АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 596/1081/16-ц Головуючий у 1-й інстанції Козяр Л.В.
Провадження № 22-ц/789/1297/16 Доповідач - Жолудько Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

при секретарі Романюк Х.Ю.

з участю представників: ОСОБА_1 і ПАТ ОСОБА_2 Аваль- ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Гусятинського районного суду від 14 вересня 2016 року по справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2016 року ПАТ ОСОБА_2 Аваль звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Рішенням Гусятинського районного суду від 14 вересня 2016 року позов ПАТ ОСОБА_2 Аваль задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ ОСОБА_2 Аваль достроково заборгованість за кредитним договором № 014/0009/82/36774 в сумі 22 626, 41 дол. США, що еквівалентно 599 534, 93 грн., з яких:

18 935,91 дол. США, що еквівалентно 501 747, 27 грн. -сума заборгованості за кредитом;

1214,65 дол. США, що еквівалентно 32184,74 грн. -прострочена заборгованість за кредитом;

3 690,50 дол. США, що еквівалентно 97787,66 грн. - сума заборгованості за відсотками за користування кредитом;

3 647,04 дол. США, що еквівалентно 96 636,09 грн. прострочена сума заборгованості за відсотками.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ ОСОБА_2 Аваль витрати по сплаті судового збору в розмірі 8 993, 02 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Гусятинського районного суду від 14.09.2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову Банку в частині дострокового повернення кредиту. Просить задовольнити позов лише в частині стягнення простроченої заборгованості в сумі 2 319, 42 дол. США, а в задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що кредитний договір, укладений між сторонами, є споживчим, а тому на вказані правовідносини поширюється дія Закону України Про захист прав споживачів. Наголошує на тому, що позовні вимоги позивача щодо дострокового повернення кредиту є безпідставними.

Так, в силу ст. 11, ч. 10, п. 1 Закону України Про захист прав споживачів ОСОБА_2 має право вимоги повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, лише у разі затримання сплати частини кредиту або відсотків за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці. Вказує на те, що нею регулярно здійснювалися платежі відповідно до умов договору, однак через важке матеріальне становище в деякі місяці вона вносила платежі не в повному обсязі.

Крім того, позивачем неправильно розраховано прострочену суму кредитної заборгованості. Зазначає, що в період дії кредитного договору відповідачка повинна була сплатити 28 557, 90 дол. США, а відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості нею сплачено 26 238,48 дол. США. Таким чином, ОСОБА_1 зобов'язана перерахувати Банку суму простроченої заборгованості лише в розмірі 2 319, 42 дол. США.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 підтримав свою апеляційну скаргу, зіславшись на доводи викладені в ній, просить її задовольнити, рішення суду скасувати, відмовити в позові про дострокове стягнення заборгованості за кредитом в звязку з його передчасністю.

Представник ПАТ ОСОБА_2 Аваль ОСОБА_4 просить відхилити апеляційну скаргу, рішення суду залишити без змін.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що має місце порушення прав позивача, які підлягають захисту, шляхом дострокового стягнення з відповідачки на користь Банку заборгованості за кредитним договором № 14/0009/82/36774 від 03.06.2008 року.

Колегія вважає, що з таким висновком суду погодитись не можна, оскільки він не відповідає обставинам справи і вимогам закону.

Судом установлено, що 03 червня 2008 року між ВАТ ОСОБА_2 Аваль, правонаступником якого є ПАТ ОСОБА_2 Аваль (надалі ОСОБА_2), та ОСОБА_1 (надалі Позичальник) укладено кредитний договір № 014/0009/82/36774, відповідно до умов якого ОСОБА_2 надав Позичальнику кредит у розмірі 23 000 дол. США для придбання квартири загальною площею 50,9 кв.м за адресою: вул. Тернопільська, 1/33 у смт. Гусятин з кінцевою датою повернення-03.06.2018 року та зі сплатою 14 % річних за користування кредитними коштами (а.с. 22-39).

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором, перерахувавши на особовий рахунок відповідачки кредит у розмірі 23 000 дол. США, що стверджується копією виписки з рахунку від 09.03.2016 року (а.с. 21).

Відповідно до п.п. 7.1, 7.2 цього кредитного договору позичальник зобов'язався повернути кредитні кошти частинами та сплатити нараховані відсотки шляхом здійснення щомісячних ануїтетних платежів на відповідні рахунки для повернення кредиту (в розмірі згідно з Графіком погашення кредиту) та сплати нарахованих відсотків.

25 березня 2009 року до вказаного кредитного договору укладено додаткову угоду № 1, згідно з умовами якої капіталізовано прострочену заборгованість по відсоткам та тимчасово зменшено розмір відсоткової ставки по кредиту до 12 % річних та розмір щомісячного платежу на строк з 06.05.2009 року по 06.05.2010 року, в зв'язку з чим Графік погашення кредиту було викладено в новій редакції у додатку до зазначеної угоди (а.с. 40-43).

21 липня 2010 року укладено додаткову угоду № 2, відповідно до умов якої дію кредитного договору пролонговано до 03.03.2023 року, капіталізовано прострочену заборгованість з відсотків та тимчасово зменшено розмір щомісячного платежу на період з 03.08.2010 року до 02.08.2011 року, у зв'язку з чим Графік погашення кредиту було викладено в новій редакції в додатку до зазначеної угоди (а.с. 44-50).

У зв'язку із невиконанням ОСОБА_1 зобов'язання щодо повернення кредиту та сплати відсотків за користування кредитом відповідно до графіку погашення 11 грудня 2015 року ОСОБА_2 направив відповідачці вимогу за № 1140000/15-58557, у якій просив протягом не більш ніж 60 календарних днів з дати цієї вимоги здійснити дострокове погашення кредиту в повному обсязі разом зі сплатою процентів та пені відповідно до умов кредитного договору (а.с. 51).

Поштове повідомлення, яким надсилалася вказана вимога, повернулося відправнику з відміткою: за закінченням терміну зберігання, що стверджується копією рекомендованого повідомлення (а.с. 52).

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

У відповідності до ст. 1054, ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, положення якої застосовуються до відносин за кредитним договором, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором, а відповідно до ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергового платежу кредитодавець вправі вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася та сплати належних йому процентів.

За змістом ст. 11, ч. 10 ЗУ Про захист прав споживачів, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі:

1)затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або

2)перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або

3)несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або

4)іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

Якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Позивачем не подано, а судом не здобуто доказів того, що відповідачкою було затримано сплату платежів, передбачених графіком, на три календарні місяці і більше, чи було допущено перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків, чи було допущено несплату більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту, чи вчинено інше істотне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, критерії якого викладені в постанові Верховного Суду України від 18.09.2013 року по справі № 6-75цс13.

Таким чином, колегія вважає, що відсутні підстави для застосування Банком свого права на вимогу про дострокове повернення споживчого кредиту № 014/0009/82/36774 від 03.06.2008 року, строк виплати якого ще не настав.

При вирішенні даного спору колегією приймаються до уваги положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 09.04.1985 року № 39/248, у яких наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні 11.07.2013 року в справі № 1-12/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування.

Таким чином, колегія вважає, що позов Банку до відповідачки про дострокове повернення кредиту є передчасним, а висновки суду в частині задоволення цього позову не відповідають обставинам справи, вимогам закону та таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, що відповідно до вимог ст. 309, ч.1, п.п. 3, 4 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового рішення про відмову в задоволенні позову до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно зі ст. 88, ч. 5 ЦПК України якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ст. 11, ч. 10 ЗУ Про захист прав споживачів, Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 09.04.1985 року № 39/248, рішень Конституційного Суду України від 11.07.2013 року в справі № 1-12/2013, від 10.11.2011 року в справі № 15-рп/2011 та, керуючись ст.ст. 307, ч. 1, п. 2; 309, ч. 1, п. 3, 4; 313; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

РішенняГусятинського районного суду від 14 вересня 2016 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у позові публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль до ОСОБА_1 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 Аваль (01011, м. Київ, вул. Лєскова, 9, МФО 300335, ) на користь ОСОБА_1 6 594 грн. 87 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5