У х в а л а

іменем україни

21 січня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Мостової Г.І.,

суддів: Ізмайлової Т.Л.,

Карпенко С.О.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» про визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, визнання припинення дії договору про іпотечний кредит та стягнення (повернення) коштів в порядку застосування правових наслідків недійсності правочину, за касаційною скаргою представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - на рішення апеляційного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_2 звернулася до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнень, просила визнати недійсною укладений між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_2 14 серпня 2008 року додатковий договір до договору про іпотечний кредит від 14 листопада 2007 року № SUGWGI; визнати його припиненим у зв'язку із виконанням у повному обсязі; стягнути з банку на її користь в порядку застосування наслідків недійсності договору - 966 289 грн, як суму коштів, які позивач переплатила при виконанні своїх зобов'язань за умовами договору.

На обґрунтування вимог ОСОБА_2 посилалася на те, що умови додаткового договору є несправедливими, порушують принцип рівності сторін у договорі, що не відповідає положенням ч. 5 ст. 11, ч. ч. 1, 2, 5 ст. 18 , п. 4 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про захист прав споживачів», пунктам 2.1, 2.4, 3.4-3.6, 3.8 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 (далі - Правила).

Рішенням Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.

Визнано недійсною укладену між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і ОСОБА_2 14 серпня 2008 року додаткову угоду до укладеного між ними 14 листопада 2007 року договору про іпотечний кредит № SUGWGI, а зазначений договір про іпотечний кредит припиненим у дії з моменту набрання цим рішенням законної сили.

Стягнуто з ПАТ КБ «ПриватБанк» на користь ОСОБА_2 966 289 грн в порядку повернення їй банком суми коштів, які вона (ОСОБА_2) переплатила банку при виконанні своїх зобов'язань за умовами укладеного між ними договору про іпотечний кредит від 14 листопада 2007 року № SUGWGI. Вирішено питання про стягнення судового збору.

Рішенням апеляційного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року рішення Глухівського міськрайонного суду Сумської області від 05 серпня 2015 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено. Вирішено питання про судовий збір.

У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - просить скасувати оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права і порушення норм процесуального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що 14 листопада 2007 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» та ОСОБА_2 укладений договір, відповідно до умов якого банк надав їй в тимчасове користування грошові кошти у розмірі 300 000 грн із строком повернення кредиту не пізніше 14 листопада 2022 року та сплатою за користування кредитом у розмірі 15 % річних, а також інших платежів в порядку, на умовах та у строки, передбачені договором.

14 серпня 2008 року між Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» і ОСОБА_2 укладена додаткова угода до договору про іпотечний кредит, якою текст кредитного договору викладений у новій редакції, за змістом якої істотно змінилися умови кредитування, які раніше передбачалися договором.

Так, за змістом п. 2.4 договору позичальник зобов'язаний був щомісячно до 15 числа кожного місяця, починаючи з наступного місяця укладення цього договору здійснювати погашення кредиту та сплачувати нараховані кредитором відсотки ануітетними платежами в сумі не менше 4 241 грн 65 коп. шляхом внесення готівки до каси кредитора або шляхом безготівкових перерахувань на відкритий кредитором рахунок № 5361 і останню сплату ануітетного платежу здійснити не пізніше 15 листопада 2022 року.

Згідно із п. 8.7 договору, кредит мав вважатися погашеним у момент зарахування грошової суми в повному обсязі на відповідний рахунок кредитора, а за змістом п. п. 8.8, 8.9 договору кредитор був наділений правом на власний розсуд змінювати розмір відсоткової ставки в сторону збільшення у разі порушення позичальником кредитної дисципліни, погіршення його (кредитора) фінансового стану чи поточних коливань валютних ставок за вкладами та інших несприятливих для кредитора змін у кредитній політиці та вимагати від позичальника дострокового (через сім днів після отримання вимоги) повернення кредиту в разі незгоди на продовження дії договору за збільшеною відсотковою ставкою.

Згідно із п. п. 1.1, 1.2, 8.1 додаткової угоди до кредитного договору кредит надавався ОСОБА_2 на строк з 14 серпня 2008 року по 14 листопада 2017 року в обмін на її зобов'язання, як позичальника, з повернення кредиту, сплаті відсотків та винагороди в зазначені в договорі строки; кредит надавався у вигляді строкового кредиту в розмірі 63 946, 37 доларів США на придбання нерухомості зі сплатою за користування кредитом у розмірі 17 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, винагороди за резервування ресурсів у розмірі 3 % річних від суми зарезервованих ресурсів та винагороди за проведення додаткового моніторингу погашення кредиту у разі невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту.

Згідно із п. 6.4 додаткової угоди до кредитного договору, при порушенні позичальником строків платежів за будь-яким із грошових зобов'язань, передбачених кредитним договором більш ніж на 30 днів, позичальник зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 250 грн + 5% від суми позову.

Відповідно до п. 7.3 додаткової угоди, всі види платежів (за винятком кредиту, винагороди за проведення додаткового моніторингу, неустойки), що вносяться позичальником за даним договором, є відсотками в розумінні ЦК України.

Пунктом 7.4 додаткової угоди передбачено, що розмір відсоткової ставки дорівнює двадцяти місячним відсотковим ставкам.

Встановлений п. 8.1 додаткової угоди розмір відсотків за користування кредитом становить 1,17 на місяць, що відповідає 14,4 % річних, а встановлений п. 8.4 розмір пені за порушення позичальником зобов'язань з погашення кредиту в розмірі 0,15 % за кожен день прострочення відповідає 54,75 % річних.

За змістом п. 5.4 додаткової угоди, за кожен випадок порушення позичальником строків погашення заборгованості і платежів за будь-яким із грошових зобов'язань за кредитним договором нарахування неустойки здійснюється протягом трьох років з дня, коли відповідне зобов'язання повинно бути виконане позичальником.

Згідно із п. 5.5 додаткової угоди термін позовної давності за вимогами про стягнення кредиту, відсотків за користування кредитом, винагороди, неустойки, пені, штрафів за цим договором встановлюється сторонами тривалістю 5 років. Цими пунктами додаткової угоди позовна давність збільшена лише для кредитора.

Згідно зі статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За положеннями статей 626-628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

За змістом статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів»до договорів зі споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема про встановлення обовёязкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; передбачення зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати в договори зі споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінене або визнане недійсним. Положення, що було визнане недійсним, вважається таким з моменту укладення договору.

Закон України «Про захист прав споживачів» застосовується до спорів, які виникли з кредитних правовідносин, лише в тому разі, якщо підставою позову є порушення порядку надання споживачеві інформації про умови отримання кредиту, типові процентні ставки, валютні знижки тощо, які передують укладенню договору.

У справі, яка переглядається, суд апеляційної інстанції встановив, що спірна додаткова угода до кредитного договору підписана сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі; позивач на момент укладення договору не заявляла додаткових вимог щодо умов спірного договору та в подальшому виконувала його умови; відповідач надав позивачу документи, які передували укладенню додаткової угоди, у тому числі й щодо сукупної вартості кредиту, реальної процентної ставки; у додатковій угоді до договору про іпотечний кредит «Загальна вартість кредиту» та у додатках до додаткової угоди «Графік погашення кредиту», які підписані позивачем, міститься повна інформація стосовно умов кредитування.

Отже, у цій справі суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання недійсною додаткової угоди до договору про іпотечний кредит, правильно застосувавши положення статей 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів».

За таких обставин підстав для скасування рішення апеляційного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року немає.

Доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують та зводяться до переоцінки доказів, що не відповідає вимогам ст. 335 ЦПК України, оскільки суд касаційної інстанції позбавлений можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення апеляційного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Г.І. Мостова

Судді: Т.Л. Ізмайлова

С.О. Карпенко