Справа № 201/3602/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2016 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.

за участю секретаря Бігдан А.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог з урахуванням їх уточнень послався на те, що 04 грудня 2014 року померла його бабуся ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка 29 травня 2012 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно позивачу та його рідній сестрі ОСОБА_5 в рівних частинах. В зв*язку з тим, що його мати ОСОБА_2 за життя бабусі ОСОБА_4 не спілкувалася з останньою, та не надавала жодної допомоги, хоча остання знаходилась в безпорадному стані та потребувала допомоги та опіки. Просить суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування за законом, визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом на ? частини квартири № 35 розташованої за адресою: м. Дніпро, пр. Героїв, буд. 70, яке було видане на ОСОБА_2, скасувати державну реєстрацію за ОСОБА_2 на ? частину спірної квартири та визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на ? частину спірної квартири.

В судовому засіданні позивач та його представник підтримали заявлені позовні вимоги та наполягали на їх задоволенні.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, пояснивши, що з померлою ОСОБА_4 у них були звичні для матері та доньки відносини, інколи вони дійсно сварилися, однак останнім часом все було добре. Вона як донька допомагала своїй матері продуктами харчування, які передавала через свого сина ОСОБА_6, влітку забирала її до себе в село, грошові кошти не надала, оскільки ОСОБА_4 до 2012 року працювала та отримувала пенсію, що дало їй можливість відкласти значну суму грошових коштів на свої похорони. Вона відвідувала свою матір в лікарні та як вважала приділяла їй достатньо уваги та піклування.

Третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 в судове засідання не з*явилася, про день час та місце слухання справи була повідомлена належним чином надала суду заяву про слухання справи за її відсутності

Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши та перевіривши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 є не обґрунтованими та такими що не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі.

Судом встановлено, що 04 грудня 2014 рок померла ОСОБА_4, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-КИ № 606821 /а.с.42/, яка є бабусею позивача ОСОБА_1 та матір*ю відповідача ОСОБА_2 За життя ОСОБА_4 29 травня 2012 року залишила заповіт яким все своє майно заповіла своїм онукам ОСОБА_1 та ОСОБА_5 в рівних частинах.

Відповідач ОСОБА_2 оскільки є донькою ОСОБА_4 звернулася до нотаріуса з заявою на прийняття спадщини в порядку ст. 1241 ЦК України після чого 09 червня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом ОСОБА_1 лише на ? частку АДРЕСА_1. Тому позивач просив суд усунути ОСОБА_2 від права на спадкування.

Стаття ст. 1224 ч. 5 ЦК України передбачає, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Вимога про усунення від права на спадкування за законом особи може бути пред'явлена лише після смерті спадкодавця.

Згідно п. 4 ОСОБА_7 спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», виходячи зі змісту зазначеної норми, суд при вирішенні такої справи згідно з вимогами ст. 214 ЦПК повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи.

Пункт 6 Постанова Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 N 7 «Про судову практику у справах про спадкування» передбачає, що правило абзацу 6. правило абзацу другого частини третьої статті 1224 ЦК стосується особи, яка зобов'язана була утримувати спадкодавця згідно з нормами Сімейного кодексу України. Факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи. При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку на спадкування.

Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування.

Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред'явлена особою, для якої таке усунення породжує пов'язані зі спадкуванням права та обов'язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК.

При розгляді справ цієї категорії суди нерідко постановляють рішення про усунення від спадкування спадкоємця, коли у справі немає жодного доказу про умисне ухилення спадкоємця від надання допомоги спадкодавцю, крім того факту, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, ігноруючи при цьому статті 10, 60 ЦПК, відповідно до яких кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Для постановлення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

На підтвердження факту знаходження ОСОБА_4 в безпорадному стані та ухилення відповідача від надання допомоги своїй матері позивачем було заявлено клопотання про допит свідків.

