Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 червня 2016 р.

Дзержинськийрайонний суд м. Харкова

в складі: головуючий судді - Наумової С.М.

при секретарі, ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 Олександровичапро стягнення боргу за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

У грудні місяці 2015 року позивач звернувся із позовом до суду про стягнення з відповідача боргу за договором позики в розмірі 75 000 грн.

Позов обґрунтовував тим, що 23 лютого 2015 року з відповідачем був укладений договір позики за умовами якого він передав позичальнику кошти в сумі 75 000 гривень з кінцевим строком повернення боргу 23 липня 2015 року. Передача зазначеної суми коштів відповідачеві підтверджується письмовою розпискою.

Відповідач мав повернути отримані кошти 23 липня 2015 року, однак у визначений договором строк позичальник коштів не повернув. Відтак, позивач просить стягнути з відповідача кошти в сумі 75 000 гривень в примусовому порядку.

В судове засідання, призначене на 13.06.2016 року позивач не зявився, проте надав через канцелярію суду заяву про розгляд справи за його відсутності, в якій зазначено, що він підтримує позовні вимоги у повному обсязі просить їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі, не заперечував проти його задоволення.

Суд, ознайомившись із доводами позовної заяви, із поясненнями представника відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом достовірно встановлено, що 23 лютого 2015 року відповідач, ОСОБА_3, позичив у ЛітвіноваІгора Володимировича грошові кошти в сумі 75 000 гривень строком до 23 липня 2015 року, що підтверджується письмовою розпискою, яка міститься в матеріалах справи.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Сторони при укладанні договору позики дотримались письмової форми договору відповідно до вимог частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України, згідно якої на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання її позикодавцем визначеної грошової суми.

Так, з аналізу ст.ст. 510, 545 ЦК України та відповідно до ст.ст. 1046, 1047 ЦК України розписка є борговим документом та може бути надана позикодавцем для підтвердження перед ним невиконаного зобовязання за договором позики.

Позичальник, як передбачено ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, або речі визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

За змістом ст. 526, 610 ЦК України зобовязання повинні виконуватися сторонами належним чином і своєчасно; порушення зобовязання є його невиконанням або виконанням з порушенням умов, визначених змістом зобовязання; боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання.

Згідно ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З матеріалів справи вбачається, що згідно з розпискою відповідач, ОСОБА_3 зобовязувався повернути грошові кошти в розмірі 75 000 гривень позикодавцеві до 23 липня 2015 року. Отже такі умови договору є результатом домовленості сторін, що відповідає п. 3 ст. 3 ЦК України. При укладенні зазначеного правочину не існувало ніяких умов, які б примусили відповідача прийняти ці умови на вкрай невигідних для себе умовах. Підписанням договору, отримання позики представником відповідача підтверджено, що також свідчить про факт ознайомлення відповідача з умовами договору та прийняття на себе зобовязання щодо його виконання.

Оцінюючи усі наявні матеріали справи у їх сукупності, визнання позову представником відповідача, яке в свою чергу не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних у повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись ст. 10,27,60,174,210,212,215 ЦПК України, ст.ст. 1046,1047,1049 Цивільного кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3, який проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1 на користь ОСОБА_2 борг за договором позики у сумі 75 000 гривень (сімдесят пять тисяч нуль копійок).

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя С.М. Наумова