Справа № 155/687/16-ц Провадження № 22-ц/773/1510/16 Головуючий у 1 інстанції: Шмідт С.А.
Категорія: 19 Доповідач: Шевчук Л. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 листопада 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Шевчук Л. Я.,

суддів - Киці С. І., Данилюк В. А.,

секретар с/з - Вергун Т. С.,

з участю:

представника позивача - ОСОБА_2,

представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення коштів, за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_12 - ОСОБА_4 на рішення Горохівського районного суду Волинської області від 22 серпня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Позивач ОСОБА_5 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11 про стягнення коштів. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 16 січня 2008 року між нею та Горохівською філією повного товариства (далі по тексту скорочено - ПТ) ломбардом «Золоті терези» було укладено угоду про внесення членського внеску та нею було внесено 17000,00 грн. під 36% річних на строк 12 місяців, зобов'язання ПТ ломбард «Золоті терези» не були виконані, а тому 26 березня 2009 року Горохівським районним судом Волинської області було видано судовий наказ № 2н-42-09 про стягнення з Горохівської філії ПТ «Золоті терези» в користь ОСОБА_5 23120,00 грн. Наказ було пред'явлено до виконання, але пізніше повернуто у зв'язку з відсутністю у боржника майна. Позивач просить стягнути солідарно з відповідачів в її користь 23120,00 грн., так як відповідачі по справі входили до складу засновників та учасників товариства з часу його створення і до часу його ліквідації.

Ухвалою Горохівського районного суду Волинської області від 03 серпня 2016 року позовну заяву ОСОБА_5 про стягнення коштів в частині вимог, пред'явлених до відповідача ОСОБА_13, залишено без розгляду (а.с.135).

Рішенням Горохівського районного суду Волинської області від 22 серпня 2016 року позов ОСОБА_5 задоволено повністю. Суд постановив стягнути з ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 солідарно в користь ОСОБА_5 23120,00 грн. Також суд вирішив питання щодо розподілу судових витрат.

Не погоджуючись із постановленим судовим рішенням, представник відповідача ОСОБА_12 - ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та постановити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 відмовити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник відповідача - ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав та просив скаргу задовольнити, представник позивача - ОСОБА_2 апеляційну скаргу заперечив та просив її відхилити, інші особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явилися, хоча у встановленому законом порядку були повідомлені про час та місце судового засідання, а тому апеляційний суд розглядав справу у їх відсутності.

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, а також доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_12 - ОСОБА_4 слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції скасувати з ухваленням нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_5 з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_5 про стягнення коштів, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачі, як учасники повного товариства, несуть солідарну відповідальність за зобов'язаннями товариства, а також з того, що позивачем не пропущено строк позовної давності, про застосування якого було заявлено представником відповідача ОСОБА_4

Проте повністю з такими висновками суду першої інстанції погодитися не можна, оскільки вони не відповідають встановленим обставинам справи і зроблені з порушенням вимог закону.

Так, із матеріалів справи убачається, що позивач ОСОБА_5 16 січня 2008 року уклала угоду, згідно умов якої вона внесла свої кошти в розмірі 17000,00 грн. на умовах сплати 36 відсотків річних і відповідно стала вкладником Горохівської філії Повного товариства «Золоті терези» (а.с.28, 29). Засновниками Повного товариства ломбард «Золоті терези» ОСОБА_9 ОСОБА_10 і компанія» є ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11, що підтверджується витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців № (а.с.68-75).

Постановою Господарського суду Волинської області від 18 листопада 2014 року ПТ «Золоті терези» ОСОБА_9 ОСОБА_10 і компанія» визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Встановлено, що будь-якого нерухомого чи рухомого майна під час проведення інвентаризації товариства не виявлено.

Ухвалою Господарського суду Волинської області від 22 грудня 2015 року постановлено ліквідувати ПТ «Золоті терези» ОСОБА_9 ОСОБА_10 і компанія».

В судовому засіданні не знайшла підтвердження та обставина, що позивач ОСОБА_5, внісши кошти товариству, стала його учасником і таких доказів відповідачами суду не надано.

Вироком Локачинського районного суду Волинської області від 22 грудня 2011 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.4 ст.190; ч.3 ст.191; ч.3 та ч.4 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.202; ч.2 ст.358; ч.3 та ч.4 ст.27, ч.2 ст.28, ч.3 ст.358; ч.3 та ч.4 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.364; ч.3 та ч.4 ст.27, ч.2 ст.28, ч.2 ст.366 КК України та за сукупністю злочинів призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 7 років 6 місяців з конфіскацією майна та з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із підприємницькою діяльністю по наданню фінансових послуг та посад, пов'язаних з обліком, збереженням управлінням та розпорядженням матеріальними цінностями на строк 3 роки. ОСОБА_11 визнано винною у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.28, ч.2 ст.202; ч.2 ст.28, ч.2 ст.364; ч.2 ст.28, ч.2 ст. 366 КК України та призначено остаточне покарання у виді 5 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади, пов'язані із підприємницькою діяльністю по наданню фінансових послуг на строк 3 роки. ОСОБА_11 звільнено на підставі ст.ст. 75, 76 КК України від відбування основного покарання з іспитовим строком на три роки. У частині позовних вимог ОСОБА_15 про відшкодування матеріальної шкоди провадження у справі закрито (а.с.77-89, 90).

Позивач, звернувшись до суду із зазначеним позовом, вимагала виконання обов'язку по поверненню коштів в повному обсязі від усіх учасників товариства і не ставила питання про відшкодування шкоди, завданої внаслідок скоєння злочину. Між сторонами виникли правовідносини, що регулюються статтями 119, 124 ЦК України.