Так, свідок ОСОБА_8 пояснила, що вона є тещею позивача, ОСОБА_4 сама дозволила спочатку своєму онуку проживати в квартирі разом з нею, а потім і його дружині та дітям. Бабуся постійно працювала, відповідачка ОСОБА_2 приїздила тільки на свята, однак ночувати залишалась у своєї доньки ОСОБА_5, грошові кошти відповідач своїй матері не надавала в лікарні навідувала, бабуся їла з усіма, дієти не було, пересувалася по квартирі тримаючись за стіни, в неї не працювала ліва рука, на похорони були витрачені кошти які ОСОБА_4 сама накопила.

Свідок ОСОБА_9, яка є дружиною позивача, пояснила що з липня 2007 року вона стала проживати з померлою бабусею, у ОСОБА_4 був хронічний бронхіт, по квартирі вона пересувалася тримаючись за стіни, відповідач навідувала свою матір раз в пів року, їжу бабусі потрібно було перебивати на блендері, дієти не було, похоронами займався її чоловік.

Свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 підтвердили, що ОСОБА_4 проживала з ОСОБА_1 їла з усіма, дієти не було, скаржилася що їй не вистачає спілкування з донькою.

Допитані в судовому засіданні свідки зі сторони відповідача, а саме ОСОБА_15, яка є співробітницею ОСОБА_5, ОСОБА_16 сваха ОСОБА_2, ОСОБА_17, ОСОБА_18 підтвердили лише факт того, що дійсно ОСОБА_4І проживала зі своїми онуками та вирішила спірну квартиру залишити їм. Данні свідки підтвердили, що саме онука ОСОБА_5 допомагала та піклувалася про свою бабусю.

ОСОБА_5 в судовому засіданні пояснила, що вона є донькою відповідача, з 1997 року проживала в спірній квартирі з бабусею, з 2002 року з ними став проживати ОСОБА_1, а з 2007 року в квартирі стали проживати бабуся разом з ОСОБА_1. Бабуся говорила, що залишить спірну квартиру онукам. ОСОБА_4 працювала до 2012 року, останні два роки в бабусі перестала функціювати ліва рука, вона постійно допомагала та піклувалася про бабусю, возила її в гості до ОСОБА_2, ліки ОСОБА_4 купувала за свої кошти, також сама назбирала собі на похорони. ОСОБА_2 постійно передавала продукти харчування та відвідувала свою матір.

Враховуючи вищевикладене суд вважає що позивачем ні при подачі позовної заяви, ні в судовому засіданні не доведено факт знаходження ОСОБА_4 в безпорадному стані як і не доведено факт ухилення відповідачем від надавання допомоги. Жоден з допитаних свідків в судовому засіданні не підтвердив факт знаходження ОСОБА_4 в безпорадному стані, натомість всі свідки пояснили, що дійсно ОСОБА_4 проживала з сім*єю свого онука, харчувалася з ними за одним столом, спеціальної дієти не мала, їла сама, пересувалася по квартирі також сама тримаючись за стіни, до 2012 року працювала та отримувала пенсію, ліки купувала собі сама, окрім того сплачувала за комунальні послуги, та приймала участь в ремонті квартири. Також матеріали цивільної справи не містять жодного медичного документу, який би містив діагноз ОСОБА_4 в звязку з чим вона потребувала сторонньої допомоги. Та обставина, що сторони не спілкувалися протягом тривалого часу, також не свідчить про факт умисного ухилення від надання допомоги.

У відповідності до положень статті 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що оскільки лише при наявності встановлення факту, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, а останній мав можливість її надати, проте ухилився від обовязку щодо її надання, за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, тому суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення від права на спадкування в зв*язку з недоведеністю вищевказаних обставин.

Оскільки позовні вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності є похідними від позовних вимог про усунення від права на спадкування в задоволенні яких судом було відмовлено, тому в іншій частині позовних вимог також слід відмовити.

Судові витрати розподілити на підставі ст. 88 ЦПК України

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 3, 10, 11, 57-61, 76, 88, 169, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 про усунення від права на спадкування, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину, скасування державної реєстрації права власності та визнання права власності відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційний суд Дніпропетровської області через Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська протягом 10 днів з дня проголошення рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя С.О.Демидова