Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

Головуючого-судді БАРТАЩУК Л.П.

при секретарях: Ярошевському А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Київська міська адміністрація, Житлово-будівельний кооператив «Приборист», Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування за законом, зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування, зустрічною позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач - ОСОБА_1 звернувся з позовом про визнання за ним права власності на квартиру АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані наступними обставинами.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла мати позивача - ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Харківської районної державної адміністрації у м. Києві від ІНФОРМАЦІЯ_4 №335.

За життя, відповідно до Рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 22.03.1971 року № 126, ОСОБА_4 було надано в користування окрему двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, на 1 поверсі, загальною площею 32,93 кв. м на родину з двох осіб: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На підставі цього ж рішення вона стала членом Житлово-будівельного кооперативу «Приборист».

У квітні 1986 року ОСОБА_4 сплатила суму пайового внеску у розмірі 4 856,00 крб. у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення, в зв'язку з чим набула право власності на вище вказану квартиру, що підтверджується Довідкою ЖБК «Приборист» від 12.01.2011 року №107.

Відповідно до ч. 2 ст. 7 Закону СРСР «Про власність в СРСР» № 1305 - 1 від 06.03.1990 року член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває право власності на це майно.

З 12.08.1971 року по день смерті, ОСОБА_4 проживала у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою ЖБК «Приборист» від 20.07.2016 року № 45.

З моменту надання квартири разом із спадкодавцем проживав батько позивача - ОСОБА_6, що підтверджується списком надання житлової площі членам ЖБК «Приборист» у будинку АДРЕСА_1, затверджених Рішенням виконкому Шевченківської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 22 березня 1971 року №126.

31.01.1980 року шлюб між батьками позивача, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_6, було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 31.01.1980 року НОМЕР_1.

Батько позивача помер ІНФОРМАЦІЯ_5 про що свідчить Свідоцтво про смерть видане Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 26 листопада 2001 року №16713.

На момент смерті ОСОБА_4, ОСОБА_6 не перебував з нею у шлюбних відносинах та не претендував на спадкове майно, яке залишилося після її смерті.

Після смерті спадкодавця ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Спадкоємцями згідно закону першої черги усього майна, яке залишилось після смерті спадкодавця є позивач - ОСОБА_1, та відповідачі, а саме: брат позивача - ОСОБА_2 та його сестра - ОСОБА_3

Згідно із ч. 1 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцями за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Користуючись своїм правом позивач та відповідачі звернулися до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу їм Свідоцтв про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1.

Однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру було відмовлено, у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, зареєстрованого у відповідних органах на спадкове майно про що державним нотаріусом винесено Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 10.08.2016 року №2556/02-31.

Згідно довідки ЖБК «Приборист» від 08.02.2012 року № 08 у даній квартирі з 15.12.1984 року значиться зареєстрованим позивач та з 26.04.1986 року Відповідач-2 - ОСОБА_3, але фактично з моменту смерті матері, позивач один проживає в квартири АДРЕСА_1, одноособово користується даною квартирою, утримує її та сплачує квартплату, житлово-комунальні та інші послуги, що підтверджується квитанціями про оплату.

Відповідач-1 ОСОБА_2 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_9, що належала їх померлому батькові, в утриманні квартири АДРЕСА_1 участі не бере, не заперечує проти визнання права власності в порядку спадкування за позивачем.

Відповідач-2 ОСОБА_3, хоча і зареєстрована у квартирі АДРЕСА_1, фактично в ній не проживає, участі в її утриманні не бере, має власну сім'ю, проживає зі своїм чоловіком у окремій квартирі, не заперечує проти визнання права власності в порядку спадкування за позивачем.

Право власності спадкодавця на квартиру АДРЕСА_1 на на час відкриття спадщини було не зареєстроване, що, зокрема, підтверджується Інформаційною довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 28.07.2016 року № КВ-2016 №29508.

Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно із ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється, в тому числі, на підставі рішень судів, які набрали законної сили.

Тому єдиним можливим способом захисту прав на спадкування було звернення до суду з відповідним позовом.

В судовому засіданні представник позивача і позивач підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити з вищенаведених підстав.

Відповідач ОСОБА_2 заявлені позивачем позовні вимоги визнав частково, а саме на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1, пред»явив зустрічний позов, в якому просив визнати за ним право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, обґрунтовуючи його тим, що також, як і позивач у встановленому законом порядку подав до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом і не відмовився від її прийняття.

Відповідач ОСОБА_3 заявлені позивачем позовні вимоги визнала теж частково, а саме щодо визнання за позивачем права власності на 1/3 частку квартири АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, пред»явила зустрічний позов, в якому просила визнати за нею право власності на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_4, обґрунтовуючи його тим, що також, як і позивач у встановленому законом порядку подала до нотаріуса заяву про прийняття спадщини за законом і не відмовився від її прийняття, на момент відкриття спадщини також була зареєстрована у квартирі, фактично прийнявши спадщину.

Представник третьої особи - Київської міської ради в судове засідання не з'явився, проте направив на адресу суду пояснення, згідно яких наполягав виключити Київську міську раду з числі відповідачів, як неналежного відповідача у справі, справу просив вирішити відповідно до вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи - ЖБК «Приборист» в судове засідання не з'явився, про дату, місце та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Представник третьої особи - ГТУЮ у м. Києві в судове засідання не з'явився, проте направив на адресу суду пояснення, у яких вирішення справи по суті залишив на розсуд суду, просив розглядати справу у його відсутність.

Суд, вислухавши пояснення позивача, представника позивача, вивчивши письмові заяви відповідачів, представників третіх осіб, дослідивши матеріали справи, а також матеріали спадкової справи, що надійшла на виконання ухвали суду з Шістнадцятої Київської державної нотаріальної контори, оцінивши наявні у справі докази в їх сукупності та взаємозв'язку, встановив наступне.

ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ОСОБА_4, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданого Відділом реєстрації актів громадського стану Харківської районної державної адміністрації у м. Києві від ІНФОРМАЦІЯ_4, про що зроблено запис №335 (а.с. 16).

Як вбачається зі свідоцтва про народження ОСОБА_1 НОМЕР_2 від 09.11.1984 року батьками позивача є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 9).

За життя, відповідно до Рішення виконавчого комітету Шевченківської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 22.03.1971 року № 126, ОСОБА_4 було надано в користування окрему двокімнатну квартиру АДРЕСА_1, на 1 поверсі, загальною площею 32,93 кв.м. на родину з двох осіб: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 На підставі даного рішення ОСОБА_5 стала членом Житлово-будівельного кооперативу «Приборист» (а.с. 18).

У квітні 1986 року ОСОБА_4 сплатила суму пайового внеску у розмірі 4 856,00 крб. у повному обсязі, що складає суму паєнакопичення, відповідно до довідки ЖБК «Приборист» від 12.01.2011 року №107 (а.с. 20).

Згідно до п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» № 9 від 18.09.1987 року судам слід мати на увазі, що згідно із ст. 15 Закону України «Про власність» ( 697-12 ) член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом.

З 12.08.1971 року по день смерті, ОСОБА_4 проживала у квартирі АДРЕСА_1, що підтверджується Довідкою ЖБК «Приборист» від 20.07.2016 року № 45 (а.с. 19).

З моменту надання квартири разом із спадкодавцем проживав батько позивача - ОСОБА_6, що підтверджується списком надання житлової площі членам ЖБК «Приборист» у будинку АДРЕСА_1, затверджених Рішенням виконкому Шевченківської районної ради депутатів трудящих м. Києва від 22 березня 1971 року №126.

31.01.1980 року шлюб між батьками позивача, а саме ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було розірвано, що підтверджується Свідоцтвом про розірвання шлюбу від 31.01.1980 року серії НОМЕР_3 (а.с. 24).

ОСОБА_6 помер ІНФОРМАЦІЯ_5, що підтверджується Свідоцтвом про смерть виданим Відділом реєстрації смерті у м. Києві від 26.11.2001 року, про що було зроблено запис №16713 (а.с. 17).

На момент смерті ОСОБА_6 вже не перебував у шлюбі з ОСОБА_4, відповідно, сплативши повністю пайові внески у квітні 1986 року, ОСОБА_4 стала одноосібним власником квартири.

Після смерті ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_4 відкрилась спадщина на квартиру АДРЕСА_1.

Як роз'яснено в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30.05.2008 року, спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України (далі - ЦК), законами України: від 2 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами.

Відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року.

У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно із ст. 525 ЦК УРСР, часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті.

Як вбачається із свідоцтва про народження ОСОБА_2, серії НОМЕР_4 від 12.08.1972 року його батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 11).

