Справа № 361/2534/15-ц Головуючий у І інстанції Білик Г. О.
Провадження № 22-ц/780/4670/16 Доповідач у 2 інстанції Олійник В. І.
Категорія 26 08.11.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

08 листопада 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області в складі:

головуючого судді Олійника В.І.,

суддів Березовенко Р.В., Мережко М.В.,

при секретарі Спеней І.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2, треті особи: Служба у справах дітей та сім'ї Броварської міської ради Київської області, ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач ПАТ «Альфа-Банк» звернувся до суду із зазначеним позовом, який обгрунтовував тим, що між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») 02.11.2007 року укладено кредитний договір №2615/1107/71-023 з подальшим змінами та доповненнями.

Однак відповідач умови кредитного договору належним чином не виконує, внаслідок чого станом на 01.03.2015 року у неї утворилася заборгованість за кредитним договором у розмірі 45832,14 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку склало 1272443 грн. 21 коп., по відсотках 1818,33 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку склало 50482 грн. 51 коп., пеня - 62,63 доларів США, що за курсом НБУ на дату складання розрахунку склало 1738 грн. 80 коп.

З метою забезпечення виконання за кредитним договором між ПАТ «Сведбанк» та відповідачем було укладено іпотечний договір №2615/1107/71-023-Z-23, відповідно до якого остання передала Банку в іпотеку наступне майно: квартиру АДРЕСА_1.

Також зазначав, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №2615/1107/71-023. У свою чергу 15 червня 2012 року, між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та відповідачем.

У зв'язку з неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.13.2007 року в рахунок погашення заборгованості позивач просив звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, квартиру АДРЕСА_1 і відстрочити виконання рішення суду до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року позов залишено без задоволення.

На зазначене рішення суду з підстав порушення судом норм матеріального права і процесуального права позивач ПАТ «Альфа-Банк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати за ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.

Залишаючи позов без задоволення, суд першої інстанції виходив з того, що наданий позивачем розрахунок заборгованості за кредитним договором, проведений лише із 2012 року, що позбавило суд можливості перевірити правильність нарахування заборгованості та правильності відповідно до умов кредитного договору №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року зарахування платежів, проведених відповідачем із 2007 року і позивач не надав відповідачу можливості добровільно виконати зобов'язання за кредитним договором.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до вимог ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст.10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу.

Цим вимогам закону судове рішення не відповідає.

Судом встановлено, що 02.11.2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») було укладено кредитний договір №2615/1107/71-023 з подальшим змінами та доповненнями, згідно з умовами якого банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 62000 доларів США.

Того ж дня, 02.11.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» за вказаним кредитним договором між АКБ «ТАС- Комерцбанк» (іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) укладено іпотечний договір, згідно умов якого предметом іпотеки було встановлено квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченому приватним нотаріусом Писаним В.Г. Броварського міського нотаріального округу за реєстровим №7274).

Відповідно до ст.512 ЦК України кредитор у зобов'язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов'язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав.

Судом першої інстанції встановлено, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №2615/1107/71-023. У свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа-Банк укладено договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами.

Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року, що було укладено між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та відповідачем

Таким чином, позивач набув право вимоги за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року.

Так як відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, за ним виникла заборгованість, то позивач в рахунок виконання основного зобов'язання просить звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивач посилався також на те, що положеннями ст.ст.33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення на предмет іпотеки.

Отже, як зазначалося вище, 02.11.2007 року між ОСОБА_2 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») було укладено кредитний договір №2615/1107/71-023 з подальшим змінами та доповненнями, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 62000 доларів США. Того ж дня, 02.11.2007 року з метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 перед АКБ «ТАС-Комерцбанк» за вказаним кредитним договором, між АКБ «ТАС-Комерцбанк» (Іпотекодержатель) та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) був укладений Іпотечний договір, згідно умов якого предметом іпотеки було встановлено квартиру АДРЕСА_1, яка належить ОСОБА_2 на підставі договору купівлі - продажу, посвідченому приватним нотаріусом Броварського міського нотаріального округу за реєстровим №7274.

25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта банк» був укладений договір купівлі продажу прав вимоги за кредитними договорами, в тому числі і за кредитним договором №2615/1107/71-023. В свою чергу 15 червня 2012 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа - Банк був укладений договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитними договорами. Згідно вищезазначених угод (договорів) відбулося відступлення права вимоги за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року, що було укладено між АКБ «ТАС-Комерцбанк», правонаступник ВАТ «Сведбанк» (правонаступник ПАТ «Сведбанк») та відповідачем.

Таким чином, позивач набув право вимоги за кредитним договором №2615/1107/71-023 від02.11.2007 року.

Оскільки відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував і за ним виникла заборгованість, то позивач в рахунок виконання основного зобов'язання просив звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб'єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Представник позивач посилався також на те, що положеннями ст.ст.33, 36, 37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Проте, вимоги позивача суд помилково вважав необгрунтованими та такими, що до задоволення не підлягали.

Так, суд першої інстанції, оцінюючи зібрані по справі докази, дійшов висновку, що розрахунок заборгованості за кредитним договором, наданий ПАТ «Альфа-Банк» для підтвердження позовних вимог, проведений лише із 2012 року, що позбавило суд можливості перевірити правильність нарахування заборгованості та правильності відповідно до умов кредитного договору №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року зарахування платежів, проведених відповідачем із 2007 року. Також суд вважав, що позивачем належними доказами не доведено, на яких умовах (зокрема щодо розміру вимоги) укладено 15 червня 2012 року договір купівлі-продажу прав вимоги за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року між ПАТ «Дельта Банк» та ПАТ «Альфа- Банк».

Проте дані твердження є хибними тому, що у процесі судового розгляду представником ПАТ «Альфа-Банк» надавались пояснення про те, що на момент укладення договору купівлі - продажу прав вимоги ПАТ «Альфа-Банк» було відступлено залишок заборгованості за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року, до якого входили строкові платежі по тілу та відсотках на умовах передбачених кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року та графіком платежів до нього. А саме, станом на 15.06.2012 року основна не погашена сума кредиту (в валюті кредиту) становила 52 367,59 доларів США, сума нарахованих але не сплачених процентів (в валюті кредиту) на 15.06.2012 року становила 238,78 доларів США, сума нарахованих, але не сплачених комісій (в грн.). На підтвердження даних пояснень суду надавався договір купівлі-продажу права вимоги від 15.06.2012 року з реєстром відступлених кредитних договорів, копії яких приєднані до матеріалів справи №361/2534/15-ц. Судом першої інстанції при ухваленні рішення дані докази не було враховано.

Згідно розрахунку заборгованості за кредитом у валюті договору вбачається, що відповідачем з моменту зміни кредитора ще протягом певного часу кредит погашався. В даному розрахунку міститься детальна інформація про суми нараховані до сплати, зараховані та розподілені в рахунок погашення кредиту. На підтвердження даного факту суду додатково було надано виписки з особових рахунків із детальною інформацією про рух коштів при погашенні кредиту та розмір залишку непогашеного кредиту. Більше того, у процесі судового розгляду ні відповідачем, ні його представником не було заявлено жодних сумнівів щодо розміру сплати кредиту або розподілу уже сплачених коштів в рахунок погашення тіла кредиту та відсотків за користування кредитом.

Незважаючи на наявність доказів у матеріалах цивільної справи №361/2534/15-ц, при ухваленні даного рішення, судом першої інстанції дані докази та доводи представника позивача не було враховано.

Судом першої інстанції зокрема зазначалося, що позивачем надано копію листа-вимоги від 23.03.2015 року, адресованого відповідачу, в якому зазначалося, що заборгованість відповідача склала 47713,10 доларів США, а тому позивач вимагав в тридцятиденний строк виконати зобов'язання за кредитним договором і повідомив, що у разі невиконання цієї вимоги розпочне процедуру звернення стягнення на передане в іпотеку майно. Проте, 31.03.2015 року не надавши відповідачу можливості добровільно в тридцятиденний строк виконати зобов'язання за кредитним договором та не з'ясувавши у іпотекодавця наявність чи відсутність згоди на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, не маючи доказів отримання відповідачем листа-вимоги позивач звернувся до суду з позовом по даній справі.

Проте судом не взято до уваги того факту, що протягом усього часу розгляду справи, а це більше одного року, відповідачем чи його представником не надано жодної відповіді на досудову вимогу. Більше того, судом не враховано, що досудове врегулювання є правом кредитора, яким він може скористатись на власний розсуд, в тому числі і під час судового розгляду, уклавши мирову угоду.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилався на те, що 02 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк») та ОСОБА_2 укладено Кредитний договір №2615/1107/71-023, відповідно до якого Банк надав останній кредит у розмірі 62 000,00 доларів США зі сплатою 11,9 % річних за користування кредитом на строк з 02.11.2007 року по 02.11.2037 року.

На день подання позову так і не виконано вимогу про дострокове погашення, у зв'язку із чим утворилася заборгованість, яка з урахуванням заборгованості за кредитом, заборгованості за відсотками та пені станом на 01.03.2015 року склала 1 324 664 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) грн. 52 коп.

З огляду на викладені обставини, та у зв'язку із тим, що не виконуються умови кредитного договору, позивач змушений був звернутися з позовом, в якому просив суд стягнути заборгованість у вищевказаному розмірі та судові витрати, понесені при подачі даного позову до суду.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 31 березня 2016 року позов задоволено і вирішено стягнути на користь позивача 1 324 664 грн. 52 коп.

Із матеріалів справи вбачається, що 02 листопада 2007 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» (правонаступник - Публічне акціонерне товариство «Сведбанк», далі - Банк) та ОСОБА_2 (далі - Позичальник) укладено Кредитний договір № 2615/1107/71-023, відповідно до п. 1.1. якого Банк надав Позичальнику грошові кошти у вигляді кредиту у розмірі 62 000 (шістдесят дві тисячі) доларів США, на строк з 02 листопада 2007 року по 02 листопада 2037 рік.

Відповідно до п. 1.3. Кредитного договору Позичальник сплачує Банку проценти за користування кредитом у розмірі 11,9 % річних за весь строк фактичного користування кредитом.

У відповідність до умов Кредитного договору, а саме п.5.1.1., Позичальник зобов'язалася забезпечити своєчасне повернення кредиту і сплатити нараховані відсотки.

Пунктом 8.1. кредитного договору передбачено, що за порушення строку погашення заборгованості за кредитом та/або строку плати процентів за користування кредитом Позичальник сплачує пеню за кожний день прострочення в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострочення заборгованості.

Зі змісту Договору купівлі-продажу прав вимоги, укладеного 15 червня 2012 року між Публічним акціонерним товариством «Дельта Банк» та Публічним акціонерним товариством «Альфа Банк», вбачається, що 25 травня 2012 року ПАТ «Дельта Банк» придбав у ПАТ «Сведбанк» права вимоги за кредитними договорами.

Згідно вказаного Договору купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» у свою чергу, передав ПАТ «Альфа Банк» права вимоги за кредитними договорами, у тому числі із за Кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року та Договором поруки2615/1107/71-023-Р-23 від 02.11.2007 р., укладених між АКБ «ТАС-Комерцбанк» та відповідачами.

Із наданого позивачем розрахунку заборгованості вбачається, що станом на 01.03.2015 року загальна заборгованість ОСОБА_2 за Кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року становила:

-заборгованість за кредитом - 45 832,14 доларів США, що за курсом НБУ склала 1 272 443 грн. 21 коп.;

-заборгованість за відсотками - 1 818,33 доларів США, що за курсом НБУ склала 50 482 грн. 51 коп.;

-пеня - 62,63 доларів США, що за курсом НБУ склала 1 738 грн. 80 коп.

Докази про сплату заборгованості у матеріалах справи відсутні.

Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Як передбачено ст.530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судом встановлено, що на момент звернення позивача до суду не виконуються умови Кредитного договору №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року і тому виникла перед банком заборгованість у розмірі 1 324 664 (один мільйон триста двадцять чотири тисячі шістсот шістдесят чотири) грн. 52 коп. Також не виконується рішення суду від 31 березня 2016 року по стягнення на користь позивача зазначеної суми.

Отже, оскільки суд неповно з'ясував обставини, що мають значення для справи, висновки суду не відповідають обставинам справи, то відповідно до ст.309 ЦПК України рішення суду підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає необхідним скасувати рішення і ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги і звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме, на квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року в розмірі 1324664 грн. 52 коп. та відстрочення виконання рішення суду до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Також слід стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ «Альфа-Банк» судові витрати в розмірі 3654 грн.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.303, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства "Альфа-Банк" задовольнити.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 червня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_2 задовольнити.

Звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру АДРЕСА_1 в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором №2615/1107/71-023 від 02.11.2007 року в розмірі 1324664 грн. 52 коп.

Відстрочити виконання рішення суду до втрати чинності Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 01001, м. Київ, вулиця Десятинна, 4/6, МФО 300346, , п/р № 0004 судові витрати в розмірі 3654 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: