Справа № 565/995/15-ц
Провадження № 2/565/18/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2016 року м. Вараш

Кузнецовський міський суд Рівненської області під головуванням

суддіДемчини Т.Ю.,
при секретаріКовальчук В.С.
з участю представника позивачаОСОБА_3,
відповідача ОСОБА_4,
представника відповідачаОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4 про встановлення факту спільного проживання та поділ спільного майна подружжя, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_4 про встановлення факту проживання однією сім»єю без укладення шлюбу у період з 01.01.04 р. по 24.10.11 р., визнання нерухомого майна - квартири АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю її та ОСОБА_4 та поділ спільного майна шляхом визнання за нею права власності на ? частину цієї квартири.

Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у зазначений у позові період сторони проживали разом як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за час спільного проживання у них народилось троє дітей, проте шлюб зареєстрували 25.10.11 р. Під час спільного проживання, 23.10.10 р. вони придбали трикімнатну квартиру, продавши двокімнатну квартиру та додавши спільно зароблені кошти, дана квартира є спільною сумісною власністю сторін як подружжя, хоча право власності на неї зареєстроване за відповідачем.

Під час розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, крім вищезазначених вимог, заявлено вимогу про поділ іншого спільного майна подружжя, при цьому ОСОБА_6 просила суд виділити їй у власність м'яку частину вартістю 6800,00 грн., прихожу вартістю 1700,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю 1400,00 грн., диван-тахту вартістю 2000,00 грн., пральну машину вартістю 3000,00 грн., кухонну плиту вартістю 3000,00 грн., посуд загальною вартістю 6000,00грн., приставки до комп'ютера вартістю 750,00 грн., тюлі загальною вартістю 3000,00 грн., шафу-купе вартістю 4000,00 грн., холодильник вартістю 8000,00 грн., маленький телевізор вартістю 1700,00 грн., а всього майна на загальну суму 41350,00 грн., а ОСОБА_4 - 3-D телевізор вартістю 10000,00 грн., тумби під телевізори загальною вартістю 500,00 грн., дві бра загальною вартістю 2000,00 грн., чотири люстри загальною вартістю 2100,00 грн., телевізор вартістю 2000,00 грн., комп'ютер вартістю 10000,00 грн., стінку «Юніор» вартістю 1200,00 грн., ковралін вартістю 2000,00 грн., кухонний гарнітур вартістю 7000,00 грн., стіл обідній зі стільцями вартістю 6500,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 700,00 грн., витяжку для плити вартістю 2000,00 грн., чайник вартістю 300,00 грн., а всього майна на загальну суму 46300,00 грн.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_6 та її представник ОСОБА_3 вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі. Представник позивача ОСОБА_3 пояснила, що у 2010 році, під час спільного проживання сторін без укладення шлюбу, ними було придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_1. При цьому позивачем визнається, що з метою придбання вищезазначеної квартири відповідачем ОСОБА_4 одночасно було продано власну двокімнатну квартиру. Проте, у цій квартирі, де сторони проживали у період з 2004 року по 2010 рік, за їх спільні кошти робився капітальний ремонт, у зв'язку з чим на підставі ст.62 СК України це майно також може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної власності сторін як таке, що придбано за кошти ОСОБА_4, проте істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. З урахуванням того, що ОСОБА_4 не дбав про матеріальне забезпечення дітей, наявності на утриманні у ОСОБА_6 трьох неповнолітніх дітей, заявлено вимогу про визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири в порядку відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні.

Відповідач ОСОБА_4 та його представник ОСОБА_5 в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без укладення шлюбу у період з 01.01.04 р. по 24.10.11 р., у задоволенні вимоги про визнання за ОСОБА_6 права власності на частку у квартирі АДРЕСА_1 просили суд відмовити, вимогу про поділ іншого майна визнали частково. З письмових заперечень проти позовних вимог вбачається, що вищезазначена квартира придбана за особисті кошти відповідача.

ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що спірна трикімнатна квартира була придбана частково за його особисті кошти, виручені від продажу іншої двокімнатної квартири, право власності на яку відповідач набув до знайомства з ОСОБА_6, а частково - за кошти його батьків ОСОБА_7 та ОСОБА_8, і не є об'єктом спільної сумісної власності його та ОСОБА_6, а тому не підлягає поділу. Він зазначив також, що частину інших речей, які бажає поділити позивач, було придбано його батьками і вони також не входять до складу спільного майна подружжя.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне.

Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

На підставі вищезазначеної норми та пояснень учасників процесу, суд вважає доведеним факт проживання ОСОБА_4 та ОСОБА_6 однією сім'єю без укладення шлюбу у період з 01.01.04 р. по 24.10.11 р.

Дана обставина також підтверджується наявними в матеріалах справи фотографіями, показаннями усіх допитаних судом свідків, свідоцтвами про народження дітей сторін: ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_23, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_24, ІНФОРМАЦІЯ_3

При цьому суд врахував, що попередній шлюб ОСОБА_6 розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10.11.03 р., отже, що у період з 01.01.04 р. по 24.10.11 р. у шлюбі з іншими особами вона не перебувала.

Судом встановлено, що сторони з 25.10.11 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії НОМЕР_1, виданим відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.12.14 р., яке у цій частині набрало законної сили 17.02.15 р.

З Витягу про державну реєстрацію прав № 27928324 від 09.11.10 р., виданого КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстроване за ОСОБА_4

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23.10.10 р., посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Сусь Л.У., дану трикімнатну квартиру загальною площею 66,9 кв.м. ОСОБА_4 придбав у ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16, ОСОБА_17 за ціною 83960,00 грн.

Таким чином, дослідженням вищезазначених документів встановлено, що спірна квартира придбана ОСОБА_4 за час проживання однією сім'єю разом з ОСОБА_6

Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Статтею 60 Глави 8 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вказаною нормою передбачено презумпцію віднесення придбаного за час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач ОСОБА_6 звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач ОСОБА_4 відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію).

Відповідно до ст.57 Глави 8 СК України, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка.

Свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_7 суду показали, що вони являються батьками ОСОБА_4 ОСОБА_4 мав у власності двокімнатну квартиру на час початку проживання однією сім'єю з ОСОБА_6, у якій вони почали проживати разом з дочкою ОСОБА_6 від попереднього шлюбу. У 2004 році у сторін народилась спільна дитина, а у 2006 році, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, ОСОБА_4 та ОСОБА_6 поїхали на заробітки до Іспанії. За кордоном у сторін народилось двоє дітей, коштів вони не заробили, зворотні квитки до України оплачували свідки. По поверненню у листопаді 2008 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 разом з чотирма дітьми деякий час проживали у свідків, оскільки перед від'їздом за кордон сторони продали більшість меблів та інших побутових речей. ОСОБА_8 та ОСОБА_7 матеріально їм допомагали, придбали частину меблів та інших речей домашнього вжитку. У зв'язку з браком місця у двокімнатній квартирі для проживання шести чоловік, було прийнято рішення поміняти двокімнатну квартиру на трикімнатну з доплатою. При цьому за судовими рішеннями у 2010 році свідкам було присуджено пенсійні виплати у значному розмірі, дані кошти після їх отримання вони планували надати ОСОБА_4 для доплати різниці вартості квартир. У жовтні 2010 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 знайшли підходящу трикімнатну квартиру АДРЕСА_1, доплата за яку склала 9000 доларів США. У ОСОБА_4 та ОСОБА_6 коштів для доплати не було, дану суму ОСОБА_4 надали свідки, отримавши її у позику від ОСОБА_19 Після отримання пенсійних виплат вони повернули останньому позичені кошти. При цьому у день оформлення правочину свідки під'їхали до нотаріальної контори та передали грошові кошти в сумі 9000 доларів США ОСОБА_4 Фактично, як пояснили свідки, мав місце обмін двокімнатної квартири ОСОБА_4 на трикімнатну квартиру з доплатою, проте свідкам відомо, що у нотаріуса було укладено два договори купівлі-продажу.

Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 28.08.2000 р., ОСОБА_4 на праві приватної власності належала двокімнатна квартира АДРЕСА_2.

Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23.10.10 р., посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Сусь Л.У., дану двокімнатну квартиру загальною площею 53,7 кв.м. ОСОБА_4 продав ОСОБА_13 та ОСОБА_14 за ціною 69626,00грн.

Свідок ОСОБА_14 суду показала, що у жовтні 2010 року її сім'я та сім'я ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вчиняли правочин з обміну трикімнатної квартири АДРЕСА_1, яка належала свідкові та членам її сім'ї, на двокімнатну квартиру АДРЕСА_2. При цьому сторони правочину погодились про доплату у розмірі 9000 доларів США. Дані кошти вони отримали у нотаріальній конторі від ОСОБА_4, на нього і оформлялось придбання квартири.

Як вбачається з розписки ОСОБА_7 та ОСОБА_8, 14 жовтня 2010 року ними отримано від ОСОБА_19 9000 доларів США у позику, яку вони зобов'язувались повернути до 31.12.10 р. На розписці наявний напис, виконаний ОСОБА_19, про повернення позичальниками суми позики 22.12.10 р.

Представник позивача у письмовій промові зазначає, що вищезазначена розписка писалась ОСОБА_7 та ОСОБА_8 та нотувалась ОСОБА_19 набагато пізніше зазначених у ній дат. Проте будь-яких доказів у спростування належності та допустимості цього доказу суду не надано.

Свідок ОСОБА_19 в суді підтвердив, що у жовтні 2010 року ОСОБА_7 та ОСОБА_8 позичали у нього кошти в сумі 9000 доларів США для купівлі квартири сину ОСОБА_4, кошти до кінця 2010 року повернули в повному обсязі.

Як вбачається з довідки УПФ в м.Кузнецовську Рівненської області, № 1983/04 від 21.08.15р., відповідно до постанов Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27.10.09р. та від 22.03.11 р., а також ухвали про роз'яснення судового рішення від 22.02.11 р., ОСОБА_7 нараховано та виплачено 94953,19 грн. у грудні 2010 року та 39642,00 грн. у червні 2011 року.

Представником позивача суду подано копію розписки, з якої вбачається, що ОСОБА_18, яка, як встановлено з наданих суду документів та ніким не оспорюється, являється матір'ю позивача ОСОБА_6, 19 жовтня 2010 року позичила позивачці 5000 доларів США на доплату при обміні квартири з двокімнатної на трикімнатну.

Суд критично ставиться до вищезазначеної копії документу, оскільки достовірність зазначених у ньому обставин, а також належність наявних на ньому підписів ОСОБА_18 та ОСОБА_6 будь-якими доказами не доведено, оригінал зазначеної розписки суду не надано.

Свідок ОСОБА_21 суду показала, що після придбання трикімнатної квартири, у 2010 році ОСОБА_6 та ОСОБА_4 робили у ній ремонт. На зазначену обставину, а також на здійснення сторонами ремонту за час спільного проживання у двокімнатній квартирі ОСОБА_4 посилається у письмових поясненнях та письмовій промові у судових дебатах представник позивача. Разом з тим, в суді жодними доказами не доведено обсяг та вартість цих робіт, а також ту обставину, що в результаті цього вартість нерухомого майна істотно збільшилась.

Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

На переконання суду, сукупність встановлених обставин, зокрема: продаж відповідачем ОСОБА_4 особистої двокімнатної квартири одночасно з придбанням ним спірної квартири, підтверджена показаннями свідків ОСОБА_8, ОСОБА_7 та ОСОБА_14, письмовими договорами купівлі-продажу, нотаріально посвідченими у один день; підтверджена показаннями свідків ОСОБА_8 та ОСОБА_7 передача відповідачу коштів в сумі 9000 доларів США для доплати різниці; підтверджене показаннями свідка ОСОБА_14 отримання від ОСОБА_4 у день переоформлення квартир саме вищезазначеної суми як доплати різниці їх вартості; підтверджена письмовим доказом, показаннями свідка ОСОБА_19 позика батьками ОСОБА_4 незадовго до придбання спірної квартири коштів в сумі 9000 доларів США, повернення яких підтверджується показаннями свідка ОСОБА_19, а походження коштів для повернення позики - довідкою пенсійного органу; недоведеність позивачем здатності сторін за час проживання однією сім'єю без укладення шлюбу заощадити кошти в сумі 9000 доларів США та заперечення цього факту відповідачем ОСОБА_4 та свідками ОСОБА_8 та ОСОБА_7; а також взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності - дають суду підстави вважати, що квартира АДРЕСА_1 була придбана ОСОБА_4 хоча і за час спільного проживання сторін, але за рахунок його особистих коштів, отриманих від батьків, та за рахунок вартості його особистого майна - квартири АДРЕСА_2, обмін якої з доплатою на спірну квартиру фактично мав місце.

За таких обставин, в силу ч.1 ст.57 СК України суд визнає квартиру АДРЕСА_1 особистою приватною власністю ОСОБА_4, а тому не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про визнання права власності на ? її частину за позивачем ОСОБА_6

При визначенні обсягу спільного майна подружжя судом враховано наступне.

Сторонами не оспорюється, що під час шлюбу подружжя ОСОБА_4 набуло право власності на прихожу вартістю 1700,00 грн., шафу-купе вартістю 4000,00 грн., телевізор вартістю 2000,00грн., диван-тахту вартістю 2000,00 грн., комп'ютер вартістю 10000,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю 1400,00 грн., приставки до комп'ютера дитячі вартістю 750,00 грн., стінку «Юніор» вартістю 1200,00 грн., ліжко вартістю 3000,00 грн., ковралін вартістю 2000,00 грн., тюлі з вітальної кімнати вартістю 700,00 грн., з спальні вартістю 800,00 грн., з іншої спальні вартістю 800,00 грн., з кухні вартістю 700,00 грн., люстри 2 шт. з кухні вартістю 300,00 грн., бра з вітальної кімнати вартістю 1400,00 грн., люстру з вітальної кімнати вартістю 300,00 грн., люстру з спальні вартістю 1500,00 грн., бра з спальні вартістю 600,00 грн., пральну машину вартістю 3000,00 грн., кухонну плиту вартістю 3000,00 грн., кухонний посуд (тарілки, ложки, каструлі, рюмки, бокали, чашки, сковорідки, кухонний комбайн, блендер, набір для жаркого, лоточки) загальною вартістю 6000,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 700,00 грн., витяжку для плити вартістю 2000,00 грн., чайник вартістю 300,00 грн.

ОСОБА_4 визнано також придбання під час шлюбу холодильника, з наведеною у позові вартістю якого - 8000,00 грн. - він не погоджується, повідомляє, що дану річ сторонами було придбано під час шлюбу за ціною 5800,00 грн. Доказів у підтвердження зазначеної у позові вартості холодильника позивачем ОСОБА_6 суду не надано. За таких обставин суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для включення вищезазначеного майна до складу спільного майна подружжя за ціною, що визнається ОСОБА_4

ОСОБА_4 визнано також придбання під час шлюбу 3-Д телевізора за ціною 11445,01грн., у підтвердження вартості якого суду подано фіскальний чек. Проте відповідач пояснив, що на даний час він перебуває у непридатному для використання стані і його ремонт є недоцільним, що підтверджено довідкою ПП ОСОБА_22 № 2 від 24.03.16 р.

Таким чином, учасниками процесу не оспорюється придбання за час шлюбу 3-Д телевізора вартістю 11445,01 грн., якого на момент розгляду справи як майна, здатного виконувати свої функції, не існує. З огляду на положення ст.ст.179, 190 ЦК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав включати 3-Д телевізор до складу спільного майна сторін, що підлягає поділу, оскільки у зв'язку з втратою цим майном можливості використовуватись за цільовим призначенням та вартості, щодо нього не можуть виникати цивільні права та обов'язки.

