Ухвала

іменем україни

15 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

СтупакО.В., Леванчука А.О., Маляренка А.В.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_6, Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акта, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У липні 2013 року ОСОБА_4, а в серпні 2013 року його дружина ОСОБА_5 звернулися до суду з указаним позовом до ОСОБА_6, Солотвинської селищної ради Тячівського району Закарпатської області про скасування рішення органу місцевого самоврядування та визнання недійсним державного акта.

Свої вимоги позивачі обґрунтовували тим, що за договором купівлі-продажу від 05 вересня 1985 року вони придбали у ОСОБА_7 будинок по АДРЕСА_1, який згідно з умовами договору знаходиться на земельній ділянці площею 1 022 кв. м. Відповідачка ОСОБА_6 відповідно до договору дарування від 13 грудня 2004 року є власником сусіднього будинку по АДРЕСА_2, який розташований на земельній ділянці, норма якої не встановлена, а її приватизація не проводилася. Зазначали, що рішенням 17-ї сесії 5-го скликання Солотвинської селищної ради від 10 липня 2008 року № 388 позивачам передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, площею 0,01500 га, по АДРЕСА_1. Після цього рішенням 24-ї сесії 5-го скликання Солотвинської селищної ради від 15 грудня 2009 року № 600 ОСОБА_6 передано у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування будинку, площею 0,0380 га, по АДРЕСА_2 на підставі чого видано державний акт на право власності на дану земельну ділянку від 12 квітня 2010 року серії НОМЕР_1.

Позивачі вважають, що документи, на підставі яких було видано оспорюваний державний акт, були виготовлені з порушення встановленого порядку, межі земельної ділянки відповідача з позивачами як суміжними землекористувачами не погоджувалися. При оформленні права власності на сусідню земельну ділянку ОСОБА_6 захопила частину земельної ділянки позивачів шириною 120 см. по всій довжині будинку, якою вони користувалися до прийняття спірного рішення.

Посилаючись на вказані обставини, позивачі просили скасувати рішення 24-ї сесії 5-го скликання Солотвинської селищної ради від 15 грудня 2009 року № 600 та визнати недійсним виданий на його підставі державний акт від 12 квітня 2010 року серії НОМЕР_1. Крім того, вказали, що строк позовної давності звернення до суду ними було пропущено з поважних причин і просили його поновити.

Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року, позов задоволено у повному обсязі.

Скасовано рішення 24-ї сесії 5-го скликання Солотвинської селищної ради від 15 грудня 2009 року № 600, яким затверджено проект землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку ОСОБА_6 площею 0,038 га, що знаходиться по АДРЕСА_2 із цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Визнано недійсним державний акт на право власності на землю від 12 квітня 2010 року серії НОМЕР_1, виданий на ім'я ОСОБА_6

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ОСОБА_6 просить скасувати судові рішення судів першої й апеляційної інстанцій, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Способи захисту прав на земельні ділянки передбачено ст. 152 ЗК України, відповідно до ч. ч. 2 та 3 якої власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом, зокрема, визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів.

Відповідно до ч. 1 ст. 155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

Відповідно до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконний та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси.

Задовольняючи указаний позов, суд першої інстанції, із висновками якого погодився й апеляційний суд, правильно виходив із доведеності та обгрунтованості заявлених позовних вимог.

На підставі наявних у справі доказів суд правильно установив, що під час виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку ОСОБА_6, не було погоджено меж із суміжними землевласниками та землекористувачами, зокрема позивачами; така документація на час прийняття Солотвинською селищною радою оспорюваного рішення про її затвердження не була виготовлена, у результаті чого суд дійшов правильного висновку, що рішення Солотвинської селищної ради від 15 грудня 2009 року № 600 «Про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право на земельну ділянку» було прийняте з порушенням закону, тому підлягає скасуванню.

Разом із тим правильним є висновок суду про визнання недійсним державного акта на право власності на землю, виданого на підставі незаконного рішення органу місцевого самоврядування.

Крім того, суд дійшов обгрунтованого висновку, що позивачі пропустили строк позовної давності з поважних причин.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі ст. ст. 10, 60, 212 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Переглядаючи справу в апеляційному порядку, апеляційний суд із дотриманням вимог ст. ст. 303, 304 ЦПК України перевірив доводи апеляційної скарги та спростував їх відповідними висновками, у результаті чого постановив законну й обґрунтовану ухвалу, яка відповідає вимогам ст. 315 ЦПК України.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують, зводяться до переоцінки доказів, що відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України на стадії перегляду справи у касаційному порядку не передбачено.

Отже, судові рішення є законними та обґрунтованими, ухваленими із додержанням норм процесуального та матеріального права, підстави для їх скасування відсутні, тому відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України вони підлягають залишенню без змін, а касаційна скарга - відхиленню.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 25 червня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Закарпатської області від 23 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Ступак

А.О.Леванчук

А.В. Маляренко