Апеляційний суд Житомирської області
Справа №279/6007/15-ц Головуючий у 1-й інст. Ольшевська Н. В.
Категорія 27 Доповідач Заполовський В. Й.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Заполовського В.Й.,

суддів: Талько О.Б., Шевчук А.М.,

за участю секретаря судового засідання Капустинської Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» про розірвання кредитного договору в звязку з істотним порушенням умов, за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 січня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» (надалі - ОСОБА_1) звернувся до суду з даним позовом.

Зазначав, що 29 вересня 2008 року між ним та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 014/4708/73/138361 на суму 21 000 доларів США, строком до 29 вересня 2015 року, зі сплатою 14,45 % річних за користування кредитними коштами на придбання автомобіля по програмі кредитування «Автомобілі в кредит».

З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязання 07 жовтня 2008 року укладено договір застави, згідно якого ОСОБА_2 надав в заставу автомобіль марки «Мазда 3» 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

31 березня 2009 року з відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, за умовами якої сторони домовилися тимчасово на період з 31.03.2009 року по 31.03.2010 року зменшити розмір щомісячного платежу за кредитним договором до розміру, визначеного графіком погашення кредиту.

Оскільки ОСОБА_2 не мав можливості сплачувати кредит, то виникла прострочена заборгованість. У звязку з чим останній надав письмову заяву та згоду на реалізацію заставного автомобіля. 25 січня 2012 року автомобіль за погодженням сторін був реалізований за 5800 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 46340,84 грн., які були спрямовані на часткове погашення кредиту.

У звязку з тим, що позичальник і надалі не виконував взяті на себе зобовязання, то станом на 03 березня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором та становить 1 946 628,02 грн. Тому позивач просив постановити рішення суду, яким стягнути на свою користь зазначену заборгованість та понесені судові витрати.

ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» про розірвання кредитного договору в звязку з істотним порушенням умов. Зазначав, що 29 вересня 2008 року між ним та ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» був укладений кредитний договір. Відповідно до договору він отримав кошти на придбання автомобіля в розмірі 21000 доларів США. Придбаний автомобіль був переданий у заставу Банку в якості забезпечення належного виконання умов кредитного договору. 22 листопада 2011 року ОСОБА_1 запропонував реалізувати його заставний автомобіль. Після реалізації автомобіля йому була видана довідка, що пеню в розмірі 16391, 02 доларів США списано. При цьому ОСОБА_1 повідомляв його, що кредитний договір припинить свою дію після реалізації автомобіля. Також зазначив, що реалізація автомобіля була здійснена без експертної оцінки, а вартість встановлена Банком самостійно. Крім того вважає, що Банком неправомірно нараховано пеню за проміжок часу, що перевищує один календарний рік.

Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 січня 2016 року в задоволені позовних вимог ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» відмовлено у звязку з пропуском строків позовної давності. У задоволені зустрічного позову ОСОБА_2 до Банку відмовлено за необґрунтованістю.

Не погодившись з рішенням суду ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду в частині відмови у задоволенні їх позову скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Вважає, що Банком не пропущений строк позовної давності, оскільки позов подано до закінчення строку дії кредитного договору.

Крім того, перебіг позовної даності переривався, оскільки представник відповідача ОСОБА_2 вчинив дії, що свідчать про визнання боргу, а саме просив перенести судове засідання з метою мирного врегулювання спору.

Також вказує, що пеня нарахована за 3 роки, оскільки відповідно до пункта 14.7 Кредитного договору строк позовної давності щодо всіх правовідносин повязаних з укладанням та виконанням договору збільшено до трьох років.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах визначених ст. 303 ЦПК України колегія суддів визнає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За змістом ст.ст.6, 627 ЦК України - сторони є вільними в укладенні договору.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов'язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно статей 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинно виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Матеріалами справи підтверджено, що 29 вересня 2008 року між Банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір №014/4708/73/138361 на суму 21 000 доларів США, строком до 29 вересня 2015 року, зі сплатою 14,45 % річних за користування кредитними коштами на придбання автомобіля по програмі кредитування «Автомобілі в кредит».

Відповідач з умовами кредитного договору укладеного з позивачем був ознайомлений та з ними погодився. Зазначені в кредитному договорі умови на момент постановлення оскаржуваного рішення суду були чинними, не визнані недійсними в установленому законом порядку (а.с. 7 - 15).

З метою забезпечення своєчасного виконання зобовязання 07 жовтня 2008 року було укладено договір застави, згідно якого ОСОБА_2 надав Банку в заставу автомобіль марки «Мазда 3», 2008 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1.

31 березня 2009 року з відповідачем було укладено Додаткову угоду №1 до кредитного договору, за умовами якої сторони домовилися тимчасово на період з 31.03.2009 року по 31.03.2010 року зменшити розмір щомісячного платежу за кредитним договором до розміру, визначеного графіком погашення кредиту.

Також, за погодженням сторін 25 січня 2012 року переданий в заставу автомобіль був реалізований за 5800 доларів США, що в гривневому еквіваленті становить 46340,84 грн., які були спрямовані на часткове погашення кредиту.