Судом першої інстанції встановлено, що майно у товариства для задоволення вимог кредиторів відсутнє. Отже, відповідачі, як учасники повного товариства, солідарно відповідають за зобов'язаннями товариства перед кредитором ОСОБА_5, а не пропорційно до їхніх часток у складеному капіталі.

Розмір заборгованості перед ОСОБА_5 складає 23120,00 грн.

Згідно Установчого договору про створення повного товариства «Золоті терези» ОСОБА_9 ОСОБА_10 і компанія» учасниками товариства є ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_13, ОСОБА_11, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_3 Всі учасники товариства займаються спільною підприємницькою діяльністю і несуть солідарну відповідальність за його зобов'язаннями усім своїм майном. Даний Установчий договір підписаний зазначеними учасниками.

Статтею 119 ЦК України визначено, що повним є товариство, учасники якого відповідно до укладеного між ними договору здійснюють підприємницьку діяльність від імені товариства і солідарно несуть додаткову (субсидіарну) відповідальність за його зобов'язаннями усім майном, що їм належить.

Згідно статті 123 ЦК України прибуток та збитки повного товариства розподіляються між його учасниками пропорційно до їхніх часток у складеному капіталі, якщо інше не передбачено засновницьким договором або домовленістю учасників. Позбавлення учасника повного товариства права на участь у розподілі прибутку чи збитків не допускається.

Частина 1 статті 124 ЦК України передбачає, що у разі недостатності у повного товариства майна для задоволення вимог кредиторів у повному обсязі учасники повного товариства солідарно відповідають за зобов'язаннями товариства усім своїм майном, на яке може бути звернене стягнення.

Частиною першою статті 74 Закону України «Про господарські товариства» визначено, що якщо при ліквідації повного товариства виявиться, що наявного майна не вистачає для сплати всіх боргів, за товариство у недостатній частині несуть солідарну відповідальність його учасники усім своїм майном, на яке відповідно до законодавства України може бути звернено стягнення. Учасник товариства відповідає за борги товариства незалежно від того, виникли вони після чи до його вступу до товариства.

Згідно частин 1, 2 статті 619 ЦК України договором або законом може бути передбачена поряд із відповідальністю боржника додаткова (субсидіарна) відповідальність іншої особи. До пред'явлення вимоги особі, яка несе субсидіарну відповідальність, кредитор повинен пред'явити вимогу до основного боржника. Якщо основний боржник відмовився задовольнити вимогу кредитора або кредитор не одержав від нього в розумний строк відповіді на пред'явлену вимогу, кредитор може пред'явити вимогу в повному обсязі до особи, яка несе субсидіарну відповідальність.

Врахувавши наведені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про доведеність позовних вимог ОСОБА_5

Разом з тим, на думку колегії суддів, позивачем ОСОБА_5 пропущено строк звернення до суду з даними позовними вимогами без поважних причин, що є підставою для відмови в позові з цих підстав.

При цьому суд апеляційної інстанції виходить з наступних обставин.

Відповідно до статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності, як це передбачає частина 1 статті 261 ЦК України, починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленої до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.

В судовому засіданні встановлено, що судовим наказом Горохівського районного суду Волинської області від 26 березня 2009 року, який був виданий на підставі заяви ОСОБА_5, стягнуто з Горохівської філії Повного товариства «Золоті терези» в користь ОСОБА_5 грошові кошти в розмірі 23120,00 грн. (а.с.4).

Також із матеріалів справи убачається, що постановою державного виконавця підрозділу примусового виконання рішень відділу Державної виконавчої служби Головного управління юстиції у Волинській області від 25 червня 2011 року судовий наказ про стягнення з Горохівської філії Повного товариства «Золоті терези» в користь ОСОБА_5 боргу в розмірі 23250,00 грн. повернуто стягувачу у зв'язку з відсутністю майна, яке належить боржнику (а.с.8).

Колегія суддів вважає, що саме з моменту повернення стягувачу ОСОБА_5 виконавчого документа останній стало відомо про порушення її права відповідачами в даній справі - учасниками Повного товариства «Золоті терези».

Проте, з позовними вимоги про стягнення з учасників товариства грошових коштів ОСОБА_5 звернулася лише 19 травня 2016 року, тобто через 5 років після повернення стягувачу ОСОБА_5 судового наказу про стягнення з Горохівської філії Повного товариства «Золоті терези» в користь ОСОБА_5 коштів в розмірі 23250,00 грн., тобто після спливу трирічного строку позовної давності.

Представником відповідача ОСОБА_4 подано заяву про застосування строку позовної давності (а.с.123-124).

Встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявленою стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Виходячи з основних засад цивільного права, які характеризуються загальним підходом до певної групи цивільних правовідносин, принципу рівності правового регулювання окремого виду правовідносин і аналізуючи норми розділу V ЦК «Строки та терміни. Позовна давність» у їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про застосування строку позовної давності, про що було заявлено в суді першої інстанції представником відповідача ОСОБА_4 до постановлення судом першої інстанції судового рішення.

Частина 1 статті 60 ЦПК України встановлює, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Отже, із-за порушення судом норм матеріального права, невідповідності висновків суду встановленим обставинам справи рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову в позові з підстав пропуску позивачем строку позовної давності.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_3 - ОСОБА_4 задовольнити.

Рішення Горохівського районного суду Волинської області від 22 серпня 2016 року в даній справі скасувати та ухвалити нове рішення.

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_6, ОСОБА_3, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11 про стягнення коштів відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: