Справа № 739/1741/16-ц
Провадження № 2/739/421/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" листопада 2016 р. м. Новгород-Сіверський

Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючого судді Чепурка В.В.,

за участі:

секретаря Лукаш Н.Я.,

позивачки ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі позивачка) звернулася до суду з позовом до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області (далі відповідач) про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №251003 від 13 липня 2006 року.

Свої позовні вимоги мотивує тим, що вона є спадкоємцем своєї баби ОСОБА_2, яка померла 01 лютого 2005 року. Після смерті баби відкрилася спадщина до складу якої, згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №251003 від 13 липня 2006 року, входить земельна ділянка, розташована на території Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області. При цьому отримати свідоцтво про право на вказану земельну ділянку вона не має змоги, оскільки державний акт був виданий після смерті баби і відповідно остання за життя не набула права власності на зазначену вище земельну ділянку. Водночас, до неї в порядку спадкування перейшло право на земельну частку (пай), у звязку з наявністю якого на імя її баби було видано оспорюваний державний акт на право власності на земельну ділянку. З цих підстав вважає, що вказаний державний акт має бути визнаний недійсним.

У судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити повністю.

Представник відповідача у судове засідання не зявився, при цьому подав заяву про розгляд справи без його участі.

Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи і наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків.

Як встановлено, 01 лютого 2005 року в с. Бугринівка Новгород-Сіверського району Чернігівської області померла ОСОБА_2 (а.с. 5).

Позивачка є онукою ОСОБА_2, що підтверджується дослідженими у судовому засіданні свідоцтвом про народження позивачки та укладення нею шлюбу, свідоцтвом про народження матері позивачки ОСОБА_3 в якому матірю останньої вказано ОСОБА_2, та свідоцтвом про укладення ОСОБА_3 шлюбу (а.с. 7-8, 14-15).

З дослідженого у судовому засіданні свідоцтва про смерть ОСОБА_3 вбачається, що остання померла 05 грудня 2014 року в м. Новгороді-Сіверському Чернігівської області (а.с. 4).

Згідно довідки Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області ОСОБА_2 на день смерті проживала в с. Бугринівка разом з донькою ОСОБА_3 (а.с. 6).

З інформаційної довідки зі спадкового реєстру вбачається, що після смерті ОСОБА_2 спадкова справа не заводилася (а.с. 16).

Оскільки судом встановлено, що ОСОБА_2 на день смерті постійно проживала зі своєю донькою ОСОБА_3, то в силу положень частини третьої статті 1268 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) остання належним чином прийняла спадщину своєї матері.

Згідно довідки приватного нотаріуса ОСОБА_4 від 26 вересня 2016 ркоу за заявою позивачки до майна ОСОБА_3 заведено спадкову справу №100/2015, свідоцтво про право на спадщину не видавалося, інших спадкоємців немає (а.с. 10).

Отже, позивачка, як донька ОСОБА_3 належним чином прийняла спадщину своєї матері і є її єдиним спадкоємцем за законом.

Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до статті 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Зі змісту наведених законодавчих положень вбачається, що спадщина ОСОБА_2 після смерті останньої перейшли до її доньки ОСОБА_3 При цьому після смерт ОСОБА_3 її спадщина, до складу якої входять і спадщина ОСОБА_2, перейшла до позивачки.

Судом встановлено, що після смерті ОСОБА_2 на імя останнього, на підставі розпорядження голови Новгород-Сіверської районної державної адміністрації №99 від 20 березня 2006 року було видано держаний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №251003 від 13 липня 2006 року, яким посвідчено право власності на земельну ділянку, розташовану на території Ларинівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, площею 3,0436 га з кадастровим номером 050000409 та здійснено його державну реєстрацію в книзі записів реєстрації державних актів (а.с. 9).

Відповідно статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обовязки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті.

Частиною першою статті 125 Земельного кодексу України (в редакції на день смерті ОСОБА_5В.) передбачалося, що право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації.

Частиною першою статті 126 Земельного кодексу України (в редакції станом на день смерті ОСОБА_5В.) було визначено, що право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами.

Враховуючи наведені вище законодавчі положення суд приходить до висновку, що видача Новгород-Сіверською районною державною адміністрацією Чернігівської області на імя ОСОБА_2 після смерті останньої, державного акту про право власності на земельну ділянку була здійснена в порушення вимог норм цивільного законодавства України, оскільки після смерті особа не може набувати право власності на майно, зокрема й на земельні ділянки.

Як вбачається вказаний вище державний акт був виданий ОСОБА_2, як особі, що мала право на земельну частку (пай), яке посвідчувалося сертифікатом на право на земельну частку (пай).

Відповідно до пункту 17 розділу Х Земельного кодексу України сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної ділянки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Таким чином, у звязку з видачею на імя ОСОБА_2 після її смерті державного акту на право власності на земельну ділянку, сертифікат на право на земельну частку (пай), що посвідчував право вимоги останньої на відведення у приватну власність земельної ділянки, яке входило до складу спадщини ОСОБА_2, став недійсним. Це в свою чергу призвело до порушення прав позивачки щодо набуття у власність в порядку спадкування за законом права на земельну частку (пай).

За таких обставин суд вважає за необхідне захистити права позивачки, визнавши недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, виданий на імя ОСОБА_2 Відповідно позов підлягає задоволенню повністю.

На підставі викладеного, керуючись статтями 125, 126 Земельного кодексу України, статтями 25, 1216, 1218, 1268 Цивільного кодексу України, статтями 2, 10, 11, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд

В И Р I Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області про визнання державного акту на право власності на земельну ділянку недійсним задовольнити повністю.

Визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯБ №251003, виданий 13 липня 2006 року на підставі розпорядження Новгород-Сіверської районної державної адміністрації Чернігівської області від №99 від 20 березня 2006 року на імя ОСОБА_2, на земельну ділянку площею 3,0436 (три цілих чотириста тридцять шість десятитисячних) гектари.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області через Новгород-Сіверський районний суд Чернігівської області шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутніми у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя В.В. Чепурко