Роздільнянський районний суд Одеської області
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 511/3010/15-ц

Номер провадження: 2/511/54/16

09 лютого 2016 року Роздільнянський районний суд Одеської області в складі:

головуючого судді - Бобровська І. В.,

при секретарі - Яценюк О.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Роздільна Одеської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини,

ВСТАНОВИВ:

09.11.2015 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі з 17.10.2009 року. Від шлюбних відносин народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 Сторони проживають окремо, діти проживають разом з позивачкою, знаходяться на її утриманні, відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. У зв'язку з викладеним позивачка просить суд винести рішення, яким стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. Рішення допустити негайному виконанню, стягнути з відповідача на її користь витрати на правову допомогу у сумі 180,00 грн.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 13.11.2015р. провадження по справі відкрито.

17.12.2015р. відповідач ОСОБА_2 подав зустрічний позов до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, в якому просить стягнути з позивачки ОСОБА_1 на свою користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, у розмірі ? частини із всіх видів її заробітку щомісяця, але не менш 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття до ІНФОРМАЦІЯ_6. Позов мотивований тим, що син ОСОБА_3 проживає з батьком ОСОБА_2, а не з матір'ю ОСОБА_1, а тому саме позивачка повинна сплачувати аліменти на його утримання тому з батьків, з ким проживає дитина і на утриманні якого вона знаходиться.

Ухвалою Роздільнянського районного суду Одеської області від 02.02.2016р. зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини прийнято до спільного розгляду з позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей і об'єднано в одне провадження.

Позивачка ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_7 позов підтримали в повному обсязі, зустрічний позов не визнали. Пояснили, що в листопаді 2015р. позивачка вимушена була залишити спільно набутий за час шлюбу будинок та піти від відповідача з дітьми до будинку своїх батьків. Через 2 тижні відповідач обманним шляхом взяв до себе їх спільного сина ОСОБА_3, 2010р.н., та не повернув його позивачці, з приводу чого вона звернулась з заявою до правоохоронних органів. Рішенням суду про розірвання шлюбу від 08.12.2015р. визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з позивачкою. Але відповідач по теперішній час утримує у себе їх неповнолітнього сина, а у позивачці на утриманні перебуває їх спільна донька. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, отримує державну допомогу у розмірі 1075 грн. в місяць, інших доходів не має. Нерухомого майна на праві власності у неї та у дітей немає. Стверджують, що відповідач не тільки не віддає сина матері на підставі рішення суду, але й перешкоджає бачитись з ним, добровільно допомоги на утримання дочки не надає, а доходу позивачки на утримання дитини не вистачає. Вважають, що позивачка має право отримувати від відповідача аліменти на утримання двох дітей, так як син проживає з відповідачем незаконно.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засіданні позов, заявлений до нього, не визнав, зустрічний позов підтримав. Суду пояснив, що в листопаді місяці 2015 року позивачка залишила сім'ю, та з дітьми пішла з дому до свого співмешканця. Будинок та все майно, що є в будинку, належить особисто йому. Згодом він забрав сина ОСОБА_3 до себе, при цьому позивачка погодилась, щоб дочка проживала з нею та її співмешканцем, а син - з ним. Також він зобов'язався добровільно надавати допомогу на утримання дочки. Але позивачка переїхала до м.Роздільна Одеської області, де орендує житло, адреса якого йому не відома. Тому допомогу на дочку він не надає. Крім того, відповідач пояснив, що допомогу в грошовому еквіваленті він надавати не буде, а тільки згоден купляти необхідні дочці речі за проханням позивачки. На теперішній час син ОСОБА_3 проживає з ним, він не перешкоджає позивачці з ним бачитись, але та сама не відвідує сина та син не бажає з нею спілкуватись. Йому відомо, що за рішенням суду від 08.12.2015р. місце проживання дітей визначено з матір'ю, але він з рішенням не згоден, тому його не виконує, і 01.02.2016р. подав на вказане рішення апеляційну скаргу. Також йому відомо, що позивачка звернулась з заявою до правоохоронних органів про незаконне утримання ним дитини, так як до нього приходив з перевіркою дільничний інспектор поліції. Зазначив, що за рішенням суду від 08.12.2015р. він зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання позивачки до досягнення дочкою трьох років у розмірі 1/6 частина від зарплати. Він працює, отримує зарплату, на утримання сина грошей йому вистачає, він звернувся до суду з зустрічним позовом тільки тому, що позивачка звернулась з позовом до нього. Вважає, що оскільки вони з позивачкою кожен утримує по одній дитині, то вони взагалі не повинні стягувати аліменти один з одного.

Заслухавши пояснення сторін, представника, розглянувши матеріали справи, дослідивши представлені докази, суд вважає, що позов ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню, а зустрічний позов ОСОБА_2 задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 17.10.2009 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, наявним в матеріалах справи (а.с.2).

Від шлюбу народились діти: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, батьком яких є відповідач, що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, наявними в матеріалах справи (а.с.4,5).

На час розгляду справи донька ОСОБА_4 проживає разом з матір'ю та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №358 від 05.11.2015р. (а.с.3), а син ОСОБА_3 проживає разом з батьком, що підтверджується довідкою Новоукраїнської сільської ради Роздільнянського району Одеської області №375 від 25.11.2015р. та актом обстеження житлово-побутових умов проживання сім'ї ОСОБА_2 від 25.11.2015р. (а.с.17,18).

Вказану обставину визнають і сторони.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.12.2015р., яке набрало законної сили 21.12.2015р., шлюб між сторонами розірвано, неповнолітніх дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишено проживати з матір'ю - позивачкою ОСОБА_1 (а.с.25).

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.12.2015р. з ОСОБА_2 стягнуто аліменти на користь ОСОБА_1 на її утримання у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 09.11.2015р. і до досягнення донькою ОСОБА_4 трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_7.(а.с.26-27).

07.12.2015р. позивачка ОСОБА_1 звернулась до Роздільнянського відділу поліції з заявою на дії свого чоловіка ОСОБА_2, який перешкоджає їй бачитись з сином (а.с.24), на що 08.12.2015р. їй була надана відповідь, що ознак злочину в діях ОСОБА_2 не встановлено.

Відповідач ОСОБА_2 01.02.2016р. подав апеляційну скаргу на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 08.12.2015р., в який просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині встановлення місця проживання дітей.

Позивачка ОСОБА_1 не працює, оскільки здійснює догляд за дочкою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, отримує, з її слів, державну допомогу в розмірі 1075 грн. в місяць. Інших доходів або майна вона та дочка не мають. Проживає на теперішній час в орендованій квартирі в м.Роздільна. Крім того, позивачка заперечує проти проживання сина ОСОБА_3 з відповідачем, так як згідно рішення суду визначено місце проживання дитини з нею.

Відповідач ОСОБА_2 працює слюсарем в ТОВ «Інфокс» філія «Інфоксводоканал» м.Одеса і має середньомісячний заробіток в розмірі 3580 грн., що підтверджується довідкою з місця роботи від 02.12.2015р. Він проживає з сином ОСОБА_3 в будинку батьків, тримає підсобне господарство - птицю, має земельну ділянку розміром 0,15га та земельний пай 7,6га, автомобіль ВАЗ-21099 (а.с.18).

Стан здоров'я батьків та дітей задовільний.

Згідно зі ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

П.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» встановлює, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються в частині від доходу батьків або в твердій грошовій сумі.

Згідно зі ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В порядку ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ст. 179 СК України аліменти, отримані на дитину, є власністю того з батьків, на ім'я якого вони виплачуються, і мають використовуватись за цільовим призначенням.

Тобто аліменти - це кошти особливого призначення, а тому їх належить використовувати для забезпечення потреб дитини. Ст.186 СК України передбачає контроль органу опіки та піклування за цільовим витрачанням аліментів.

З урахуванням вищевикладених обставин, суд вважає, що позивачка ОСОБА_1 має повне право на отримання від відповідача ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4, яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Що стосується отримання аліментів на сина ОСОБА_3, то, на думку суду, в задоволенні даної вимоги слід відмовити з урахуванням цільової природи аліментних платежів. Син ОСОБА_3 на час розгляду справи з позивачкою не проживає, витрат на його утримання вона не несе, а тому не зможе використовувати аліменти, отримані на сина, для забезпечення його потреб. Суд не приймає до уваги доводи позивачки про те, що за рішенням суду визначено місце проживання сина разом з нею, а тому вона має право стягнути з його батька аліменти і на утримання сина, оскільки фактично на час розгляду справи син ОСОБА_3 з позивачкою не проживає, і вона його жодним чином не утримує.

Крім того, відповідач оскаржив рішення суду в цій частині, з чого вбачається, що між сторонами має місце спір про місце проживання дитини ОСОБА_3, 2010 р.н., який буде вирішуватись в судовому порядку.

Відмовляючи відповідачу ОСОБА_2 в задоволенні зустрічного позову про стягнення аліментів з позивачки на його користь на утримання сина ОСОБА_3 суд виходить з наступного. Рішення суду від 08.12.2015р. про визначення місця проживання сина з матір'ю на час розгляду вказаної справи не скасовано і є чинним. Позивачка як мати дитини заперечує проживання сина з відповідачем і наполягає, щоб відповідач виконав рішення суду та повернув дитину матері. Відповідач рішення суду не виконує, особисто в судовому засіданні пояснив, що грошей на утримання сина від позивачки він не потребує, його доходів цілком вистачає для утримання сина, зустрічну позовну заява він подав у відповідь на позов ОСОБА_1 до нього. Таким чином, на час звернення відповідача з зустрічним позовом до суду, син ОСОБА_3 проживає з ним всупереч рішенню суду, яке підлягає обов'язковому виконанню, тобто, незаконно. Таким чином, він не має права на отримання аліментів від позивачки на утримання сина, поки за рішенням суду або за домовленістю сторін не буде визначено місце проживання неповнолітнього ОСОБА_3 з ним.

Таким чином, суд, зважаючи на положення ст.ст.141,180-182,183 СК України, зокрема про солідарний обов'язок батьків на утримання неповнолітніх дітей та той факт, що відповідач зобов'язаний утримувати неповнолітніх дітей, вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти на утримання неповнолітньої дочки в розмірі 1/5 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення повноліття дочкою ОСОБА_4, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

При визначенні аліментів на утримання дочки в розмірі 1/5 частини суд враховує, що відповідач зобов'язаний за рішенням суду сплачувати аліменти на утримання позивачки в розмірі 1/6 частини від своїх доходів до ІНФОРМАЦІЯ_7 на його утриманні фактично перебуває син ОСОБА_3, 2010 р.н. Крім того, в разі незадоволення його апеляційної скарги на рішення суду від 08.12.0215р. про визначення місця проживання дітей і повернення сина ОСОБА_3 до матері, позивачка має право пред'явити до нього позов про стягнення аліментів і на утримання сина ОСОБА_3.

Згідно ст.191 Сімейного Кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

У відповідності зі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 487,20 грн. та на користь позивачки в зв'язку з частковим задоволенням її позову половину понесених нею та підтверджених квитанцією витрат на правову допомогу в розмірі 90 грн. (а.с.6).

На підставі ст.ст.141,180,182,183 СК України, керуючись ст.ст.10,11,60,88,209,212-215,218,ч.1 п.1 ст.367 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, ІПН НОМЕР_1, на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини - ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі по 1/5 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 09.11.2015 року і до ІНФОРМАЦІЯ_8, тобто до досягнення дитиною повноліття, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в розмірі 90 грн.

Стягнути з ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_4, на користь Державного бюджету України судовий збір у розмірі 487,20 грн.

У відповідності зі ст.367 ч.1 п.1 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 - відмовити повністю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Одеської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І. В. Бобровська