Справа № 489/1105/16-ц
Номер провадження 2/489/1099/16
РІШЕННЯ

Іменем України

(заочне)

14 червня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 (далі-відповідач) про стягнення коштів,

встановив

В березні 2016 року, позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що між сторонами було укладено договір про ведення спільного бізнесу, після чого позивач передав відповідачу 350 дол. США, що еквівалентно 8400 грн. Позивач вказує, що після передачі коштів, відповідач пояснила, що кошти поверне, але строк повернення коштів постійно відкладався відповідачем. Позивач посилається на те, що відповідач ухиляється від виконання зобов'язань за договором.

Позивач просив суд стягнути з відповідача на користь позивача кошти в розмірі 9274 грн. та судовий збір.

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримав, просив задовольнити позов, проти заочного розгляду не заперечував.

Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суду не повідомив.

Ухвалою суду вирішено проводити заочний розгляд справи.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

12.07.2015 між позивачем та відповідачем був укладений договір №1 про ведення спільного бізнесу-організація роботи колл-центру і консультативні послуги. Предметом договору є спільне ведення бізнесу. Сторони зобов'язались створити матеріальну базу для роботи колл-центра і в подальшому розділяти прибуток від спільного ведення бізнесу.

Відповідно до квитанцій до прибуткового касового ордеру №16 та №17 від 13.07.2015 та від 14.07.2015 позивач було сплачено перший внесок у розвиток спільної справи у розмірі 8400 грн. (2400 грн. + 6000 грн.)

Як вбачається зі змісту договору від 12.07.2015 в п. 4.2 зазначено, що якщо одна із сторін захоче розірвати цей договір, їй необхідно за один календарний місяць попередити іншу сторону про свої наміри. Друга сторона зобов'язана компенсувати першій стороні вкладення в матеріальну базу в розмірі 350 дол. США по діючому курсу.

30.01.2016 позивачем було направлено на адресу відповідача лист, в якому зазначив про свої наміри розірвати договір. Просив повернути йому вкладення в розмірі суми, еквівалентної 350 дол. США.

Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

Зобов'язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу, зокрема договорів та інших правочинів (ч. 2 ст. 509 ЦК України).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Як встановлено судом, в даному випадку дійсно мало місце передача коштів позивачем відповідачу, про що свідчать печатки відповідача на документах. Крім того, відповідач надала позивачу розписку від 13.11.2015 в якій зобов'язалася повернути кошти.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

Оскільки відповідач в судові засідання 18.04.2016; 12.05.2016; 14.06.2016 не з'явився та не надав заперечень з приводу обставин справи, суд прийшов до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню, враховуючи курс долара на день винесення рішення 2496,87 грн за 100 дол. США.

На підставі ст. ст. 105, 110, 112 СК України та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України суд

вирішив

Позовні вимоги ОСОБА_1 до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 про стягнення коштів - задовольнити частково.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2, ІПН - НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 8739 (вісім тисяч сімсот тридцять дев'ять) грн. 05 коп.

Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене відповідачем шляхом подачі апеляційної скарги апеляційному суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Миколаївської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ленінський районний суд м. Миколаєва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Кокорєв