У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2016 року м. Ужгород

Суддя Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області Фазикош О.В. розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулась до Ужгородського міськрайонного суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Вивчивши матеріали позовної заяви вважаю, що така підлягає залишенню без руху, оскільки подана з порушенням вимог ст.119 ЦПК України, згідно якої заява повинна містити: найменування суду, до якого подається заява; ім'я (найменування) позивача і відповідача, їх місце проживання (перебування) або місцезнаходження, поштовий індекс, номери засобів зв'язку, якщо такі відомі; зміст позовних вимог; виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування; перелік документів, що додаються до заяви. До позовної заяви додається документ, що підтверджує сплату судового збору.

Всупереч зазначеній нормі позивачем не визначено ціну позову, відповідно не сплачено судовий збір в залежності від ціни позову. Згідно п.9 ч.1 ст.80 ЦПК України ціна позову визначається у позовах про право власності на нерухоме майно, що належить фізичним особам на праві приватної власності, - дійсною вартістю нерухомого майна, а на нерухоме майно, що належить юридичним особам не нижче його балансової вартості.

У відповідності до пунктів 4 та 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК України повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Якщо заява не відповідає вимогам закону, слід застосовувати правила ст. 121 ЦПК України. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.

Вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок Державної Судової адміністрації з зазначенням ПІБ особи, яка сплачує та в звязку з чим здійснюється перерахунок коштів.

Відповідно до ч. 2 ст. 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Проте матеріали позовної заяви не містять відомостей щодо погодження з відповідачем вартості спірного майна подружжя, як і відомостей про дійсну вартість спірного рухомого та нерухомого на час звернення до суду з позовною заявою.

Звіт про оцінку майна є документом, що містить висновки про вартість майна та підтверджує виконані процедури з оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності - суб'єктом господарювання відповідно до договору. Звіт підписується оцінювачами, які безпосередньо проводили оцінку майна, і скріплюється підписом керівника суб'єкта оціночної діяльності. (стаття 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні»).

Оскільки з матеріалів справи неможливо визначити дійсну ринкову вартість спірного майна на час подачі позову, позивачу необхідно надати суду відомості про вартість спірного рухомого та нерухомого майна для визначення дійсного розміру судового збору, який повинен бути сплачений ним за позовної заяви майнового характеру та відповідно у разі необхідності доплатити судовий збір.

А тому, спірну рухомість та нерухомість позивачеві слід оцінити та сплатити судовий збір у відповідності до ст.4 Закону України «Про судовий збір», а саме: ставка судового збору за подання фізичною особою позовної заяви немайнового характеру становить 551,20 грн., а за подання позовної заяви майнового характеру - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати.

Відповідно до пункт 1.3.2 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви про поділ майна при розірванні шлюбу, судовий збір становить - 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати.

До позовної заяви позивачем додано квитанцію №0.0.648820577.1 від 10.11.2016 року про сплату судового збору 551,20 грн. та просить відстрочити сплату судового збору до виготовлення висновків експертизи та вирішення справи.

Так, згідно статті 8 Закону України «Про судовий збір» суд може своєю ухвалою відстрочити або розстрочити сплату судового збору на певний строк, але не довше ніж до ухвалення судового рішення у справі, зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті. Суд може зменшити розмір судового збору або звільнити від його сплати на підставі, зазначеній у частині першій цієї статті.

Пунктом 29 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 №10, визначено, що єдиною підставою для відстрочення або розстрочення сплати судового збору є врахування судом майнового стану сторони, тобто фізичної або юридичної особи (наприклад, довідка про доходи, про склад сім'ї, про наявність на утриманні непрацездатних членів сім'ї, банківські документи про відсутність на рахунку коштів, довідка податкового органу про перелік розрахункових та інших рахунків тощо).

Позивачем до матеріалів позову не надано жодного доказу, який вказує на обставини, що унеможливлюють чи утруднюють сплату судового збору, доказів підтверджуючих важке матеріальне становище позивача, а тому клопотання про відстрочку від сплати судового збору задоволенню не підлягає.

Враховуючи вищенаведене, приходжу до переконання про необхідність сплатити позивачу судовий збір відповідно до законодавства України, а саме ЗУ «Про судовий збір».

Реквізитами для сплати судового збору за подачу позовної заяви є отримувач коштів ГУДКСУ у м. Ужгород , МФО 812016, , банк отримувача ГУДКСУ в Закарпатській області, р/р №0002, код бюджетної класифікації 22030001, призначення платежу: судовий збір, (суду, де розглядається справа).

Крім того, позивачем до позовної заяви не додано правовстановлюючі документи на рухоме майно - автомобіль марки «Merecedes-Benz» та не зазначено, за ким із подружжя зареєстрований на праві приватної власності вказаний транспортний засіб.

Крім цього, у відповідності до п.1.2, п.1.3 Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, яке затверджено наказом МЮУ №7/5 від 07.02.2002 року та було чинним на час видачі Витягу з Реєстру про реєстрацію права власності на нерухоме майно, під Державною реєстрацією прав розумілося саме офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

Пункт 1.8. Положення визначав, що Реєстр прав власності на нерухоме майно, є єдиною державною інформаційною системою, що містить відомості про зареєстровані права, суб'єктів прав, об'єкти нерухомого майна права щодо яких підлягають державній реєстрації, правовстановлювальні документи та документи, на підставі яких проведено державну реєстрацію права власності. Складовими частинами Реєстру прав є електронна база даних, реєстраційні справи. Відповідно до п.1.9 Положення, відомості, що містяться в електронній базі даних Реєстру прав, мають відповідати даним реєстраційної справи. У разі їх невідповідності пріоритет мають дані реєстраційної справи. Пункт 3.11 Положення передбачав, що після внесення запису до відповідного розділу Реєстру прав реєстратор БТІ видає Витяг про державну реєстрацію прав, який є невід'ємною частиною правовстановлювального документа.

Разом з тим, п.7.8. Положення зазначав, що Витяг з Реєстру прав є дійсним протягом трьох місяців з моменту його видачі, окрім випадків, коли витяг з Реєстру прав видається спадкоємцям для оформлення спадщини.

Всупереч вищенаведеному позивачем долучено до справи фотокопію Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно станом на 14.12.2004 р., що позбавляє суд можливості встановити кому саме належить спірне майно на день звернення до суду. Відсутність вищевказаних даних може призвести до того, що будуть порушення права та інтересів інших осіб, які не залучені до справи як учасники по справі.

Позивачем не зазначено відомостей щодо наявності правовстановлюючих документів та права власності на спірне майно; щодо придбання спірного нерухомого майна сторонами під час шлюбу; наявності спору про право та оспорювання або невизнання відповідачем прав позивача на частину спільного майна; щодо звернення до відповідача з вимогою про поділ спірного майна та його відмови від такого поділу.

Окрім цього, до позовної заяви долучено копію рішення Ужгородського міськрайонного суду від 19 травня 2016 р. (заочне), яке належним чином не завірене. Позивачу необхідно надати належним чином завірену копію рішення суду першої інстанції, яке повинно бути підписане та скріплене гербовою печаткою суду згідно п. 13.7 Інструкції з діловодства в місцевих загальних судах, апеляційних судах областей, апеляційних судах міст Києва та Севастополя, Апеляційному суді Автономної Республіки Крим та Вищому спеціалізованому суді України з розгляду цивільних і кримінальних справ, затвердженої наказом Державної судової адміністрації України від 17 грудня 2013 року №173. Та з відміткою про набрання рішенням законної сили.

Дослідивши матеріали справи приходжу до переконання, що без зазначення наведених вище обставин, вирішити питання про відкриття провадження у справі неможливо, вважаю за необхідне позовну заяву залишити без руху та надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви з подачею її до суду в новій редакції з врахуванням вимог ст. 119 ЦПК України.

Згідно ст. 121 ЦПК України, суддя встановивши, що позовну заяву (заяву, скаргу) подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 і 120 ЦПК України, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача (заявника, скаржника) і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п'яти днів з дня отримання позивачем ухвали.

Якщо позивач (заявник, скаржник) відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 119 і 120 ЦПК України, позовна заява (заява, скарга) вважається поданою в день її первісного подання до суду. Інакше заява вважається неподаною і повертається позивачеві.

Враховуючи наведене вважаю, що провадження у справі неможливо відкрити до усунення вказаних недоліків, а тому позовну заяву слід залишити без руху, а позивачу надати строк для їх усунення.

Керуючись ст. ст.82, 121 ЦПК України, ст.8 Закону України «Про судовий збір», -

УХВАЛИВ:

В задоволенні клопотання ОСОБА_1 про відстрочку сплати судового збору - відмовити.

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя - залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність виправити зазначені недоліки позовної заяви до 23 листопада 2016 року, але не більше трьох днів з дня отримання копії ухвали. Розяснити, що інакше заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику. Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду ОСОБА_3