Апеляційний суд Житомирської області
Справа №283/2421/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В.
Категорія 52 Доповідач Жигановська О. С.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого - судді Жигановської О.С.

суддів Коломієць О.С., Якухно О.М.

при секретарі судового

засідання Добровольській Т.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 січня 2016 року

в с т а н о в и л а :

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулася до суду з названим позовом, в якому просила позбавити ОСОБА_3 батьківських прав щодо малолітнього сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після розірвання шлюбу їх син залишився проживати разом із нею та перебуває на повному її утриманні. Відповідач не цікавиться життям сина, не бере участі у його вихованні й утриманні, внаслідок чого станом на 01.09.2015 року заборгованість зі сплати аліментів складає 19840,33 грн..

Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 13 січня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати, та ухвалити нове - про задоволення її позовних вимог. Посилається на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи. Зазначає, що суд не взяв до уваги подані нею докази щодо ухилення відповідача від виконання батьківського обов'язку, що призвело до ухвалення незаконного рішення.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 28.07.2007 року, від якого мають сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 21.12.2011 року шлюб розірвано (а.с.13).

Звертаючись до суду із позовом, ОСОБА_2 вказувала на необхідність позбавлення відповідача батьківських прав, оскільки останній не виконує свого батьківського обов'язку щодо виховання і утримання дитини.

Відповідно до ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Тобто, перелік підстав позбавлення батьківських прав є вичерпним.

У пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому Малинської міської ради, орган опіки та піклування визнав недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 щодо малолітнього сина ОСОБА_4 та висловив рекомендації щодо виховання (а.с.57).

Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів ВДВС Малинського РУЮ від 24.09.2015 року, заборгованість ОСОБА_3 по аліментам станом на 01.09.2015 року становить 19840,33 грн. (а.с.7). З приводу ухилення відповідача від сплати аліментів на неповнолітнього сина ОСОБА_2 звернулася із заявою до правоохоронних органів. (а.с.9).

Разом з тим, із довідок ВДВС Малинського РУЮ вбачається, що ухилення відповідача від матеріального забезпечення сина не носить системний характер, оскільки відповідач хоча і не щомісячно, проте вносить кошти в рахунок сплати аліментів (а.с.34, 44).

Посилання апелянта, що ОСОБА_3 чинить перешкоди у вихованні сина шляхом ненадання дозволу для виїзду дитини на відпочинок за кордон, всупереч ст.60 ЦПК України, не знаходять свого підтвердження належними доказами, та не є предметом даного судового розгляду.

Відповідно до п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Відповідно до ст.9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, а судом встановлено, що порушені відповідачем вимоги законодавства щодо виховання дитини не носять системного, умисного характеру, ОСОБА_3 категорично заперечував проти позбавлення його батьківських прав, прагне брати участь у вихованні дитини, суд дійшов правильного висновку про відсутність підстав для позбавлення відповідача батьківських прав. Інших доказів, які можуть бути підставою для позбавлення батьківських прав, позивачка суду не надала.

Разом з тим, дійшовши висновку про необхідність попередити відповідача про необхідність зміни ставлення до виховання сина, суд не зазначив про це у резолютивній частині рішення, тому дана помилка підлягає виправленню шляхом зміни судового рішення у названій частині.

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Малинського районного суду Житомирської області від 13 січня 2016 року змінити, доповнивши резолютивну частину рішення абзацом другим наступного змісту: «Попередити ОСОБА_3 про необхідність зміни ставлення до виконання батьківських обов'язків щодо сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, та покласти на орган опіки і піклування контроль за виконанням ОСОБА_3 своїх батьківських обов'язків».

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: