У х в а л а

іменем україни

16 листопада 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

Кафідової О.В., ВисоцькоїВ.С., Гримич М.К.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про захист прав споживачів банківських послуг, визнання недійсними кредитного договору та договорів іпотеки, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулася до суду з указаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 23 серпня 2007 року між нею та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), було укладено кредитну угоду та кредитний договір, відповідно до умов якого банк надав їй грошові кошти в сумі 150 000 доларів США зі сплатою 18 % річних та з кінцевим терміном повернення до 10 серпня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, 28 серпня 2007 року між сторонами було укладено договори іпотеки, предметом яких є нежитлова будівля загальною площею 196, 6 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1, та нежитлове приміщення в житловому будинку по АДРЕСА_2, що складається з одного нежитлового приміщення площею 323 кв. м, розташованого на земельній ділянці розміром 0, 11 га.

Зазначала, що під час укладення кредитного договору відповідачем не було проведено переддоговірної роботи з нею у відповідності до вимог ст. 11 ЗУ «Про захист прав споживачів» та Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України 10 травня 2007 року № 168, а саме: перед укладенням договору про надання споживчого кредиту банк не повідомив її у письмовій формі про кредитні умови, зокрема, про орієнтовну сукупну вартість кредиту та вартість послуг з оформлення договору про надання кредиту, наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача, переваги та недоліки пропонованих схем кредитування.

Посилаючись на те, що відповідач не надав їй всю необхідну інформацію перед укладенням кредитного договору, що вплинуло на прийняття нею рішення щодо кредитування на певних умовах та призвело до укладення вищевказаних договорів на невигідних для неї умовах, ОСОБА_4, із урахуванням уточнених позовних вимог, просила визнати недійсними з моменту укладення кредитну угоду від 23 серпня 2007 року, кредитний договір від 23 серпня 2007року та договори іпотеки від 28 серпня 2007 року.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 18 лютого 2016 року позов задоволено.

Визнано недійсними з моменту укладення кредитну угоду від 23 серпня 2007 року № Д 07-02-136 МК, кредитний договір від 23 серпня 2007 року № Д 07-02-136/1 МК з додатком №1 до кредитного договору та договори іпотеки від 28 серпня 2007 року, укладені між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4

Рішенням апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції та залишити в силі рішення суду першої інстанції, мотивуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Заслухавши суддю-доповідача у справі, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення про відмову у задоволенні позову, апеляційний суд, надавши належну оцінку доказам в їх сукупності, обґрунтовано виходив із того, що при укладенні кредитного договору сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, а також із того, що на момент укладення правочину позивач не заявляв додаткових вимог щодо умов спірного договору та до березня 2014 року виконувала його умови.

З огляду на вказані обставини, апеляційний суд дійшов правильного висновку, що доводи ОСОБА_4 про порушення її прав як споживача не знайшли свого підтвердження, а тому підстави для задоволення позову відсутні.

Встановлено і це вбачається з матеріалів справи, що рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Враховуючи наведене та керуючись положеннями ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційну скаргу і залишити судове рішення без змін.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Київської області від 07 липня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.В. Кафідова

В.С. Висоцька

М.К. Гримич