У звязку із порушенням відповідачем обумовленого сторонами графіку погашення кредиту і сплати відсотків, згідно розрахунку Банка, проведеного з урахуванням погашення кредиту 25.01.2012 року після реалізації заставного майна, станом на 03 березня 2015 року утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі:

14013,33 дол.США (еквівалент 376 371,61 грн.) заборгованість за кредитом; 6400,84 дол.США (еквівалент 171 914,49 грн.) заборгованість за відсотками за користування кредитом; 1 398 341,92 пеня, а всього, з урахуванням офіційного курсу долара до гривні на 03.03.2015 року, що становило 26,858 грн. за один долар, загальна заборгованість становить 1 946628,02 грн (а.с.4 6).

Розрахунок заборгованості по кредиту проведено позивачем згідно до умов договору і закону та відповідно до сплачених щомісячних платежів, правильність проведення розрахунку відповідачем належними та допустимими доказами не спростована, будь-яких клопотань з цього приводу, зокрема і про проведення відповідної експертизи, відповідачем не заявлено, хоча про таке право останньому було розяснено судом.

Оскільки ОСОБА_2 істотно порушив умови договору, зокрема односторонньо відмовився від взятого на себе зобов'язання по поверненню отриманого кредиту, то відповідно до вимог ст.ст.526, 527, 530 ЦК України наявні підстави для примусового стягнення з відповідача заборгованості за кредитом.

До такого ж висновку фактично дійшов суд першої інстанції, проте відмовив ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» у задоволенні позову визнавши, що позивачем пропущено строк позовної давності. Обгрунтовуючи такий висновок суд першої інстанції виходив з того, що відповідач здійснив останній платіж на погашення кредиту 30.11.2011 року і з цього ж часу обчислюється перебіг позовної давності. Проте позивач звернувся до суду з позовом лише у березні 2015 року, тобто з пропуском трьохрічного строку позовної давності.

Однак з таким висновком суду погодитися не можливо, виходячи з наступного.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

За зобов'язанням з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252 - 255 ЦК України.

Матеріалами справи доведено, що кредитний договір укладено 29.09.2008 року терміном на 84 місяців по 29.09.2015 року.

Останній платіж на погашення кредиту відповідачем здійснено 30.11.2011 року, а 25.01.2012 року проведено часткове погашення кредиту за рахунок коштів від реалізації предмета застави автомобіля.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (статті 610, 611 ЦК України).

У зв'язку з подальшим порушенням відповідачем ОСОБА_2 умов кредитного договору щодо повернення кредиту, ОСОБА_1 відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України, якою визначені наслідки прострочення позичальником повернення позики, та пунктів 7.1, 7.2, 7.3 умов кредитного договору використав право достроково вимагати стягнення з позичальника заборгованості за кредитним договором, предявивши йому письмову вимогу від 09.02.2012 року про дострокове повернення всієї суми кредиту й пов'язаних із ним платежів протягом 30 календарних днів з моменту її предявлення (а.с.17).

Факт предявлення Банком вимоги про дострокове поверення кредиту та її отримання відповідачем не заперечувалось його представником в ході апеляційного розгляду справи.

Тобто, відповідачу був встановлений строк повернення всієї суми кредиту до 12.03.2012 року, а тому саме з цієї дати має обчислюватись перебіг позовної давності, строк якої у даному випадку закінчувався 12.03.2015 року.

Як вбачається з матеріалів справи, Банком подано позов до суду поштою 12.03.2015 року, тобто у межах визначеного законом строку (а.с.2 23).

Відтак, висновок суду про те, що позивач пропустив передбачений статтею 257 ЦК України строк звернення до суду з позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону. Тому передбачених законом підстав для відмови ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» у задоволенні позову за пропуском строку позовної давності не було.

Таким чином, сукупність наведеного дає підстави зробити висновок про обгрунтованість позову ПАТ «ОСОБА_1 Аваль» та задоволення його частково. А саме про наявність підстав для стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в межах заявлених вимог у розмірі 848 286 грн.10 коп., з яких 376 371грн. 61коп. (еквівалент 14013,33 дол.США) заборгованість за кредитом; 171 914 грн. 49 коп. (еквівалент 6400,84 дол.США) заборгованість по відсотках за користування кредитними коштами, а також 300 000 грн. пені, визначивши (зменшивши) її розмір відповідно до ч.3 ст.551 ЦК України.

Водночас, колегія суддів не бере до уваги заперечення відповідача про те, що пеня позивачем нарахована без урахування умов кредитного договору та вимог ст. 258 ЦК України, тобто без урахування спеціальних строків давності, оскільки таке твердження спростовується змістом пункту 14.7 кредитного договору, згідно якого сторони погодили строк позовної давності у три роки (а.с.8 на звор.). Не є обгрунтованими і доводи відповідача про те, що зобовязання за кредитним договором ним виконано повністю, оскільки належних та допустимих доказів про це останнім суду не надано та такі в матеріалах справи відсутні.

Також, відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають присудженню 3654 грн. понесених судових витрат, повязаних зі сплатою судового збору.

Рішення суду в частині вирішення зустрічного позову сторонами не оскаржено, а тому не є предметом перегляду апеляційним судом.

Керуючись ст. 209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» задовольнити частково.

Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 14 січня 2016 року в частині вирішення первісного позову скасувати та ухвалити нове рішення.

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» заборгованість за кредитним договором у розмірі 848 286 грн.10 коп., з яких:

376 371 грн. 61коп. заборгованість за кредитом;

171 914 грн. 49 коп заборгованість по відсоткам за користування кредитними коштами;

300 000 грн. пеня.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «ОСОБА_1 Аваль» 3654 грн. судових витрат.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий

Судді