АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 212/229/15-ц Головуючий в 1-й інстанції
Провадження № 22-ц/774/186/К/16 ОСОБА_1
Категорія - 48 ( І ) Доповідач Митрофанова Л.В.
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого судді: Митрофанової Л.В.

суддів: Зубакової В.П., Соколан Н.О.,

при секретарі: Євтодій К.С.,

за участі: відповідача ОСОБА_2 та її представника ОСОБА_3;

позивачів: ОСОБА_4 та його представника ОСОБА_5;

ОСОБА_6,

ОСОБА_7;

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 на рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2015 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої у місті ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною,

-

В С Т А Н О В И Л А:

14 січня 2015 року ОСОБА_4 звернувся з позовом до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої у місті ради, про усунення перешкод у вихованні дитини та спілкуванні з нею.

21 січня ОСОБА_6 та ОСОБА_7 звернувся з позовом до ОСОБА_2, треті особи: ОСОБА_4 та Служба у справах дітей виконавчого комітету Жовтневої у місті ради, про усунення перешкод у спілкуванні з онуком.

Ухвалою від 11 березня 2015 року вказані позови обєднані в одне провадження.

В обґрунтування позову позивачі зазначили, що позивач ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року, від шлюбних відносин мають сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1. В вересні 2014 року відповідач забрала сина та переїхала до своєї матері. 09 грудня 2014 року шлюб між сторонами розірвано. З часу від'їзду з сім'ї, відповідач позбавила позивачів можливості спілкуватися з сином та онуком, брати участь у його вихованні, що стало для них великою душевною травмою. ОСОБА_9 уточнення позовних вимог позивачі поставили питання про надання права на участь у вихованні малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, та визначити наступний порядок участі батька з сином кожного 1 та 3 тижня місяця з 13:00 год. до 18:00 год. суботи, кожного 2 та 4 тижня місяця з 13:00 год. суботи до 18:00 год. неділі, без присутності матері, з відвідуванням сином місця його проживання, а також на період його відпустки, строком на 10 днів. Порядок спілкування бабусі та дідуся з онуком - з 15:00 год. кожного вівторка до 8:00 год. ранку середи, без присутності матері, з відвідуванням онука місця їх проживання.

Рішенням суду від 25 вересня 2015 року позов задоволено.

Надано ОСОБА_4 можливість брати участь у вихованні сина ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 та визначити наступну участь у спілкуванні з сином: кожного 1 та 3 тижня місяця з 13:00 год. до 18:00 год. суботи, кожного 2 та 4 тижня місяця з 13:00 год. суботи до 18:00 год. неділі, без присутності матері, з відвідуванням сином місця його проживання, а також на період його відпустки, строком на 10 днів.

Надано ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можливість самостійно зустрічатися з внуком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1 і встановити час спілкування: з 15:00 год. кожного вівторка до 8:00 год. ранку середи, без присутності матері, з відвідуванням онука місця їх проживання.

Сторони попереджені про відповідальність за настроювання дитини проти кожного з родичів та за невиконання рішення..

В апеляційній скарзі представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 просить скасувати рішення суду та відмовити позивачам в задоволенні позовних вимог посилаючись на те, що судом першої інстанції н враховано, що відповідач належним чином виконувала вимоги рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 17.12.2014 року № 482, не чинила позивачу ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з сином, а період з 31.12.2014 року по 03.01.2015 року не давала дитину на спілкування у звязку із хворобою дитини. Вважає, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 17.12.2014 року № 482 враховані інтереси дитини, тому рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 17.06.2015 року № 244 є недоцільним і не є підставою для задоволення позову ОСОБА_4

Крім того, вважає незаконним рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову про встановлення для ОСОБА_6 та ОСОБА_7 можливості самостійно зустрічатися із онуком ОСОБА_9, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи про можливість перебування дитини за їх місцем проживання.

Також судом при ухваленні рішення не враховано думку представника третьої особи стосовно того, що для малолітніх дітей (віком до 6-ти років) не рекомендується ночівля без матері та ще й в умовах, коли батьки після розлучення не можуть знайти спільну мову в питанні виховання дитини.

В запереченнях на апеляційну скаргу ОСОБА_4 просить рішення суду залишити без змін, як законне та обґрунтоване, апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог позивачів суд першої інстанції виходив з того, що відповідач чинить позивачам перешкоди у спілкуванні та у вихованні дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони ОСОБА_4 та ОСОБА_2 перебували в зареєстрованому шлюбі з 17 квітня 2010 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 09.12.2014 року шлюб між сторонами розірвано.

Сторони є батьками малолітнього ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтва про народження серії 1-КИ № 299349 від 05 жовтня 2010 року.

ОСОБА_6 та ОСОБА_7 являються дідусем та бабусею малолітнього ОСОБА_9.

На даний час малолітній ОСОБА_9 проживає разом з відповідачкою за адресою: АДРЕСА_1.

Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Відповідно до ст. 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. ч. 1, 2 ст. 159 СК України якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод.

Відповідно до ст. 257 СК України - баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватись зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки, чи інші особи, з якими проживає дитина не мають перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків.

З наведених вище норм матеріального права вбачається, що право на спілкування з дитиною та участі у її вихованні того з батьків, хто не проживає спільно з дитиною та відповідно обов'язок того з батьків, з ким проживає дитина, не чинити перешкод у здійсненні такого права законодавчо закріплено. При цьому, таке право повинно реалізовуватись саме в прямих контактах з дитиною, тобто на побаченні з нею, що є основною формою особистого спілкування. Те саме стосується і до участі у спілкуванні та вихованні дитини його бабусі та дідуся.

Доводи апеляційної скарги представника відповідача про те, що відповідач належним чином виконувала вимоги рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 17.12.2014 року № 482 та не чинила позивачу ОСОБА_4 перешкод у спілкуванні з сином, а період з 31.12.2014 року по 03.01.2015 року не давала дитину на спілкування у звязку із хворобою дитини колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки наявність даного спору, який розглядається в судовому порядку, свідчить про те, що відповідач чинить позивачам перешкоди у спілкуванні та у вихованні дитини.

Перешкоди, які чинить відповідач позивачам у спілкуванні з дитиною не забезпечують інтересів дитини та порушують права позивачів, які підлягають судовому захисту.

Крім того, як встановлено в суді першої та апеляційної інстанцій, вбачається із матеріалів справи, та не заперечувалось сторонами, між колишнім подружжям існують загостренні конфліктні відносини, в тому числі і на ґрунті неможливості досягнути домовленостей щодо участі у вихованні та в спілкуванні батька, бабусі та дідуся з сином та онуком.

Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Згідно ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обовязки щодо своїх дітей.

Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров'я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Частинами 4, 5 статті 19 СК України передбачено, що при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Згідно з ч.6 ст.19 СК України суд може не погодитись з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 17.12.2014 року № 482 враховані інтереси дитини, тому рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 17.06.2015 року № 244 є недоцільним і не є підставою для задоволення позову ОСОБА_4 колегія суддів не може прийняти до уваги, оскільки органом опіки та піклування надано письмовий висновок № 244 від 17.06.2015 року щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, який відповідно до ч.6 ст. 19 СК України, є достатньо обґрунтований та не суперечить інтересам дитини.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_6 та ОСОБА_7 не мають самостійно зустрічатися із онуком ОСОБА_9, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які документи про можливість перебування дитини за їх місцем проживання спростовуються Актом обстеження умов проживання виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 18.12.2015 року, в якому зазначено, що в помешканні ОСОБА_6 та ОСОБА_7 для дитини виділено окрему кімнату, для відпочинку є диван, куток для гри та навчання, їжа та гігієнічні засоби.

Суд вважає, що позбавлення ОСОБА_6 та ОСОБА_7 права щодо їх участі у спілкуванні та вихованні малолітнього онука може позбавити останнього родинних зв'язків з бабою та дідом, любові та турботи з їх боку.

Це узгоджується з приписами Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, в якій принциповим положенням є те, що дитина повинна зростати в умовах турботи.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом при ухваленні рішення не враховано думку представника третьої особи стосовно того, що для малолітніх дітей (віком до 6-ти років) не рекомендується ночівля без матері та ще й в умовах, коли батьки після розлучення не можуть знайти спільну мову в питанні виховання дитини фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці.

Отже, суд першої обґрунтовано прийшов до висновку, оскільки факт того, що відповідач здійснює позивачам перешкоди у реалізації їх права як батька, баби та діда брати участь у спілкуванні та вихованні сина та онука є доведеними, то позовні вимоги підлягають задоволенню.

При обранні способу участі позивачів у вихованні малолітнього сина та онука, суд першої інстанції врахував відносини, які склалися між сторонами, вік дитини, любов та турботу з боку позивачів, які бажають приймати участь у вихованні дитини.

Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги суттєвими не являються і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 313 315 ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу представника відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_8 - відхилити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу від 25 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена у касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий:

Судді: