Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25.01.2016 Справа №607/16273/15-ц

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Герчаківської О.Я.,

за участю секретаря Субчак Г.Я.,

позивача ОСОБА_1,

представника відповідача ОСОБА_2,

представника третьої особи ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, -

встановив:

ОСОБА_1 звернувся до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_5, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Заявлені позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору лізингу №ТЕ00А-66593143, укладеного 15 квітня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, відповідно до умов якого позивач був лізингоодержувачем (платним володільцем), ним придбаний в лізинг автомобіль марки Misubishi Paqero Sport, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер АЕ 24-96 ET. В зв'язку з тим, що умови договору лізингу №ТЕ00А-66593143 від 15 квітня 2013 року сторонами виконані, автомобіль перереєстрований на ім'я позивача та державний реєстраційний номер змінений на ВО 41-50 ВН. 04 вересня 2014 року приблизно о 20 год. 50 хвилин на території автобусного парку по вул. Галицька,28 м. Тернопіль мала місце дорожньо-транспортна пригода. Водій ОСОБА_5, керуючи автобусом марки ЗАЗ-1 VAN, реєстраційний номер НОМЕР_1, допустив наїзд у припаркований автомобіль марки Misubishi Paqero Sport, державний реєстраційний номер АЕ 24-96 ET, який отримав значні механічні пошкодження. Дорожньо-транспортна пригода сталася по вині водія ОСОБА_5, який порушив правила дорожнього руху, що підтверджується постановою Тернопільського міськрайонного суду від 11 вересня 2014 в справі № 607/15183/14-п. Відповідно до звіту від 17 вересня 2014 року № 208, складеного незалежним експертом ПП ОСОБА_6, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки Misubishi Paqero Sport, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер АЕ 24-96 ET, становить 108113,60 грн. Страховою компанією позивачу виплачено страхове відшкодування в сумі 84809,19 грн. та водієм ОСОБА_5 на ремонт автомобіля добровільно відшкодована сума 10000 грн., а всього 94809,19 грн. На час звернення позивача з позовом до суду залишились невідшкодовані матеріальні збитки завдані в результаті ДТП в сумі 14604,41 грн. (13304,41 грн. завдана шкода пошкодженням автомобіля, 700 грн. оплата проведеної незалежної оцінки, та 900 грн. оренда за вересень, жовтень, листопад 2014 року гаража, що був необхідний для зберігання пошкодженого автомобіля). Так як ОСОБА_5 відмовився в добровільному порядку відшкодувати завдану шкоду, непокриту страховим відшкодуванням, позивач змушений був звернутися із позовом до суду. Відповідно до рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року, яке ухвалою апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2015 року залишено без змін, ОСОБА_1 відмовлено у позові з огляду на те, що вимоги заявлено до неналежного відповідача. Судовими рішеннями встановлено, що ОСОБА_5 перебував на час скоєння ДТП у трудових відносинах з ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» та виконував свої трудові обовязки. Цими ж судовими рішеннями також встановлені і ті обставини, що ОСОБА_7, будучи власником автобуса, передав його в найм ПАТ «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127». На підставі викладеного позивач просить суд винести рішення про стягнення з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» на його користь завдану майнову шкоду в сумі 14604,41 грн., а також судові витрати по справі.

20 листопада 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог, в якій просив суд також стягнути із ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в його користь 10 000,00 грн. моральної шкоди, яку обґрунтував тим, що внаслідок пошкодження автомобіля він поніс душевні страждання, яких зазнав у звязку із тривалістю відновлювального ремонту автомобіля, оскільки транспортний засіб йому вкрай необхідний для здійсненням ним підприємницької діяльності та діяльності по місцю роботи, яка повязана із частими поїздками у навчальний заклад м.Львова, у місцях пошкодження автомобіля проявляється корозія. Крім того, з вини відповідача позивач потрапив у скрутне фінансове становище, оскільки, розрахувавши свої фінансові можливості, він виплачував вартість автомобіля у кредитний (лізинговий) договір строком 5 років, тобто до червня 2018 року. Оскільки страхове відшкодування було направлено банком на дострокове погашення кредиту, тому позивач вимушений був позичити значну суму коштів, які він витратив на ремонт автомобіля і на даний час, маючи значні фінансові труднощі з цього приводу, переносить моральні страждання.

Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги, з врахуванням заяви про їх збільшення, підтримав, просив задовольнити, стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» на його користь завдану майнову та моральну шкоду, а також судові витрати по справі.

Представник відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечила з підстав, викладених у запереченнях на позову заяву.

Представник третьої особи в судовому засіданні просив взяти до уваги подані ним додаткові пояснення та відмовити ОСОБА_8 у задоволенні позовних вимог.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, доводи представника відповідача, представника третьої особи, суд встановив наступне.

Відповідно до договору лізингу №ТЕ00А-66593143, укладеного 15 квітня 2013 року між ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1, позивач був лізингоодержувачем (платним володільцем), придбаного ним в лізинг автомобіля марки Misubishi Paqero Sport, 2013 року випуску, державний реєстраційний номер АЕ 24-96 ET, що підтверджується специфікацією та актом приймання-передачі автомобіля реєстраційний номер АЕ 24-96 ET.

Як вбачається із постанови Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 11 вересня 2014 року, 04 вересня 2014 року о 20 годині 50 хвилин на території «АТП 16127» громадянин ОСОБА_5 по вулиці Галицькій, 28 у м. Тернополі, керуючи транспортним засобом марки «ЗАЗ -1 - VAN» номерний знак НОМЕР_1, в порушення вимог п.п.1.4, 1.5, 12.1 Правил дорожнього руху України, не був уважним, не вибрав безпечної швидкості руху, в результаті чого допустив наїзд на припаркований ОСОБА_1 транспортний засіб марки «Міцубісі Паджеро спорт», номерний знак НОМЕР_2, належний ОСОБА_4 акціонерному товариству «Комерційний банк «ПриватБанк». Унаслідок цього обидва транспортні засоби отримали механічні пошкодження, зокрема, у «Міцубісі Паджеро спорт», номерний знак НОМЕР_3, наявні пошкодження: заднього бампера, кришки багажника, заднього лівого габаритного ліхтара, заднього лівого габаритного ліхтара багажника, накладка заднього лівого крила, накладка бампера, задні ліві дверцята, розбите скло кришки багажника. Даною постановою ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340 грн.

Із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САР 861609, виданого Відділом РЕР ДАІ №3 ГУМВС України в Дніпропетровській області, слідує, що власником транспортного засобу марки «Міцубісі Паджеро спорт», номерний знак НОМЕР_3, станом на день вчинення ОСОБА_5 дорожньо-транспортної пригоди є ПАТ комерційний банк «ПриватБанк».

10 липня 2015 року ОСОБА_1 за договором фінансового лізингу №ТЕ00А-66593143 від 15 квітня 2013 року на підставі акта приймання-передачі від 22 червня 2015 року оформив право власності вказаний вище автомобіль, про що свідчить свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу СХТ 269185 від 10 липня 2015 року, видане Центром ДАІ 6101.

Як вбачається із записів у трудовій книжці ОСОБА_5, на час вчинення ним дорожньо-транспортної пригоди він виконував свої трудові обовязки водія автобуса ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127».

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року (справа №607/18189/14-ц) у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5, ОСОБА_7 з участю третіх осіб публічного акціонерного товариства «ПриватБанк», приватного акціонерного товариства «Страхова Група «ТАС», приватного акціонерного товариства «СТРАХОВА КОМПАНІЯ «ІНГОСТРАХ», публічного акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127», про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої в результаті дорожньо-транспортної пригоди, відмовлено.

Ухвалою колегії суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Тернопільської області від 15 вересня 2015 року вказане рішення суду залишено без змін. В мотивувальній частині ухвали зазначено про те, що суд першої інстанції вірно відмовив в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_5, як до неналежного відповідача, оскільки він вчинив дорожньо-транспортну пригоду під час виконання своїх трудових обовязків водія автобуса у ОСОБА_4 акціонерному товаристві «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127». З приводу вимог до відповідача ОСОБА_7 зазначено, що вони заявлені ОСОБА_1 безпідставно, оскільки він як власник автобуса передав його в найм ОСОБА_4 акціонерному товариству «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127».

В судовому засіданні встановлено та слідує зі змісту рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 21 липня 2015 року в справі №607/18189/14-ц, страховиком виплачено страхове відшкодування в сумі 84809,19 грн. та відповідачем ОСОБА_5 на ремонт автомобіля добровільно відшкодована сума завданої шкоди в розмірі 10000 грн., а всього 94809,19 грн. Втрата товарної вартості страховиком не виплачувалася, оскільки згідно закону до суми страхового відшкодування не включається.

ОСОБА_1, передбачаючи можливість оформлення права власності на транспортний засіб, яким він користувався на умовах договору лізингу, звернувся до експерта-оцінювача, яким визначено вартість збитку, завданого власнику автомобіля «Міцубісі Паджеро спорт», номерний знак НОМЕР_3, з урахуванням втрати його товарної вартості.

Відповідно до звіту про оцінку автомобіля «Міцубісі Паджеро спорт», номерний знак НОМЕР_3, що належить ПАТ «КБ «ПриватБанк», виконаного 17 вересня 2014 року ПП ОСОБА_6, вартість матеріально збитку, завданого власнику автомобіля «Міцубісі Паджеро спорт», номерний знак НОМЕР_3, в результаті його пошкодження при ДТП, становитиме 108113,60 грн. В дану суму експертом-оцінювачем включено втрачену товарну вартість пошкодженого транспортного засобу в розмірі 13504,82 грн. Звіт складався в присутності позивача ОСОБА_1 та третьої особи ОСОБА_5, про що зазначено у протоколі №208 огляду транспортного засобу від 10 вересня 2014 року.

За вказаних обставин, ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» про відшкодування матеріальної шкоди, яка полягає у втраті товарної вартості належного йому автомобіля, який було пошкоджено в результаті вчинення водієм відповідача дорожньо-транспортної пригоди, яка складає різницю між виплаченим страховим відшкодуванням в розмірі 84809,19 грн. та 10000,00 грн., які добровільно відшкодовано ОСОБА_5 на ремонт автомобіля, що в сумі становить 94809,19 грн. Тобто, від вартості матеріального збитку 108113,60 грн. віднімаємо 94809,19 грн., що дорівнює 13304,41 грн. Вказана сума є складовою загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі ст.ст.1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду.

Згідно із частинами 2, 5 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

В силу ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

За змістом п.1 ч.2. ст.22 ЦК України реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

Згідно з пунктом 2.4. Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року №142/5/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395 (надалі - ОСОБА_7) вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування КТЗ, з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості).

Відповідно до пункту 8.3. Методики, вартість матеріального збитку визначається як сума вартості відновлювального ремонту з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу складників КТЗ та величини втрати товарної вартості.

Отже, за змістом указаних положень законодавства величина втрати товарної вартостівходить до вартості матеріального збитку (реальних збитків).

Втрата товарної вартості транспортного засобу розглядається в ОСОБА_7 як економічне поняття, що охоплює, серед іншого, і втрату товарного (зовнішнього) вигляду.

Ураховуючи зміст викладеного, втрату товарної вартості можна визначити як зменшення вартості транспортного засобу, викликане передчасним погіршенням товарного (зовнішнього) вигляду автомобіля та (або) його експлуатаційних якостей у результаті зниження міцності чи довговічності окремих деталей, вузлів й агрегатів, з'єднань і захисних властивостей покриттів унаслідок ДТП і подальшого ремонту. Передчасні зміни геометричних параметрів, фізико-хімічних властивостей, конструктивних матеріалів і характеристик інших процесів транспортного засобу, які є результатом проведення окремих видів ремонтних робіт, призводять до погіршення зовнішнього (товарного) вигляду, функціональних та експлуатаційних характеристик і зниження безвідмовності й довговічності транспортного засобу. Втрата товарного (зовнішнього) вигляду транспортного засобу є однією з причин фізичного зносу (у разі пошкодження КТЗ і відповідного ремонту), яким характеризується величина втрати товарної вартості.

Економічна характеристика втрати товарного вигляду дозволяє віднести витрати на його відновлення до конкретних виявів реальних збитків.

У п.32.7 ст.32 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» чітко встановлено, що шкоду, пов'язану з втратою товарної вартості транспортного засобу, страховик не відшкодовує.

З вищенаведених норм закону слідує, що власник пошкодженого внаслідок ДТП транспортного засобу має право на відшкодування в повному обсязі завданої йому майнової шкоди. При цьому, якщо цивільна відповідальність заподіювача шкоди була застрахована, але розміру страхового відшкодування не вистачає для повного відшкодування завданої майнової шкоди, у тому числі й у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком, то в такому разі майнова шкода у вигляді втрати товарної вартості транспортного засобу повинна бути відшкодована винною особою в загальному порядку. Методикою передбачено можливість і порядок обчислення показника втрати товарної вартості колісного транспортного засобу як складової загального розміру майнової шкоди, яка завдана власнику транспортного засобу, пошкодженого внаслідок ДТП. Оскільки від сплати відповідного відшкодування законодавством звільнено страховика, то його згідно зі ст.ст.1166, 1187, 1194 ЦК України може бути стягнуто з особи, яка завдала шкоду, про що також висловлено правову позицію Верховним Судом України в посанові від 04 червня 2014 року по справі № 6-49цс14.

На підставі викладеного суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги в частині стягнення із ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 13304,41 грн., що не покривається страховим відшкодуванням, підлягають до задоволення. Також слід задовольнити і вимоги позивача про стягнення понесених ним витрат на оцінку транспортного засобу, що складають 700 грн., оскільки необхідність її проведення є виправданою, так як повязана із визначенням розміру втрати товарної вартості, яка страховиком не відшкодовується. Таким чином із ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в користь ОСОБА_1 підлягає до стягнення 14 004,41 грн. відшкодування матеріальної шкоди.

Щодо вимог ОСОБА_1 про стягнення 900 грн. за оренду ним гаража, який він винаймав для зберігання пошкодженого автомобіля, суд відмовляє, мотивуючи тим, що такі твердження позивача не підкріплені будь-яким доказами, а тому є недоведеними.

У відповідності до положень ст.ст.16, 23 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Така шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди та не пов'язана з розміром цього відшкодування.

Постановою Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» надано визначення моральної шкоди, під якою розуміються втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у звязку з посяганням на її права та інтереси. На розмір відшкодування не впливає наявність чи обсяг майнової шкоди, яка завдана тими ж діями, що призвели й до виникнення моральної шкоди. Вимоги про відшкодування майнової шкоди та вимоги щодо відшкодування моральної шкоди розглядаються як самостійні.

Виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характер виниклих між сторонами правовідносин, взявши до уваги доводи позивача, зокрема те, що внаслідок пошкодження автомобіля та неможливістю його використовувати за призначенням тривалий час, у позивача порушились нормальні життєві звязки, суд вважає, що позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди підлягають до задоволення частково. З відповідача ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в користь ОСОБА_1 слід стягнути 2000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди.

При цьому суд не оцінює повторно приєднані до матеріалів справи представником третьої особи документи, оскільки вони були досліджені в ході розгляду Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області цивільної справи №607/10465/15-ц по якій прийнято рішення, що набрало законної сили.

В силу ст.88 ЦПК України з відповідача в користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір в розмірі 1705,20 грн.

Керуючись ст.ст.3, 4, 10, 60, 88, 160, 212, 214, 215, 218 ЦПК України, ст.ст.16, 22, 23, 1166, 1187, 1194 ЦК України, Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (з наступними змінами та доповненнями), Постановою Пленуму ВСУ від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», -

вирішив:

Позов задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в користь ОСОБА_1 14 604 (чотирнадцять тисяч шістсот чотири) грн. 41 коп. відшкодування матеріальної шкоди та 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп. грошового відшкодування моральної шкоди, а всього 16 604 (шістнадцять тисяч шістсот чотири) грн. 41 коп.

Стягнути з ОСОБА_4 акціонерного товариства «Тернопільське автотранспортне підприємство 16127» в користь ОСОБА_1 1705 (одну тисячу сімсот пять) грн. 20 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення до апеляційного суду Тернопільської області через Тернопільський міськрайонний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча О.Герчаківська