Справа № 447/41/15 Головуючий у 1 інстанції: Головатий А.П.
Провадження № 22-ц/783/2083/16 Доповідач в 2-й інстанції: ОСОБА_1 Т. І.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Львівської області в складі:

головуючого-судді: Приколоти Т.І.

суддів: Павлишина О.Ф., Федоришина А.В.

з участю секретаря: Іванової О.О.

з участю: ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Роздільського державного гірничо-хімічного підприємства «Сірка», з участю третьої соби Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, про стягнення компенсації за час вимушеного прогулу та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року позов задоволено частково.

Стягнуто з відповідача в користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 травня 2013 року по 22 листопада 2013 року у розмірі 10 621 грн.

Вирішено питання судових витрат.

В решті позову відмовлено

Рішення суду оскаржив ОСОБА_3 Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права при неповно з'ясованих обставинах, які мають значення для справи, а висновки суду не відповідають дійсним обставинам справи. У апеляційній скарзі просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі. Зазначає, що різниця між середнім заробітком за час вимушеного прогулу та виплатами по безробіттю становить 30 504, 39 грн. за період з 30 травня 2013 року по 21 листопада 2013 року. Вказує, що рішення суду про поновлення на роботі не виконане.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ОСОБА_2, дослідивши матеріали справи в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить відхилити.

З матеріалів справи, а саме з рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 листопада 2013 року, вбачається, що позивача було поновлено на посаді дирекотора РДГХП "Сірка" з 30 травня2013 року. Рішення в частині поновлення на роботі було допущено до негайного виконання.

Встановілено, що 16 грудня 2013 року, на виконання вищевказаного рішення суду було відкрито виконавче провадження.

Згідно довідки Миколаївського РЦЗ позивачу були здійснені наступні виплати: за червень 2013 року - 846,97 грн., за липень 2013 року - 3750,85 грн., за серпень 2013 року - 3750,86 грн., за вересень 2013 року - 2734,49 грн. та 677,57 грн., за жовтень 2013 року - 3000,68 грн., за листопад 2013 року - 2903,88 грн.

Відповідно до умов контракту №9 з керівником підприємтва, що є у державній власності від 24 грудня 2012 року, який було укладено з позивачем, керівнику нараховується заробітна плата за рахунок частки доходу, одержаного підприємством в результаті його господарської діяльності.

Згідно п.6.2. статуту РДГХП "Сірка" (нова редакція) до обов'язків підприємства входить забезпечувати своєчасні розрахунки з працівниками підприємства.

Відповідно до довідки про заробітну плату за 2013 рік від 7 серпня 2014 року №03-228 за березень 2013 року заробітна плата позивача становила 6950,93 грн. і ним фактично було відпрацьовано 20 днів, за квітень 2013 року - 4459,56 грн., а фактично відпрацьовано 2 дні.

В матеріалах справи міститься довідка про доходи позивача від 1 грудн 2015 року №48 відповідно до якої у березні 2013 року його заробітна плата становила 2702,13 грн. і ним фактично було відпрацьовано 12 днів, а в квітні 2013 року - 413,49 грн. і фактично відпрацьовано 2 дні. Середньоденна заробітна плата позивача становить 222,54 грн.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що при здійсненні розрахунку виплати за вимушений прогул належить брати до уваги інформацію, зазначену у довідці про доходи позивача №48 від 1 грудня 2015 року.

При здійсненні розрахунку з виплати середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу позивач враховував розмір середньомісячної заробітної плати, однак, це не відповідає вимогам законодавства виходячи з аналізу наступних положень.

Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Дана норма не містить спеціальної вказівки про виплату середньомісячної заробітної плати, стосується виплати середнього заробітку. Відповідно до п. 8 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. У разі коли середня місячна заробітна плата визначена законодавством як розрахункова величина для нарахування виплат і допомоги, вона обчислюється шляхом множення середньоденної заробітної плати, розрахованої згідно з абзацом першим цього пункту, на середньомісячне число робочих днів у розрахунковому періоді. Тому при здійсненні розрахунку виплати за вимушений прогул належить виходити з розміру середньоденної заробітної плати і множити її на кількість робочих днів, що входять до періоду вимушеного прогулу.

Встановлено, що позивач просив стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 30 травня по 22 листопада 2013 року. Середньоденна заробітна плата позивача становить 222,54 грн. Кількість робочих днів у вищевказаному періоді становить 124, з яких: у травні 2013 року - 2 дні, у червні 2013 року - 18 днів, у липні 2013 року - 23 дні, у серпні 2013 року - 21 день, у вересні 2013 року - 21 день, у жовтні 2013 року - 23 дні, у листопаді 2013 року - 16 днів. Таким чином, середній заробіток позивача за вказаний період становить 27594,96 грн. За цей період позивачу було виплачено допомогу по безробіттю у розмірі 16973,90 грн. Отже, виплата за вимушений прогул - 10621,06 грн.

Відповідно до ст.236 КЗпП України у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У даній статті зазначено, що за результатами розгляду визначених у даній статті питань суд постановляє ухвалу. Відповідно до ч.3 ст.208 Розділу ІІІ "Позовне провадження" ЦПК України судовий розгляд закінчується ухваленням рішення суду. Тому, аналізуючи вищевказані норми, розгляд вимог про виплату середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі не підлягає розгляду у позовному провадженні, а має бути предметом розгляду у порядку, передбаченому Розділом VІ "Процесуальні питання, пов'язані з виконанням судових рішень у цивільних справах та рішень інших органів (посадових осіб)" ЦПК України. З висновками суду першої інстанції про відмову у задоволенні належить погодитись, це не позбавляє позивача права пред'явити дані вимоги у порядку, передбаченому ЦПК України.

Відповідно до ч.1 ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У підтвердження завданої моральної шкоди позивач надав виписку №4989 про перебування на лікуванні у зв'язку з пораненням, довідку про проходження курсу лікування у м. Празі Чеської Республіки, в рамках Програми гуманітарної евакуації постраждалих громадян, статті газет під назвою: "На майданській хвилі до "Сірки" збирається повернутися старий-новий керівник" та "Роздільська "Сірка" стала розмінною монетою влади". Однак, вищевказані документи не є належними та допустимими доказами на підтвердження завдання позивачу моральної шкоди внаслідок незаконного звільнення з роботи, оскільки не містять відомостей про моральні стражданння позивача, втрату нормальних життєвих зв'язків і про додаткові зусилля позивача які він змушений докладати для організації свого життя у зв»язку з порушенням його трудових прав.

Колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене судом на підставі наявних у справі доказів, оцінених судом належним чином кожного окремо на їх достовірність, допустимість та достатність, взаємний звязок у сукупності; встановлених судом обставини.

При встановленні зазначених обставин судом першої інстанції не було порушено норм матеріального і процесуального права, рішення суду відповідає вимогам закону та обставинам справи. Висновки суду ґрунтуються на аналізі зібраних по справі доказів.

З такими висновками суду належить погодитися, оскільки ним правильно визначено характер спірних правовідносин та встановлено дійсні обставини справи. Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду. Підстави для скасування рішення суду відсутні, а тому апеляційну скаргу належить відхилити

Керуючись ст. 303, п.1 ч.1, ст.307, ст.ст. 308, 313, ч.1 п.1 ст.314, ст.315, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 25 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і з цього часу протягом двадцяти днів може бути оскаржена безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий

Судді