Крім цього, відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3, серії НОМЕР_5 від 18.04.1986 року її батьками є ОСОБА_6 та ОСОБА_4 (а.с. 14).

Згідно із свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_6 від 26.12.2007 року ОСОБА_4 уклала шлюб з ОСОБА_8, актовий запис № 3080, після реєстрації шлюбу змінила прізвище на ОСОБА_3 (а.с. 15).

Враховуючи викладене, спадкоємцями згідно закону першої черги усього майна, яке залишилось після смерті спадкодавця є позивач - ОСОБА_1, та відповідачі, а саме: брат позивача - ОСОБА_2 та його сестра - ОСОБА_3

Згідно із ч. 1 ст. 561 ЦК УРСР, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцями за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини.

Відповідно до Інформаційної довідки наданої начальником Київського міського бюро технічної інвентаризації № КВ-2016 № 29508 від 28.07.2016 року, вбачається, що згідно з даними Бюро, квартира АДРЕСА_1 на праві власності не зареєстрована (а.с. 22).

Користуючись своїм правом позивач і відповідачі звернулися до Шістнадцятої київської державної нотаріальної контори з заявою про видачу Свідоцтва про право на спадщину за законом на квартиру АДРЕСА_1, однак, у видачі свідоцтва про право на спадщину на зазначену квартиру їм було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючого документу, зареєстрованого у відповідних органах на спадкове майно про що державним нотаріусом винесено Постанову про відмову у вчинені нотаріальної дії від 10.08.2016 року №2556/02-31 (а.с. 25).

Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини.

Як роз'яснено в п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» № 4 від 24.06.1983 року, яка була чинною станом на час відкриття виникнення спадкових правовідносин, передбачений ст.549 ЦК (1540-06) шестимісячний строк для прийняття спадщини може бути продовжений судом за заявою заінтересованої особи при доведеності поважності причин його пропуску. Якщо у вказаний строк позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку.

Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» № 4 від 24.06.1983 року суди мають враховувати, що відповідно до ст.553 ЦК (1540-06) відмова від спадщини на користь інших закликаних до спадкування спадкоємців допускається лише протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Після закінчення цього строку не може бути збільшена частка у спадщині з тих підстав, що хто-небудь з спадкоємців відмовляється від спадщини на користь інших спадкоємців. У таких випадках особа, яка прийняла спадщину, вправі передати право на все або на частину одержаного за спадщиною майна іншому спадкоємцеві на підставі загально цивільних угод-договорів купівлі-продажу, дарування, міни.

Згідно положень пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, в установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Відповідно до ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права та інтересу є визнання права.

Згідно із ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Відповідно до ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав та обтяжень здійснюється, в тому числі, на підставі рішень судів, які набрали законної сили.

Згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Згідно зі ст. 174 ЦПК України, відповідач може визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Враховуючи те, що на момент відкриття спадщини всі необхідні дії щодо вступу в управління або володіння спадковим майном здійснили усі спадкоємці першої черги спадкування за законом, які є сторонами у даній справі, позовні вимоги ОСОБА_1 за первісним позовом підлягають частковому задоволенню - в частині визнання за ним права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1, а зустрічні позови підлягають задоволенню в повному обсязі - в частині визнання за позивачами зустрічних позовів права власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1 за кожним.

Враховуючи наведене та керуючись ст. ст. 15, 16, 328, 392 ЦК України, ст.ст. 524, 525, 529, 549, 561 ЦК УРСР, ст.ст. 10, 57-61, 88, 208-209, 212-215, 218, 222, 223, 224-226, 294 ЦПК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, треті особи: Київська міська адміністрація, Житлово-будівельний кооператив «Приборист», Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити частково.

Визнати право власності ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

В іншій частині позовних вимог ОСОБА_1 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1, ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Зустрічний позов ОСОБА_3 до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про визнання права власності в порядку спадкування - задовольнити.

Визнати право власності ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після померлої ІНФОРМАЦІЯ_4 матері ОСОБА_4 на 1/3 частину квартири АДРЕСА_1.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Апеляційного суду міста Києва через Дніпровський районний суд міста Києва протягом десяти днів після його проголошення в судовому засіданні, а учасниками судового розгляду, які не були присутні під час проголошення рішення в судовому засіданні протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.

СУДДЯ: