Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/364/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.,

суддів: Кіселика С.А., Суровицької Л.В.,

секретар Гусак А.О.

за участю позивача та її представника, представника відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа: Приватне акціонерне товариство «АСК «ІНГО Україна» про відшкодування моральної шкоди.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

У травні 2015 року ОСОБА_3 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_4 про відшкодування моральної шкоди.

Зазначала, що 25 червня 2014 року ОСОБА_4 на території паркувального майданчику біля магазину «Зодчий» по вул. Полтавська в м. Кіровограді, керуючи автомобілем ОСОБА_5, державний номер НОМЕР_1, під час засліплення, викликаного світлом фар зустрічних автомобілів негайно не зупинився, не змінюючи смугу руху, допустив на неї наїзд, внаслідок чого вона отримала тілесні ушкодження та зазнала моральних страждань.

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2014 року відповідача визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема, у порушенні пунктів 1.5, 2.3, 10.1, 13.1, 19.3 Правил дорожнього руху.

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу застрахована у Приватному акціонерному товаристві «АСК «ІНГО Україна» (далі - ПрАТ), яке виплатило їй страхове відшкодування за заподіяну шкоду здоровю. Неправомірними діями відповідача їй заподіяно також моральну шкоду, яка полягає в погіршенні стану здоровя, відчуття постійного болю, втраті нормального сну, появі страху.

Просила стягнути з відповідача на її користь на відшкодування моральної шкоди 5000 грн. та судовий збір.

Ухвалою суду від 02 червня 2015 року до участі у справі як третю особу залучено ПрАТ «АСК «ІНГО Україна».

Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 грудня 2015 року в задоволенні позову про відшкодування моральної шкоди відмовлено. Суд дійшов висновку, що ОСОБА_4 є неналежним відповідачем у справі, оскільки його цивільно-правова відповідальність була застрахована та визначена позивачкою сума моральної шкоди покривається лімітом відповідальності страхової компанії, з позовом до якої повинна звернутися позивач.

В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що суд припустився помилки у визначенні моральної шкоди, оскільки відповідно до Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоровя під час ДТП відшкодовується в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоровю. Оскільки за шкоду здоровю їй виплачено страхове відшкодування в сумі 2329 грн., то 5% становить 116 грн. 50 коп. Суд безпідставно вказав, що страхова компанія повинна відшкодувати їй моральну шкоду в розмірі 5 відсотків ліміту, що складає 5000 грн.

В засіданні апеляційного суду позивач та її представник підтримали доводи апеляційної скарги.

Представник відповідача просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду є законним і обґрунтованим, а моральну шкоду повинна відшкодовувати страхова компанія.

Представник ПрАТ «АСК «ІНГО Україна» про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином під розписку (а.с.189), в засідання апеляційного суду не прибув.

Колегія суддів вважає,що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 25 червня 2014 року ОСОБА_4 на території паркувального майданчику біля магазину «Зодчий» по вул. Полтавська в м. Кіровограді, керуючи автомобілем ОСОБА_5, допустив наїзд на ОСОБА_3, внаслідок чого вона отримала легкі тілесні ушкодження у вигляді гематоми тьмяно-потиличної ділянки голови зліва, забій мяких тканин попереку,гематоми та набряку лівої кісті, саден правої гомілки (а.с.11-12).

Постановою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 07 жовтня 2014 року ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, зокрема, у порушенні пунктів 1.5, 2.3, 10.1, 13.1, 19.3 Правил дорожнього руху (а.с.13,97-98).

Цивільна відповідальність власника транспортного засобу була застрахована ПрАТ «АСК «ІНГО Україна», яка виплатила позивачу страхове відшкодування за шкоду здоровю в сумі 2239 грн.90 коп. (а.с.57, 125,130) .

Відмовляючи в позові про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з того, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована, а тому заподіювач шкоди є не належним відповідачем і позивач повинен подати позов до страховика, проте такий висновок суду суперечить нормам матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Відповідно до частин першої та другої статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Зобовязання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

З огляду на зазначені положення статті 509 та з урахуванням приписів статей 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоровя або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не повязане з виконанням цими особами обовязків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобовязання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди в повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобовязання є потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).

Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобовязань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обовязок.

Так, відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обовязок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоровя, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обовязкове страхування). До відносин, що випливають із обовязкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обовязкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоровю та/або майну потерпілого.

За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, повязана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобовязана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

З огляду на вищенаведене, сторонами договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу.

Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобовязання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обовязок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобовязання згідно з договором обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника в договірному зобовязанні ним є страховик.

Разом із тим, зазначені зобовязання не виключають одне одного. Деліктне зобовязання первісне, основне зобовязання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обовязково припиняє деліктне зобовязання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобовязаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобовязаний виконати обовязок зі здійснення страхового відшкодування.

Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обовязковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України).

Відповідно до статті 511 ЦК України зобовязання не створює обовязку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобовязання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора.

Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобовязаний виконати свій обовязок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору.

З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобовязанні.

Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобовязань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав.

Потерпілий вправі відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в рамках деліктного зобовязання, не залежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. В такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором із відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обовязками страховика як сторони договору обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності.

В постанові від 20 січня 2016 року у справі №6-2808 цс 15 Верховний Суд України зробив правовий висновок, відповідно до якого право потерпілого на відшкодування шкоди її заподіювачем є абсолютним і суд не вправі відмовити в такому позові з тих підстав, що цивільно-правова відповідальність заподіювача шкоди застрахована.

Судом встановлено, що заподіяна позивачу внаслідок ДТП моральна шкода страховиком не відшкодована, що відповідачем не оспорюється, тому у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови в позові з тих підстав, що позов предявлено до заподіювача шкоди, а не до страховика.

Неправильне застосування судом норм матеріального права призвело до неправильного вирішення спору, що відповідно до ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду першої інстанції з ухваленням нового рішення про задоволення позову частково.

Моральна (немайнова) шкода, заподіяна громадянину або організації діяннями іншої особи, яка порушила їх законні права, відшкодовується особою, яка заподіяла шкоду, якщо вона не доведе, що моральна шкода заподіяна не з її вини (ч.1 ст.1167 ЦК України).

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обовязку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина пята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобовязана відшкодувати шкоду.

За змістом ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з ушкодженням здоровя, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої. Моральна шкода відшкодовується в грошовій або іншій матеріальній формі за рішенням суду незалежно від відшкодування майнової шкоди.Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків

Враховуючи всі обставини справи, тяжкість та обсяг страждань позивачки, якій заподіяно тілесні ушкодження, тяжкість вимушених змін у її життєвих стосунках через погіршення стану здоровя внаслідок ДТП, ступінь вини відповідача: шкода заподіяна з необережності, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, розмір моральної шкоди колегія суддів визначає в сумі 2500 грн.

Відповідно до ст.88 ЦПК України відповідач повинен повернути позивачу судовий збір, сплачений при поданні позову та апеляційної скарги, в сумі 389 грн. 76 коп ( а.с.1,162, 121.80+267.96), та в дохід держави недоплачений судовий збір при поданні позовної заяви в сумі 121 грн.80 коп.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 08 грудня 2015 року.

Позов ОСОБА_3 задовольнити частково. Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 на відшкодування моральної шкоди 2500 грн., судовий збір 389 грн. 76 коп. та судовий збір в сумі 121 грн.80 коп. в дохід держави.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

Судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_6