Свідки ОСОБА_8, ОСОБА_7 показали, що м'яка частина вартістю 4000,00 грн., зазначена у позові за ціною 6800,00 грн., кухонний гарнітур вартістю 7000,00 грн., тумба під телевізор вартістю 500,00 грн., маленький телевізор вартістю 1700,00 грн., стіл обідній зі стільцями зазначеною у позові вартістю 6500,00 грн., щодо яких свідком ОСОБА_8 надано видаткову накладну від 04.05.14 р., з якої вбачається придбання цих речей по ціні 4983,00 грн., - придбавалась за їх кошти для сина ОСОБА_4 Дані показання свідків позивачем будь-якими доказами не спростовані.

За таких обставин суд прийшов до висновку, що м'яка частина вартістю 4000,00 грн., кухонний гарнітур вартістю 7000,00 грн., тумба під телевізор вартістю 500,00 грн., маленький телевізор вартістю 1700,00 грн., стіл обідній зі стільцями вартістю 4983,00 грн. є майном, що було подароване відповідачу ОСОБА_4, а тому на підставі ст.57 СК України відсутні підстави для включення вищезазначених речей до складу спільного майна сторін, що підлягає поділу.

Таким чином, суд визнав доведеним, що обсяг майна, заявленого позивачем, яке набуте подружжям ОСОБА_4 під час шлюбу, складається з прихожої вартістю 1700,00 грн., шафи-купе вартістю 4000,00 грн., телевізора вартістю 2000,00 грн., дивана-тахти вартістю 2000,00 грн., комп'ютера вартістю 10000,00 грн., комп'ютерного стола вартістю 1400,00 грн., приставок до комп'ютера дитячих вартістю 750,00 грн., стінки «Юніор» вартістю 1200,00 грн., ліжка вартістю 3000,00 грн., ковраліна вартістю 2000,00 грн., тюлей вартістю відповідно 700,00 грн., 800,00 грн., 800,00 грн., 700,00 грн., люстр та бра вартістю відповідно 300,00 грн., 1400,00 грн., 300,00 грн., 1500,00 грн., 600,00 грн., пральної машини вартістю 3000,00 грн., кухонної плити вартістю 3000,00грн., кухонного посуду загальною вартістю 6000,00 грн., мікрохвильової печі вартістю 700,00 грн., витяжки для плити вартістю 2000,00 грн., чайника вартістю 300,00 грн., холодильника вартістю 5800,00 грн., а всього майна на загальну суму 55950,00 грн.

Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування.

Вартість ідеальних часток подружжя у спільному майні складає: 55950,00 грн. / 2 = 27975,00 грн.

При вирішенні питання про поділ спільного майна суд враховує побажання позивача ОСОБА_6 та відповідача ОСОБА_4, неможливість виділення у власність обом сторонам неподільних речей, неможливість від'єднання певного майна від приміщення квартири ОСОБА_4 без втрати цільового призначення, товарного виду та вартості (зокрема, ковралін, витяжка), бере до уваги, що діти сторін залишились проживати з матір'ю, у зв'язку з чим дитяча стінка, ігрові приставки підлягають виділенню у власність позивачці. При цьому суд виходить із вартості та конкретного складу спільного майна подружжя, набуття якого визнано судом доведеним.

Оскільки спільне майно подружжя з урахуванням вартості кожної речі неможливо поділити між сторонами порівну, проте сторони під час розгляду справи не надавали згоди на сплату грошової компенсації вартості різниці часток та не вносили відповідні кошти на депозитний рахунок суду, з урахуванням положень ст.71 СК України суд вважає, що позивачу ОСОБА_6 слід присудити майно на загальну суму 28150,00 грн., відповідачу ОСОБА_4 - на загальну суму 27800,00 грн., без сплати грошової компенсації різниці вартості часток у спільному майні.

Судовий збір, сплачений позивачем за вимогою про встановлення факту, підлягає стягненню з відповідача. Судовий збір, сплачений позивачем за вимогою про поділ спільного майна подружжя, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позову. Таким чином, з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі: 243,60 грн. + 375,24 грн. = 618,84 грн.

При пред'явленні позову про поділ квартири позивачем ОСОБА_6 сплачено судовий збір у мінімальному розмірі - 243,60 грн. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, її загальна вартість складає 83960,00 грн., за такою ж ціною вчинено і її продаж на користь ОСОБА_4 Відомостей про іншу, відмінну від зазначеної у вказаному документі, вартість спірної квартири матеріали справи не містять. З огляду на викладене, беручи до уваги розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання вимоги про поділ квартири, суд прийшов до висновку, що з ОСОБА_6 в дохід держави підлягає доплаті судовий збір у розмірі: 839,60 грн. - 243,60 грн. = 596,00 грн.

Враховуючи викладене, на підставі на підставі ст.ст.57, 60, 61, 70, 74 СК України, керуючись ст.ст.8, 10, 60, 88, 174, 209, 212-215 ЦПК України, суд -

в и р і ш и в:

Позов ОСОБА_6 задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_6 та ОСОБА_4 без укладення шлюбу у період з 01 січня 2004 року по 24 жовтня 2011 року.

Поділити майно, що є спільною сумісною власністю ОСОБА_6 та ОСОБА_4, виділивши у власність ОСОБА_6: прихожу вартістю 1700 (одна тисяча сімсот) грн. 00 коп., тюлі з вітальної кімнати вартістю 700 (сімсот) грн. 00 коп., бра з вітальної кімнати вартістю 1400 (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп., люстру з вітальної кімнати вартістю 300 (триста) грн. 00 коп., телевізор вартістю 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., тюлі з спальні вартістю 800 (вісімсот) грн. 00 коп., люстру з спальні вартістю 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. 00 коп., бра з спальні вартістю 600 (шістсот) грн. 00 коп., диван-тахту вартістю 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., комп'ютерний стіл вартістю 1400 (одна тисяча чотириста) грн. 00 коп., приставки до комп'ютера дитячі вартістю 750 (сімсот п'ятдесят) грн. 00 коп., стінку «Юніор» вартістю 1200 (одна тисяча двісті) грн. 00 коп., тюлі з спальні вартістю 800 (вісімсот) грн. 00 коп., пральну машину вартістю 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., кухонну плиту вартістю 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., тюлі з кухні вартістю 700 (сімсот) грн. 00 коп., люстри 2 шт. з кухні вартістю 300 (триста) грн. 00 коп., кухонний посуд (тарілки, ложки, каструлі, рюмки, бокали, чашки, сковорідки, кухонний комбайн, блендер, набір для жаркого, лоточки) вартістю 6000 (шість тисяч) грн. 00 коп., а всього майна на загальну суму 28150 (двадцять вісім тисяч сто п'ятдесят) грн. 00 коп.

Виділити у власність ОСОБА_4: шафу-купе вартістю 4000 (чотири тисячі) грн. 00 коп., ліжко вартістю 3000 (три тисячі) грн. 00 коп., комп'ютер вартістю 10000 (десять тисяч) грн. 00 коп., ковралін вартістю 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., холодильник вартістю 5800 (п'ять тисяч вісімсот) грн. 00 коп., мікрохвильову піч вартістю 700 (сімсот) грн. 00 коп., витяжку для плити вартістю 2000 (дві тисячі) грн. 00 коп., чайник вартістю 300 (триста) грн. 00 коп., а всього майна на загальну суму 27975 (двадцять сім тисяч дев'ятсот сімдесят п'ять) грн. 00 коп.

У задоволенні іншої частини вимог відмовити у зв'язку з їх безпідставністю.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_6 618 (шістсот вісімнадцять) грн. 84 коп. понесених позивачем судових витрат.

Стягнути з ОСОБА_6 в дохід держави судовий збір в сумі 596 (п'ятсот дев'яносто шість) грн. 00 коп.

Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 11 вересня 2015 року у виді накладення арешту на квартиру АДРЕСА_1, шляхом зняття заборони на її відчуження.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до апеляційного суду Рівненської області через Кузнецовський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення. У разі ухвалення рішення без участі особи, яка бере участь у справі, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Головуючий: