АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Апеляційне провадження 22-ц/796/5510/2016 Доповідач: Слободянюк С.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі :

Головуючого судді - Слободянюк С.В.

суддів - Лапчевської О.Ф., Махлай Л.Д.,

при секретарі - Гоін В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ державної виконавчої служби Дарницького районного управління юстиції у м. Києві про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А:

В квітні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом, в подальшому уточнивши його вимоги, до ОСОБА_3 про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів. Мотивуючи тим, що згідно рішення Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2010 року, яке набуло чинності, відповідач зобов"язаний сплачувати їй аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11 лютого 2010 року, й до досягнення дітьми повноліття. Проте, відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв"язку з чим утворилась заборгованість по аліментам станом на 01 березня 2015 року у розмірі 45 085 грн. 35 коп., відповідно, розмір неустойки пені від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення за період з лютого 2010 року по листопад 2015 року становить 658 718 грн. 49 коп.,

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 10 000 грн. 00 коп. - неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, 243 грн. 60 коп. - судового збору, а всього - 10 243 грн. 60 коп.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, подав апеляційну скаргу, в якій з посиланням на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, ставить питання про скасування оскаржуваного рішення, ухвалення нового про задоволення позову повністю, стягнувши з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованість по сплаті аліментів. Апелянт зазначає, що суд першої інстанції не врахував дійсний розмір заборгованості, а також помилково врахував сторонні платежі на користь позивача в якості сплати аліментів.

Апелянт зазначає, що суд першої інстанції безпідставно, на її думку, зменшив розмір стягуваної неустойки з відповідача ОСОБА_3

В судовому засіданні ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_7 апеляційну скаргу підтримали, ОСОБА_3 та його представники ОСОБА_8 та ОСОБА_9 скаргу не визнали.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про відхилення скарги з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено і це підтверджується матеріалами справи наданими в суді апеляційної інстанції, що сторони є колишнім подружжям, у шлюбі перебували з 20 листопада 1998 року. Шлюб між ними розірвано 14 липня 2009 року. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.12, 13, 14, 17), які проживають з ОСОБА_2 (а.с.15).

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 31 травня 2010 року, яке набуло чинності, відповідач зобов'язаний сплачувати позивачці аліменти на утримання вказаних дітей: сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2, у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісячно, починаючи з 11 лютого 2010 року, й до досягнення дітьми повноліття (а.с.12).

Відповідачем зазначене рішення суду повністю не виконується, у зв'язку з чим згідно довідки державного виконавця ВДВС Дарницького РУЮ в м. Києві від 12 березня 2015 року станом на 01 березня 2015 року утворилась заборгованість по аліментам у розмірі 45 085 грн. 35 коп. за період серпень 2014 року - лютий 2015 року; вимога державного виконавця від 04 січня 2012 року заборгованість з лютого 2010 року по грудень 2011 року; довідка від 18 серпня 2014 року про заборгованість з вересня 2012 року - грудень 2013 року та з січня 2014 року до липня 2014 року (а.с.7,8,10). Про наявність заборгованості по сплаті аліментів позивач державним виконавцем повідомлявся.

Відповідно до вказаної довідки, оскільки відповідачем протягом січня 2012 року по лютий 2016 рік щомісячно сплачувались аліменти в загальній сумі 57 450 грн. 00 коп., що підтверджується платіжними квитанціями про перерахунок коштів на ім»я позивачки (а.с.97-143), й вказана сума не врахована державним виконавцем при здійсненні розрахунку заборгованості по аліментам (а.с.7), а позивачкою - неустойки (пені) (а.с.6-7).

Суд першої інстанції зазначав, що ОСОБА_4 визнав той факт, що в період часу з лютого 2010 року по грудень 2011 року аліменти ним не сплачувались, що вказує на винність його дій по сплаті аліментів у вказаний період часу.

Відповідно до частини 4 статті 195 СК України розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом.

За положеннями ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів.

Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів.

Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості.

За змістом ст. 196 СК України пеня нараховується не на всю суму заборгованості, а її нарахування обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів.

Судова колегія суддів погоджується з висновком суду, що виникнення заборгованості по аліментам за період часу з лютого 2010 року по грудень 2011 року відбулась з наявної вини платника аліментів. Підстави, які слугували утворенню заборгованість з незалежних від платника аліментів причин, судом не встановлені, а тому за вказаний період часу підлягають нарахуванню пеня за прострочення сплати аліментів.

Проте, враховуючи матеріальне становище платника аліментів, його середньомісячний заробіток, який є незначним, він працює в ОСН КМ «Джерело» тренером (а.с.94), його добросовісне ставлення до обов»язку сплати аліментів щомісячно в період часу з січня 2012 року по лютий 2016 рік в загальній сумі 57 450 грн. 00 коп. (а.с.97-143), суд першої інстанції дійшов висновку про зменшення розміру пені до 10 000 грн. 00 коп.

Таким чином, передбачена ст.196 СК України відповідальність у виді сплати неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів настає за наявності вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду.

Виходячи зі змісту ст. 196 СК України суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами і наявність або відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність або відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки.

Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов'язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов'язків щодо утримання.

Як вище зазначено, факт наявності заборгованості у ОСОБА_3 по сплаті аліментів підтверджується розрахунками державного виконавця, при цьому судова колегія погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказана заборгованість по аліментам виникла з вини ОСОБА_3, який не мав об'єктивних перешкод для своєчасної сплати аліментів.

Обов'язок сплачувати аліменти у ОСОБА_3 виник з моменту набуття рішенням про стягнення аліментів законної сили, який був обізнаний про свій обов'язок сплачувати аліменти, не в повному обсязі сплачував аліменти щомісяця на утримання доньки, в зв'язку з чим утворилася заборгованість в загальному розмірі 44203,59 грн..

Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст. 74 Закону України «Про виконавче провадження» і відповідно до ч. 9 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише в разу спору про її розмір.

Таким чином, при відсутності такого спору заборгованість стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону, а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості.

Відповідно до ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки.

Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення.

З урахуванням природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти.

При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці,а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались.

Тобто, неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць).

Така правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-1477цс15 від 03 лютого 2016 року.

Позивачем надано розрахунок пені (а.с.5), з якого вбачається що нарахування пені здійснювалось з додаванням заборгованості за наступні місяці.

Здійснивши перевірки розрахунку пені за прострочення плати аліментів з урахуванням наведеної правової позиції, колегія суддів дійшла висновку, що розмір пені становить 29 542,65 грн.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо зменшення розміру пені до 10 000,00 грн. з наведених вище підстав.

Доводи апеляційної скарги щодо незрозумілості зменшення судом розміру пені спростовуються матеріалами справи.

Враховуючи наведене, підстав для задоволення апеляційної скарги не вбачається; доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують висновок суду першої інстанції, тому відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення.

Керуючись ст.ст.303,307,308, 313 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, який діє в інтересах ОСОБА_2, відхилити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 16 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: