АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/5570/16 Справа № 183/1764/16 Головуючий у 1 й інстанції - Юр'єва Т. І. Доповідач - Григорченко Е.І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого: Григорченка Е.І.

Суддів колегії: Каратаєвої Л.О., Повєткіна В.В.

при секретарі Назаренко А.С.

розглянувши апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, третя особа Приватний нотаріус Новомосковського районного нотаріального округу Лила І.А. про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом,-

встановила:

Заступник прокурора Дніпропетровської області звернувся з апеляційною скаргою на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року, де ставить питання про скасування рішення суду в частині визнання за ОСОБА_4 права постійного користування на земельну ділянку загальною площею 50,3 га для ведення селянського господарства, та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що рішення суду в зазначеній цій частині ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права.

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04.05.2016 року позов задоволено, визнано за ОСОБА_4 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1, загальною площею 129,6 кв.м., житловою - 82,0 кв.м., що в цілому складається з: житлового будинку літ. А, сені літ. а, а-1, гараж літ. Б, сарай літ. В, літня кухня літ. Г, вхід в погріб літ. Д, колодязь літ. к, спорудження №1, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1. Визнано за ОСОБА_4 право постійного користування на земельну ділянку загальною площею 50,3 га ( 13,0га +37,3 га) для ведення селянського (фермерського) господарства, розташованого на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1.

Судом першої інстанції встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_6 /а.с. 5 зв./.

Після смерті ОСОБА_6 відкрилася спадщина, яка складається з земельної ділянки площею 0,25 га ( для будівництва і обслуговування житлового будинку), 0,32 га (для ведення особистого підсобного господарства, розташованій на АДРЕСА_1,і та самого житлового будинку загальною площею 129,6 кв.м., житловою - 82,0кв.м., а також з земельної ділянки загальною площею 50,3 га ( 13,0га +37,3 га) для ведення селянського ( фермерського) господарства, розташованого на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області.

За життя ОСОБА_6 заповіт не склав.

Згідно свідоцтва про народження, позивач є рідним сином спадкодавця, а тому він є спадкоємцем 1 черги за законом після смерті батька - ОСОБА_6, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с. 5/

У встановлений законом строк позивач звернувся до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті батька, але нотаріусом йому було відмовлено у видачі свідоцтва на спадкове майно, через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно /а.с. 13, 31/.

Земельної ділянки загальною площею 50,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області право постійного користування землею ОСОБА_6 підтверджується державним актом серії ДП НВ 000200, виданим на підставі рішення 2 сесії ХХIII скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 02.06.1998 року № 2-II/ХХ III, відповідно до норм ст.ст. 22,23 Земельного Кодексу України (1960 р.) діючого на той час, але в документах збереглася лише нотаріально посвідчена його копія, сам же оригінал був втрачений, а на сьогоднішній день відсутня можливість отримати дублікат вказаного державного акту.

Враховуючи встановлені обставини, вимоги законодавства, суд першої інстанції прийшов до висновку про задоволення позовних вимог.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг і заявлених вимог, апеляційний суд не находить підстав для задоволення скарги та скасування рішення суду з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному об'ємі з'ясував права та обов'язки сторін, обставини справи, перевірив доводи сторін та дав їм належну правову оцінку. Висновки суду підтверджені наявними в матеріалах справи письмовими доказами та поясненнями учасників процесу.

При вище наведених обставинах, суд відповідно до ст. ст. 328, 346, 1216, 1218, 1223, 1225, 1268-1270, 1297 ЦК України, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. ст. 8, 22, 58 Конституції України, Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004, ст. 10, 11, 57-60 ЦПК України прийшов до обгрунтованого висновку, що позивач прийняв у спадщину право користування земельною ділянкою, яке залишилося після смерті його батька.

Приведені в апеляційній скарзі доводи, що законодавством не передбачено успадкування права постійного користування земельною ділянкою для ведення селянського(фермерського) гсподартсва, не можуть бути підставою для скасування рішення суду з огляду на наступне.

Згідно державного акту на право постійного користування землею, який не визнаний незаконним чи недійсним, ОСОБА_6 надано земельну ділянку загальною площею 50,3 га для ведення селянського (фермерського) господарства, що розташована на території Голубівської сільської ради Новомосковського району Дніпропетровської області на підставі рішення 2 сесії ХХIII скликання Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 02.06.1998 року № 2-II/ХХ III /а.с. 12, 106/.

Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно до ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

На момент смерті ОСОБА_6 до складу спадщини входило його право постійного користування зазначеними земельними ділянками, яке не припинилося внаслідок його смерті.

Відповідно до Основного Закону України в Україні визнається й діє принцип верховенства права. Конституція України має вищу юридичну силу, а закони та інші нормативно-правові акти повинні відповідати їй. Із цього приводу Конституційний Суд України зазначив, що "відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Усі ці елементи права об'єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України." (абзац другий підпункту 4.1 пункту 4 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 2 листопада 2004 року N 15-рп/2004).

Отже, колегія суддів вважає, що право позивача, яке перешло в порядку спадкування від спадкодавця на право користування земельною ділянкою, не може бути, в даному випадку, звужено чи обмежено.

Доводи приведені в апеляційній скарзі, що право користування земельною ділянкою не підлягає відчуженню, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки в даному випадку, виник спір щодо спадкового права позивача на користування земельною ділянкою, вимоги щодо віджуення земельної ділянки не заявлені.

Посилання апелянта на те, що набрав чинності 01.01.2002 року Земельний Кодекс України, де відповідно до статті 92 виключено право громадянина набувати право постійного користування землею, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки згідно ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи.

Частина 3 ст. 22 Конституції України стверджує, що при ухваленні нових законів або внесенні змін в чинні закони не допускається звуження обсягу та змісту існуючих прав і свобод. Ця норма згідно зі ст. 8 Конституції має найвищу юридичну силу і є нормою прямої дії, вона не може ігноруватися з тієї причини, що суперечить міжнародному договору або практиці Європейського суду.

Відповідно до п. 6 Перехідних положень ЗК України, громадяни та юридичні особи, які мають у постійному користуванні земельні ділянки, але за цим Кодексом не можуть мати їх на такому праві, не може бути позбавлений права переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на них.

Отже, в даному випадку, позивач успадкувавши право на постійне користування земельною ділянкою, відповідно до Перехідних положень ЗК України, повинен переоформити у встановленому порядку право власності або право оренди на земельну ділянку.

Доводи апелянта, що суд, в порушення вимог ЦПК України, не залучив Держгеокадастр та Новомосковську міську раду, чим порушив їх права, не можуть бути прийняті до уваги, оскільки апелянт не зазначив, які саме права та обов'язки юридичних осіб, в даному випадку, порушив суд, розглянувши справу у відсутність зазначених осіб, про визнання права користування земельною ділянкою в порядку спадкування, і це право було надано спадкодавцю Новомосковською міською радою.

Між тим, в апеляційному суді приймав участь представник Держгеокадастру та в інтересах зазначених осіб з апеляційною скаргою звернувся заступник прокурора.

Надана апелянтом постанова ВСУ /а.с. 93/ не може бути прийнята до уваги при розгляді цієї справи, оскільки правовідносини які виникли у данній справі не є тотожні, так як в наданій постанові встановлено, що земельна ділянка надана саме СФГ «Мета», яке не може бути спадкоємцем, на відмінність від фізичної особи.

Посилання апелянта на те, що позивач не сплатив судовий збір в поному обсязі, не можуть бути підставною для скасування рішення суду, оскільки це питання може бути вирішенно в порядку ст. 220 ЦПК України.

Отже, допущені судом порушення норм процесуального права, про які зазначено в апеляційній скарзі, зокрема не залучення осіб, не сплату судового збору, на законність рішення суду не вплинули.

Інші доводи, приведені в апеляційній скарзі, не можуть бути підставою для скасування рішення суду, оскільки вони зводяться до особистого тлумачення апелянтом норм права, які не можуть звужувати права позивача на спадщину, зокрема на право користування земельною ділянкою, і висновків суду не спростовують.

Суд першої інстанці розглянув справу у відповідності із вимогами ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України про змагальність сторін та диспозитивність цивільного судочинства, в межах заявлених вимог та на підставі наданих суду доказів.

У відповідності до ст.11 та ч.1 ст.303 ЦПК України суд першої інстанції розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог, а апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Судом апеляційної інстанції не встановлено порушень матеріального або процесуального закону, які могли б потягти за собою скасування рішення суду.

Таким чином, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити, рішення суду в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308 ЦПК України, апеляційний суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу заступника прокурора Дніпропетровської області в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Дніпропетровській області- відхилити.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 травня 2016 року- залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: