ухвала

іменем україни

09 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В., Хопти С.Ф., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту спільного проживання, визнання майна спільним сумісним майном подружжя та його поділ, зобов'язання вчинити певні дії, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У грудні 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2, обґрунтовуючи вимоги тим, що у 2007 році вона познайомилася з відповідачем, після чого вони вирішили мешкати однією сім'єю без реєстрації шлюбу, у зв'язку з чим у липні 2007 року відповідач переїхав до належної їй квартири по АДРЕСА_3. З того часу вони проживали разом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. 18 березня 2009 року за її згодою відповідач зареєструвався у вищевказаній квартирі. У 2011 році вони вирішили придбати житловий будинок із належними до нього господарськими прибудовами, розташований по АДРЕСА_4. У квітні 2011 року вона особисто передала продавцям завдаток у розмірі 300 доларів США, що було еквівалентно 2 400 грн, а 02 травня 2011 року вони разом із ОСОБА_2 переїхали до вказаного будинку, де продовжили проживати однією сім'єю. 25 липня 2011 року було укладено договір купівлі-продажу будинку, посвідчений Третьою краматорською державною нотаріальною конторою, оформлений на ім'я ОСОБА_2, зареєстрований 12 серпня 2011 року в бюро технічної інвентаризації м. Краматорська. Позивач зазначала, що вона особисто передала продавцю за будинок спільні кошти у розмірі 53 600 грн, у зв'язку із чим всього за придбаний будинок було сплачено 56 000 грн, що було еквівалентно 7 000 доларів США. 08 серпня 2011 року вона влаштувалася на роботу комірником до дитячого садку № 72 «Снігуронька» у м. Краматорську, де й продовжує працювати дотепер. 27 вересня 2011 року ОСОБА_2 знявся з реєстрації у квартирі по АДРЕСА_3 та зареєструвався у житловому будинку по АДРЕСА_4. Вони продовжували проживати однією сім'єю у вказаному будинку, вели спільне господарство, спільно зробили ремонт у ньому, облаштували прибудинкову територію, збудували сарай. Вона власноруч заповнювала квитанції на оплату комунальних послуг та здійснювала цю оплату. Разом із відповідачем вони відзначали свята, запрошували до себе гостей, які вважали їх чоловіком та дружиною. Проте, у листопаді 2014 року ОСОБА_2 повідомив її, що бажає припинити їхні відносини, має намір створити сім'ю з іншою жінкою, у зв'язку із чим запропонував покинути будинок по АДРЕСА_4, який вважає своєю особистою власністю та не визнає її прав на нього. Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 з урахуванням уточнень, керуючись ст. 256 ЦПК України, ст. ст. 60, 70 СК України просила встановити факт спільного проживання її та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2007 року по листопад 2014 року, визнати житловий будинок з господарськими спорудами по АДРЕСА_4 спільним сумісним майном та поділити його, виходячи з рівності часток сторін, визнавши за нею право власності на Ѕ частки будинку, а також зобов'язати ОСОБА_2 надати їй правовстановлюючі документи на вказаний будинок.

Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року, позов задоволено частково. Встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім'єю без реєстрації шлюбу у період з липня 2007 року по листопад 2014 року. Визнано житловий будинок з господарськими спорудами, розташований по АДРЕСА_4 спільним сумісним майном ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Поділено вказаний житловий будинок, визнавши за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право власності по Ѕ частки цього будинку за кожним. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду й направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга підлягає задоволенню частково з огляду на наступне.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У зв'язку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Судами встановлено, що з 1986 року по 2002 рік ОСОБА_1 була зареєстрована у м. Краматорську, а з жовтня 2002 року - по АДРЕСА_3, що підтверджується ксерокопією її паспорта (а. с. 8).

Згідно з довідкою комунального підприємства «Комсервіс» Дружківської міської ради від 17 листопада 2014 року ОСОБА_1 разом із сином зареєстровані у АДРЕСА_3. За цією ж адресою з 18 березня 2009 року по 27 вересня 2011 року був зареєстрований співмешканець ОСОБА_2 (а. с. 11).

У серпні 2011 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку по АДРЕСА_4.

Довідкою бюро технічної інвентаризації м. Краматорська від 27 листопада 2014 року підтверджується, що право власності на житловий будинок по АДРЕСА_4 зареєстровано 12 серпня 2011 року за ОСОБА_2 на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 25 липня 2011 року (а. с. 12).

Згідно з ксерокопією паспорта ОСОБА_2 останній перебував у шлюбі з 1993 року по 2002 рік, з 2001 року по 12 травня 2005 року був зареєстрований АДРЕСА_5, з 23 січня 2009 року по 06 березня 2009 року по АДРЕСА_6, з 18 березня 2009 року по 27 вересня 2011 року АДРЕСА_3, з 07 грудня 2011 року по АДРЕСА_4 (а. с. 69-73).

Довідкою виконавчого комітету Красноторської селищної ради м. Краматорська від 17 листопада 2014 року також підтверджується реєстрація ОСОБА_2 по АДРЕСА_4.

Відповідно до акта обстеження житлово-побутових умов депутата Красноторської селищної ради м. Краматорська ОСОБА_4 від 28 листопада 2014 року з травня 2011 року до моменту складення акта ОСОБА_1 проживала та вела спільне господарство з ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_4 (а. с. 10).

Згідно з актами обстеження житлово-побутових умов депутата Красноторської селищної ради м. Краматорська ОСОБА_4 від 25 грудня 2014 року та від 13 січня 2015 року інформація щодо проживання та ведення спільного господарство з ОСОБА_2 ОСОБА_1 по АДРЕСА_4 не відповідає дійсності (а. с. 77, 78).

Також встановлено, що відповідно до копії акта товариства з обмеженою відповідальністю «Краматорський водоканал» від 24 червня 2011 року з приводу технологічного обстеження на водокористування приватного домоволодіння по АДРЕСА_4, зазначений будинок належить ОСОБА_5, акт складено у присутності ОСОБА_1 (а. с. 13).

Згідно з довідкою ясла-садку № 72 «Снігуронька» м. Краматорська від 12 листопада 2014 року ОСОБА_1 працює у вказаному закладі на посаді комірника з 08 серпня 2011 року (а. с. 14).

Із копій квитанцій про оплату комунальних послуг, що надавалися по АДРЕСА_4, вбачається що вони заповнені та підписані ОСОБА_1 (а. с. 17-22), а також ОСОБА_2 (а. с. 79-85).

З 04 серпня 2009 року ОСОБА_2 зареєстрований фізичною особою-підприємцем, що підтверджується копії свідоцтва про державну реєстрацію, місце реєстрації виконавчий комітет Дружківської міської ради (а. с. 59).

Відповідно до копії розписки від 30 травня 2011 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_6 7 000 доларів США в якості компенсації його частки у спадковому майні. Також, згідно з розписками від 25 червня 2011 року та від 26 грудня 2014 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_7 та ОСОБА_8 7 000 доларів США в якості оплати за житловий будинок АДРЕСА_4 (а. с. 60, 74-76).

Також встановлено, що рішенням Краматорського міського суду від 20 лютого 2015 року у справі № 234/1425/15-ц було задоволено позов ОСОБА_9 та встановлено факт проживання однією сім'єю її та ОСОБА_2 без реєстрації шлюбу у період з 02 лютого 2010 року по 05 листопада 2014 року, поділено спільне сумісне майно (а. с. 65, 66).

Зазначене судове рішення було скасовано рішенням апеляційного суду Запорізької області від 01 вересня 2015 року з прийняттям нового рішення про відмову в задоволенні позову (а. с. 111, 112),

Відповідно до акта обстеження від 06 квітня 2015 року, складеного територіальним комітетом мікрорайону № 9 м. Дружківка, з посиланням на показання свідків, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали за адресою: АДРЕСА_3 у період з липня 2007 року по квітень 2011 року.

Крім того, свідки ОСОБА_10, ОСОБА_11 та ОСОБА_6 також підтвердили, що у травні 211 року ОСОБА_2 отримав від своєї сестри ОСОБА_6 7 000 доларів США в рахунок його частки у спадщині, які в подальшому використав для придбання приватного будинку. Також свідки вказали, що на той час ОСОБА_2 проживав однією сім'єю із ОСОБА_9. ОСОБА_1 він дозволив мешкати у будинку як квартиранту.

Разом з тим, відповідно до показів свідків ОСОБА_12, ОСОБА_13 та ОСОБА_14 на час придбання спірного житлового будинку ОСОБА_2 проживав однією сім'єю разом із ОСОБА_1

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й апеляційний суд, керуючись ст. ст. 71, 74 СК України та виходив із того, що сторони з липня 2007 року по листопад 2014 року проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою. За час спільного проживання за спільні кошти набули спірний будинок, який є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, тому у порядку поділу частки сторін у праві власності на це майно є рівними.

Проте погодитися з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій не можна з огляду на таке.

Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки.

Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття.

Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК України.

За змістом ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі.

Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

У пунктах 23, 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.

Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із аналізу викладених норм можна дійти висновку про те, що належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК Українивважається застосованою правильно.

Зазначена правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1206цс15, від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2641цс15, від 07 вересня 2016 року у справі № 6-801цс16, яка згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів.

Вирішуючи спір, суди першої та апеляційної інстанцій на порушення ст. ст. 10, 212, 316 ЦПК України на зазначене уваги не звернули, належним чином не встановили фактичні обставини, від яких залежить правильне вирішення спору, зокрема, джерело коштів на придбання спірного житлового будинку, належним чином не перевірили доводи відповідача про те, що будинок було придбано за його особисті кошти, отримані ним він продажу майна, отриманого у спадщину після смерті його батьків, а тому дійшли передчасного висновку про набуття придбаним майном статусу спільного майна подружжя.

Крім того, судами не з'ясовано дійсного періоду проживання сторін, не перевірено доводів відповідача про те, що на час придбання будинку шлюбні відносини між сторонами були відсутні.

За таких обставин, оскільки фактичні обставини для правильного вирішення справи не встановлені, судові рішення не можуть вважатись законними і обґрунтованими та в силу ст. 338 ЦПК Українипідлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції, під час розгляду якої суду належить урахувати викладене, дати відповідну правову оцінку доводам і запереченням сторін та ухвалити судове рішення відповідно до установлених обставин і вимог закону.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Заочне рішення Краматорського міського суду Донецької області від 16 грудня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Донецької області від 15 березня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В.Закропивний

С.Ф.Хопта

С.П. Штелик