КИЇВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ПОЛТАВИ
Справа №552/2638/16-ц
Провадження № 2/552/1184/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10.06.2016 року Київський районний суд м. Полтави у складі:

головуючого судді Кузіної Ж.В.

при секретарі Павленко Л.М.

за участю позивача ОСОБА_1, відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів, суд ,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся в суд з позовом до відповідача про зменшення розміру аліментів посилаючись на те, що рішенням суду з нього стягнуті аліменти на користь відповідача на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ? частини всіх видів заробітку. Він не має стабільного доходу, сплачує аліменти із розрахунку середньої заробітної плати по м. Полтаву, що становить 900 грн. Його матеріальний стан погіршився, на його утриманні знаходиться мати інвалід 2 групи, яка потребує лікування, а тому просив зменшити аліменти до 400 грн. щомісячно.

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги та пояснив, що ніде не працює, немає засобів до існування, знаходиться на утриманні своєї матері. Із 400 грн. аліментів, вважає, що 200 грн. забезпечить місячне харчування дочки , 100 грн. -на придбання одягу та 100 грн. на інші потреби. Просив позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнала та пояснила, що аліменти у розмірі 400 грн. не зможуть забезпечити належного матеріального утримання дитини. Позивач має доходи, виїжджає на роботу за межі країни. Його мати є пенсіонером, працює та інвалідність отримала значно раніше ніж судом приймалось рішення про стягнення аліментів. Єдиним можливим компромісом є сплата відповідачем аліментів у розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку.

Суд,заслухавши сторони, дослідивши докази по справі, дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що рішенням Київського районного суду м. Полтави від 07.10.2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів позовні вимоги задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно , починаючи з 08 вересня 2015 року до досягнення дитиною повноліття. Рішення набрало законної сили та звернуто до виконання.

Як вбачається з рішення суду від 07.10.2015 року, ОСОБА_1 позовні вимоги визнав у повному обсязі, про що надав суду письмову заяв та погоджувався на сплату аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку. Будь-яких заперечень з приводу неможливості сплати аліментів у такому розмірі суду не надавав.

У судовому засіданні позивач не заперечував та підтвердив, що в установленому порядку не зареєстрований як безробітній в розумінні п.1 ч.1 ст. 43 Закону України « Про зайнятість населення» та намагається працевлаштуватися.

Також, позивач підтвердив, що він виїжджав за межі країни на роботу , а саме перебував з листопада 2015 року по січень 2016 року на роботі не на території України.

Також є неприйнятними посилання позивача щодо перебуванні на його утриманні матері ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, яка є інвалідом 2 групи, оскільки в судовому засіданні позивач суду неодноразово пояснював, що це він перебуває на утриманні своєї матері за рахунок її пенсії, оскільки немає засобів до існування.

ОСОБА_4, як пояснив позивач у судовому засіданні є пенсіонером та отримує пенсію.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Відповідно до ч.1 статті 60, ч.1 ст. 131 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених законом.

У судовому засіданні позивачем не надано доказів на підтвердження заявлених позовних вимог, а тому позовні вимоги не підлягають задоволенню.

До того ж , позивач не заперечував, що аліменти у розмірі 400 грн. на утримання дитини є недостатніми для її матеріального утримання та духовного розвитку. Звертав увагу суду , що, за можливості, ним буде надаватися додаткова допомога у разі дозволу відповідача на побачення з дочкою. Таким чином , звернення позивача з позовом про зменшення розміру аліментів може розцінюватися як тиск на відповідача щодо вирішення спору про побачення з малолітньою дитиною, що є неприпустимим.

Керуючись ст.. 192 СК України, ст..ст.10,11,60, 209, 212-215 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Полтавської області через Київський районний суд м. Полтави протягом десяти днів з дня його проголошення.

Головуючий Ж.В. Кузіна