Провадження № 2/639/583/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретарів - Малойван Є.І., Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, суд

ВСТАНОВИВ :

10 грудня 2015 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача, в якому просив суд визнати правочин купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 серпня 2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, недійсним.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 20.10.2001 року він уклав шлюб з ОСОБА_5

За час шлюбу, а саме 19.09.2002 року, подружжям була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_1. Договір купівлі-продажу було оформлена на ім'я ОСОБА_4, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1

В квартирі позивач мешкає з моменту її придбання.

ОСОБА_1 зазначає, що після смерті ОСОБА_5 спадщину позивач не прийняв, оскільки він є інвалідом 2 групи та вважав, що це спільне майно подружжя, і що спадщину він прийняв фактично, а тому не має необхідності в оформлені документів.

В серпні 2015 року позивач дізнався про існування заочного рішення про його виселення з квартири, оскільки за життя ОСОБА_4 продала спірну квартиру без його згоди.

Позивач вважає, що ОСОБА_2 та ОСОБА_4 уклали договір на вкрай невигідних умовах для останньої, скориставшись тяжкими для неї обставинами, чим були порушені вимоги ст. 233 ЦК України, а тому провачин купівлі-продажу квартири є недійсним.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Четверикова В.О. заявлений позов підтримала, просила його задовольнити з підстав, які викладені у рішенні вище.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності.

Відповідач ОСОБА_3 (прізвище змінено на підставі свідоцтва про укладання шлюбу від 18.12.2015 року, актовий запис №855) в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити в його задоволенні, посилаючись на його безпідставність.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_4 на праві власності належала квартира АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО Зубарєвим І.Ю. 19.09.2002 року, за реєстровим №8213. (а.с. 4-5)

В судовому засіданні представник позивача зазначила, що оскільки спірна квартира була придбана під час шлюбу ОСОБА_4 та ОСОБА_1, вона є сумісною власністю подружжя.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Харкова від 24.04.2009 року квартиру АДРЕСА_1 визнано особистою приватною власністю ОСОБА_4.

Рішення набрало законної сили. (а.с. 19-20, 110-113)

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, квартира АДРЕСА_1 є особистою приватною власністю ОСОБА_4.

Положеннями статей 317, 319, 321 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.

Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

15 серпня 2009 року між ОСОБА_4 (Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було укладено Договір купівлі-продажу, за яким ОСОБА_4 передає у власність, а ОСОБА_2 приймає у власність квартиру АДРЕСА_1, та зобов'язується сплатити за неї оговорену суму грошей. Договір було посвідчено приватним нотаріусом ХМНО Жовнір Я.В., зареєстровано в реєстрі за №2532. (а.с. 51-52)

Відповідно до ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. (ст. 182 ЦК України)

Право власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 було зареєстровано 16.09.2009 року, про свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №23866396 від 16.09.2009 року. ( а.с. 53)

Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна.

Таким чином, з 16.09.2009 року право власності ОСОБА_4 на квартиру АДРЕСА_1 було припинено у зв'язку з її відчуженням на користь ОСОБА_2

Представник позивача в судовому засіданні просила визнати вищезазначений правочин недійсним оскільки він був укладений під впливом тяжких обставин ОСОБА_4, а саме зловживання нею спиртними напоями та скрутного матеріального становища.

Стаття 203 ЦК України зазначає, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 233 ЦК України, правочин, який вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на край невигідних умовах, може бути визнаний судом недійсним незалежно від того, хто був ініціатором такого правочину.

У п.19 постанови Пленуму ВС «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9 зазначено, що відповідно до статей 229 - 233 ЦК (435-15) правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної

домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним.

Згідно п. 23 вказаної постанови, правочин може бути визнаний судом недійсним на підставі статті 233 ЦК ( 435-15 ), якщо його вчинено особою під впливом тяжкої для неї обставини і на вкрай невигідних умовах, чим друга сторона правочину скористалася. Тяжкими обставинами можуть бути тяжка хвороба особи, членів її сім'ї чи родичів, смерть годувальника, загроза втратити житло чи загроза банкрутства та інші обставини, для усунення або зменшення яких необхідно укласти такий правочин.

Особа (фізична чи юридична) має вчиняти такий правочин добровільно, без наявності насильства, обману чи помилки.

Особа, яка оскаржує правочин, має довести, що за відсутності тяжкої обставини правочин не було б вчинено взагалі або вчинено не на таких умовах.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень.

Проте, позивачем не надано належних доказів на підтвердження наявності тяжкої обставини, яка б спонукала ОСОБА_4 до продажу квартири.

Крім того, суд не приймає до уваги доводи представника позивача про те, що квартира була продана ОСОБА_4 на вкрай невигідних умовах, та що остання не отримала кошти від її реалізації, оскільки вони спростовуються наступним.

Як вбачається з п.3 договору купівлі-продажу від 15.08.2009 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_2, продаж здійснено за 170 000 грн., що на той час складало в доларовому еквіваленті близько 22078 доларів США і відповідало орієнтовній ринковій вартості подібного житла.

Підписання гр. ОСОБА_4 договору свідчить про проведення з нею розрахунку в повному обсязі і відсутність з її боку будь-яких претензій фінансового характеру до гр. ОСОБА_2. ( а.с. 51)

Таким чином, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог ОСОБА_1 і вважає необхідним відмовити у їх задоволенні у повному обсязі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7, 10, 11, 57-61, 88, 209, 212-215 ЦПК України, ст.ст. 203, 233, 317, 319, 321, 655, постановою Пленуму ВС «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» від 06.11.2009 №9, суд

ВИРІШИВ :

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 - ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович