Справа № 298/653/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 квітня 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі:

Головуючого судді: Бисага Т.Ю.

суддів: Власова С.О., Дроботя В.В.,

при секретарі: Рогач О.Я.,

за участі представника апелянта ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» про відшкодування збитків та повернення платежів,

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» про відшкодування збитків та повернення платежів. Мотивуючи свої вимоги вказує на те, 31 грудня 2014 року між ним та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №00407. Відповідно до досягнутої домовленості позивач взяв на себе обов'язок сплати першого лізингового платежу, який зазначений в Додатку №1 до договору. Позивач зазначав, що згідно п.8.2.1 перший лізинговий платіж складався з: - комісійної винагороди, завдатку ціни, комісійної винагороди за передачу предмету лізингу і перший лізинговий платіж був ним сплачений 31 грудня 2014 року. Позивач вказував на те, що відповідно до умов договору протягом 90 робочих днів після сплати першого лізингового платежу відповідач повинен передати у користування та володіння лізингоодержувача предмет лізингу, а саме, автомобіль марки «Hundai Ассеnt.» 1.4 МТ Classic 2013, двигун 1,4, дизель МТ. Проте цього зобов'язання відповідач не виконав. На неодноразові звернення до компанії з проханням виконати зобов'язання по договору відповідач не реагував. Позивач також зазначив, що стаття 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає право лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це лізингодавця, у разі, якщо прострочення передачі предмета лізингу становить 30 днів і цей термін сплив 15 червня 2015 року. У зв'язку з тим, що позивач скористався правом на відмову від договору та на вимогу про відшкодування збитків, в тому числі повернення платежів відповідач не реагував. Позивач вважає, що має право вимагати повернення сплачених ним в якості першого лізингового платежу в розмірі 61150 грн. 00 та банківську комісію в розмірі 200 грн. 00 коп. Просив стягнути вказану вище суму, а також витрати на правову допомогу в розмірі 5000 грн.

Рішенням Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року в задоволенні позову відмовлено повністю.

Не погоджуючись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції, якою просить: скасувати рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги повністю.

Вимоги апелянта мотивовані тим, що суд першої інстанції ухвалив рішення необґрунтовано з порушеннями норм матеріального та процесуального права, неповно та неправильно встановивши обставини, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсності та фактичним обставинам справи.

Заслухавши суддю-доповідача, представника, дослідивши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення у рішенні, суд приходить до наступного висновку.

Як вбачається з матеріалів справи, - 31 грудня 2014 року між ОСОБА_2 та відповідачем був укладений договір фінансового лізингу №00407. Відповідно до досягнутої домовленості позивач взяв на себе обов'язок сплати першого лізингового платежу, який зазначений в Додатку №1 до договору.(а.с.12).

Відповідно п.8.2.1 перший лізинговий платіж складався з: - комісійної винагороди, завдатку ціни, комісійної винагороди за передачу предмету лізингу.

Згідно квитанції 13555 413 2 від 31.12.2014 року позивачем внесено перший лізинговий платіж визначений у Додатку до договору №1 (а.с.13).

Відповідно до умов договору протягом 90 робочих днів після сплати першого лізингового платежу відповідач зобовязаний передати у користування та володіння Лізингоодержувача Предмет Лізингу (п.3.1.1 та п.1.7), а саме автомобіль Hundai Accent 1.4 МТ Classic 2013, двигун 1,4, дизель MТ, однак дане зобовязання відповідач не виконав.

Стаття 7 Закону України «Про фінансовий лізинг» передбачає право Лізингоодержувача відмовитися від договору лізингу в односторонньому порядку, письмово повідомивши про це Лізингодавця, у разі якщо прострочення передачі предмета лізингу становить більше 30 днів. Цей термін сплив 15 червня 2015 року.

У зв'язку з цим, позивач, як Лізингоодержувач скористався правом на відмову від договору та на вимогу про відшкодування збитків, у тому числі повернення платежів, що були сплачені Лізингодавцю до такої відмови.

На підставі ст. 7 Закону України «Про фінансовий лізинг», у ОСОБА_3 виникло право вимагати повернення сплачених ним в якості першого лізингового платежу кошти у розмірі 61 150, 00 (шістдесят однієї тисячі сто п'ятдесят грн. 00 коп.), 200,00 (двісті грн. 00 коп.) - банківська комісія.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем як на підставу вимог подані не завірені належним чином документи і позивач та його представник не з'являлися в судові засідання.

Однак, з таким висновком повністю погодитись не можна, оскільки представник ОСОБА_1 надсилала суду клопотання про розгляд справи у відсутності її та її довірителя.(а.с.34)

Ухвали про обов'язкову участь сторони в судовому засіданні чи надання доказів судом не виносилось.

При апеляційному розгляді представник надала суду оригінали квитанцій про сплаченння ОСОБА_2 в якості першого лізингового платежу коштів у розмірі 61 150, 00 (шістдесят однієї тисячі сто п'ятдесят грн. 00 коп.), 200,00 (двісті грн. 00 коп.) - банківська комісія.

Що стосується вимоги про стягнення витрат на правову допомогу, то така не підлягала до задоволення, оскільки в матеріалах справи відсутні будьякі розрахунки на правову допомогу.

Відсутність розрахунку витрат на правову допомогу позивача згідно з роз'ясненням, що містяться у п. 48 постанови № 10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 313, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Великоберезнянського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2015 року скасувати, ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» на користь ОСОБА_2 сплачені в якості першого лізингового платежу кошти в розмірі 61 150,00 гривень, 200 гривень банківської комісії.

В решті позовних вимог відмовити.

Стягнути з Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Лізингова компанія «Вибір комфорт» на користь держави судовий збір в розмірі 672,65 гривень.

Рішення набирає законної сили з моменту його постановлення і може бути оскаржене на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги.

Головуючий

Судді