умови сторін, вивчені характеризуючи їх дані, заслухані пояснення малолітнього ОСОБА_4, залучені педагогічні, медичні та соціальні працівники.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для того, щоб ставить до цього висновку критично.

За статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, малолітня дитина не повинна бути розлучена зі своєю матір'ю, крім тих випадків, коли є виключні обставини.

Позиція, що дитина може бути розлучена з матір'ю у виняткових випадках, також викладена у рішенні Європейського Суду з прав людини від 18 грудня 2008 року № 39948/06 у справі «ОСОБА_7 проти України».

З встановлених вище судом обставин вбачається, що обидві сторони відповідально ставляться до виконання своїх батьківських обов'язків, мають належні матеріально-побутові умови для забезпечення потреб малолітнього сина.

Однак судом не було встановлено будь-яких виключних обставин за яких в даному випадку малолітній син має бути розлучений зі своєю матір'ю, яка спиртними напоями та наркотичними засобами не зловживає, позитивно характеризується, має постійне місце проживання, в якому створені належні умови для проживання та виховання дитини, працює та здатна матеріально забезпечувати дитину всім необхідним для нормального утримання, розвитку, відпочинку та виховання, що відповідає принципам 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_2 в частині визначення місця проживання дитини разом із нею також слід задовольнити, а разом з цим в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини разом з ним, слід відмовити.

При цьому визначення місця проживання дитини з матірю не позбавляє можливості його батька відповідача-позивача у справі, брати участь у вихованні дитини, зустрічатись з ним, впливати на його розвиток та інтереси.

Питання судових витрат вирішити відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Керуючись ст.209,212-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_6 і ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_7, зареєстрований в Бабушкінському відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції , про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 27 червня 2009 року зроблено запис за № 328 - розірвати.

Визначити місце проживання дитини, ОСОБА_4,ІНФОРМАЦІЯ_1, з матір'ю, ОСОБА_2, за адресою її місця проживання.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_3 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 понесені нею судові витрати в розмірі 1102,60 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Дніпропетровської області через Самарський районний суд м. Дніпропетровська шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

Рішення суду набирає чинності після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С. В. Зайченко