Справа № 2/359/523/16
РІШЕННЯ

Іменем України

13 червня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області в складі:

головуючого судді - Журавського В.В.

при секретарі - Алфімовій І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Бориспіль цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати,-

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 08 жовтня 2008 року між ним та ФОП ОСОБА_2 був укладений трудовий договір. В подальшому даний трудовий договір був зареєстрований за №1183 в Броварському базовому міськрайонному центрі зайнятості. Вид діяльності (професія) - водій. Відповідно до умов укладеного договору ФОП ОСОБА_2 зобов'язався виплачувати ОСОБА_1 заробітну плату у розмірі 540 гривень. При умові, що на момент укладення договору мінімальна заробітна плата становила 525 гривень, але не нижче законодавчо встановленого розміру мінімальної заробітної плати. Проте зобов'язання щодо виплати заробітної плати ФОП ОСОБА_2 не виконував. Тому за період роботи ОСОБА_1 виникла заборгованість по заробітній платі, виходячи з розрахунку мінімальної заробітної плати за період з 01 січня 2013 року по 30 листопада 2013 року - 1147 гривень, а з 01 грудня 2013 року по 31 серпня 2015 року - 1218 гривень. Позивач просив суд стягнути з ФОП ОСОБА_2 на його користь заборгованість по заробітній платі у розмірі 38195 гривень.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_3 позов підтримав та просив суд його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_4 заперечував проти задоволення позову. В обґрунтування своїх заперечень вказав на те, що між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1 ніколи не існувало трудових відносин, а тому позовні вимоги про стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованості з виплати заробітної плати за період з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2015 року у розмірі 38195 гривень є безпідставними та необґрунтованими.

Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ст.24 КЗпП України, в редакції на час виникнення спірних правовідносин, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою. При укладенні трудового договору громадянин зобов'язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров'я та інші документи. Трудовий договір вважається укладеним і тоді, коли наказ чи розпорядження не були видані, але працівника фактично було допущено до роботи.

Відповідно до вимог ст.24-1 КЗпП України, в редакції чинній на час виникнення правовідносин між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1, у разі укладення трудового договору між фізичною особою та працівником, фізична особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному Міністерством праці та соціальної політики України.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 з 05 вересня 2008 року зареєстрований, як фізична особа-підприємець, з видом діяльності - вантажний автомобільний транспорт, що підтверджується даними Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

Як встановлено в судовому засіданні заяву про укладення трудового договору та паспорт ФОП ОСОБА_2 не подавав, в письмовій формі трудовий договір не укладав.

Суд не приймає до уваги копію трудового договору між працівником та фізичною особою від 08 жовтня 2008 року (а.с.2-а).

Оскільки, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З листа Броварського міськрайонного центру зайнятості №253/05 від 09 березня 2016 року вбачається, що за даними системи ЄІАС та книги реєстрації «Трудових договорів між фізичною особою та найманим працівником» реєстрація трудового договору від 08 жовтня 2008 року за №1183, що укладений між ФОП ОСОБА_2 та найманим працівником ОСОБА_1, відсутня (а.с.24).

Таким чином, вказаний трудовий договір не було зареєстровано у встановленому порядку у державній службі зайнятості.

З пояснень представника відповідача ОСОБА_4, наданих у судовому засіданні, було встановлено, що зазначений договір було підписано між сторонами, але не зареєстровано у державній службі зайнятості, у зв'язку з тим, що сторони мали намір встановити трудові відносини. Однак з певними фактичними обставинами, вказаний трудовий договір залишився лише наміром на укладення трудових відносин.

Відповідно до п.2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України №58 від 29 липня 1993 року трудові книжки працівників, які працюють на умовах трудового договору у фізичних осіб - суб'єктів підприємницької діяльності без створення юридичної особи з правом найму, та фізичних осіб, які використовують найману працю, пов'язану з наданням послуг (кухарі, няньки, водії тощо), зберігаються безпосередньо у працівників. Фізичні особи-роботодавці роблять записи до трудових книжок працівників про прийняття на роботу та звільнення з роботи відповідно до укладених з працівниками письмових трудових договорів, що зареєстровані в установленому порядку в державній службі зайнятості. Під час прийняття на роботу вноситься запис: «Прийнятий на роботу (далі зазначається професійна характеристика робіт) за трудовим договором (зазначаються дата та номер договору), зареєстрованим у державній службі зайнятості (зазначається повна назва центру зайнятості), при цьому у графі 4 зазначається, на підставі чого внесено запис (дата і номер реєстрації трудового договору державною службою зайнятості: «трудовий договір (номер), зареєстрований (дата)»). Унесені фізичною особою до трудових книжок записи підтверджуються підписом посадової особи органу державної служби зайнятості, незалежно від місця реєстрації трудового договору, і засвідчуються його печаткою.

Відповідно до вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом було роз'яснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, та попереджено про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, в тому числі роз'яснено право надати до суду докази, зокрема належним чином завірену копію трудової книжки ОСОБА_1 Однак представник позивача відмовився від вчинення вказаної процесуальної дії.

Таким чином, суд позбавлений можливості переконатись чи вносились записи до трудової книжки ОСОБА_1 про прийом на роботу до ФОП ОСОБА_2

Згідно змісту позовної заяви ОСОБА_1 та пояснень його представника, позивач працював у ФОП ОСОБА_2 водієм вантажного автомобіля та фактично був допущений до виконання своїх обов'язків.

На підтвердження вказаної обставини позивачем надано копію тимчасового реєстраційного талону на транспортний засіб марки «Mercedes», номерний знак НОМЕР_1, в якому зазначено прізвище позивача (а.с.33).

Відповідно до ч.1 ст.57 та ч.1 ст.58 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

У відповідності до ч.2 ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.27 постанови «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» №2 від 12 червня 2009 року, виходячи з принципу процесуального рівноправ'я сторін та враховуючи обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Тому, на підставі ч.3 ст.58 ЦПК України, суд не бере до розгляду доказ, а саме: копію тимчасового реєстраційного талону серії ДАП №044448, виданого Броварським РЕВ при УДАІ в Київській області, оскільки він не містить інформації щодо предмета доказування, адже зазначення прізвища позивача в тимчасовому реєстраційному талоні не може підтверджувати наявність трудових відносин між ФОП ОСОБА_2 та ОСОБА_1

З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що представником позивача не доведено у судовому засіданні належними та допустимими доказами факт укладення між ОСОБА_1 та ФОП ОСОБА_2 трудового договору, наявності між сторонами трудових правовідносин у вказаний період, не доведено, що ОСОБА_1 був фактично допущений до роботи.

Тому суд, вважає, що відсутні підстави стягнення з ФОП ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі за період з 01 січня 2013 року по 31 серпня 2015 року у розмірі 38195 гривень.

На підставі викладеного та керуючись п.2.21-1 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України №58 від 29 липня 1993 року, ч.1 ст.21, ст.24, ст.24-1 КЗпП України, ст.ст.8, 10, 57, 60, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення заробітної плати в розмірі 38195 грн. - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене через Бориспільський міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарги до апеляційного суду Київської області протягом десяти днів з дня проголошення рішення, а особами, які брали участь у розгляді справи, але не були присутні під час проголошення на протязі десяти днів з моменту отримання копії рішення.

Суддя: підпис

З оригіналом згідно:

Суддя Бориспільського міськрайонного суду В.В. Журавський