У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і

кримінальних справ у складі:

головуючого Кузнєцова В.О.,
суддів: Ізмайлової Т.Л.,Карпенко С.О.,
Кадєтової О.В.,Мостової Г.І.,-
розглянувши в судовому засіданні справуза позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_6 про стягнення заборгованості за кредитним договором, обґрунтовуючи свої вимоги неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, укладеного між ПАТ КБ «ПриватБанк» та відповідачем 25 лютого 2010 року. У зв'язку з неналежним виконанням боржником своїх грошових зобов'язань станом на 28 лютого 2015 року виникла заборгованість у розмірі 22 904,80 грн, а саме: 13 045,30 грн - заборгованість за кредитом; 7 345,60 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 950 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 066,90 грн - штраф (процентна складова).

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року, позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» 13 045,30 грн заборгованості за кредитом, 7 345,60 грн заборгованості за процентами за користування кредитом, 450 грн заборгованості за пенею, а всього 20 837,90 грн в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором б/н від 25 лютого 2010 року.

У касаційній скарзі ОСОБА_6просить судові рішення першої та апеляційної інстанцій скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку з цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Судами встановлено, що 25 лютого 2010 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_6 було укладено кредитний договір б/н про надання останньому кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Универсальная 55».

08 листопада 2011 року відповідачеві було переоформлено кредитну картку «Универсальная 55» на кредитну картку «Универсальная Gold 55 дней» відповідно до тарифів якої ОСОБА_6 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку у розмірі 15 тис. грн зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Відповідно до умов кредитного договору відповідач зобов'язався погашати кредит та сплачувати відсотки у порядку та строки передбачені договором.

Пунктами 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Умов та Правил надання банківських послуг, передбачено, що клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку, і клієнт надає право банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт, а підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком, відповідно до п. 2.1.1.2.4 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та тарифами банку, які викладені на банківському сайті http://privatbank.ua/terms/pages/70/, складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Відповідно до п. 2.1.1.5.5 Умов та правил надання банківських послуг, позичальник зобов'язується погашати заборгованість за кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених цим договором.

Згідно п. 2.1.1.5.6 Умов та правил надання банківських послуг, клієнт зобов'язаний у разі невиконання зобов'язань за договором, на вимогу банку виконати зобов'язання з повернення кредиту (у тому числі простроченого кредиту та овердрафту), оплати винагороди банку. Власник карти зобов'язаний слідкувати за витратами коштів в межах платіжного ліміту з метою запобігання виникнення овердрафту, згідно п. 1.1.2.7 Умов та правил надання банківських послуг.

Відповідно до п. 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг, при порушенні позичальником строків платежів по якомусь з грошових зобов'язань, передбачених цим договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф в розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Звертаючись з позовом до суду, позивач зазначав, що відповідач свої зобов'язання за вказаним договором не виконував, внаслідок чого станом на 28 лютого 2015 року виникла заборгованість у розмірі 22 904,80 грн, а саме: 13 045,30 грн - заборгованість за кредитом; 7 345,60 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 950 грн заборгованості за пенею та комісією, 500 грн - штраф (фіксована частина); 1 066,90 грн - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).

Згідно з нормою ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, ч. 2 ст. 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Аналіз норм ст. 266, ч. 2 ст. 258 ЦК України дає підстави для висновку про те, що стягнення неустойки (пені, штрафу) обмежується останніми 12 місяцями перед зверненням кредитора до суду, а починається з дня (місяця), з якого вона нараховується, у межах строку позовної давності за основною вимогою.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Вирішуючи спір по суті позовних вимог, суд першої інстанції, дотримуючись вимог ст. ст. 212-215 ЦПК України, з висновками якого погодився й апеляційний суд, визначившись правильно з характером спірних правовідносин, встановивши фактичні обставини справи, що мають суттєве значення для її вирішення з урахуванням наданих сторонами доказів, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суди попередніх інстанцій обґрунтовано виходили з того, що відповідач свої зобов'язання з приводу своєчасного повернення грошових коштів належним чином не виконав. Відповідач отримав за кредитним договором грошові кошти, які зобов'язувався повернути не пізніше закінчення дії платіжної картки, а також сплачувати за користування ними проценти. Суд першої інстанції правильно зауважив, що оскільки відповідачем самостійно вносились грошові кошти в рахунок погашення кредиту, останній платіж був 11 липня 2013 року в розмірі 400 грн, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за кредитом в сумі 13 045,30 грн, заборгованість з процентів за користування кредитом в сумі 7 342,60 грн, з огляду на те, що сальдо простроченої заборгованості за кредитом виникло з 31 серпня 2012 року, сума заборгованості з процентів за користування кредитом обчислюється з 01 серпня 2012 року.

При цьому, судами було взято до уваги заяву відповідача щодо застосування строків позовної давності та стягнуто неустойку у вигляді пені в розмірі 450 грн у межах строку позовної давності за період з 01 червня 2014 року до 01 лютого 2015 року.

Позивачем до матеріалів справи було долучено копії фотокарток відповідача, датованих 11 серпня 2009 року, 25 лютого 2010 року та 19 грудня 2011 року (а.с. 144, 145, 146) з відповідними картками, що свідчить про отримання останнім платіжних карток. Кредитний ліміт у 15 000 грн був установлений на платіжну картку одночасно при отриманні відповідачем кредитної картки «Универсальная Gold 55 дней» 19 грудня 2011 року.

Доводи заявника у касаційній скарзі щодо відсутності укладеного між ним та банком договору про видачу платіжної картки Gold, спростовуються матеріалами справи, зокрема, відповідач підписуючи анкету-заяву від 25 лютого 2010 року (а.с. 5) приєднався до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Заперечень відповідача щодо розрахунку заборгованості матеріали справи не містять.

Доводи касаційної скарги та зміст оскаржуваних судових рішень не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу відхилити.

Судові рішення попередніх інстанцій в частині відмови у стягненні штрафів не оскаржуються, а тому в цій частині не є предметом касаційного оскарження.

Згідно ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалені з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 30 грудня 2015 року та ухвалу колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Миколаївської області від 15 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова
О.В. Кадєтова
С.О. Карпенко
Г.І. Мостова