Апеляційний суд Житомирської області
Справа №274/2082/15-ц Головуючий у 1-й інст. Хавронюк О. Л.
Категорія 53 Доповідач Косигіна Л. М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Житомирської області

в складі: головуючої судді Косигіної Л.М.

суддів: Худякова А.М., Григорусь Н.Й.

при секретарі Гайдамащук Т.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ПрогресГруп» про стягнення заробітної плати, грошової компенсації за вимушений прогул, за додаткову відпустку, зміну формулювання причин звільнення, відшкодування моральної шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, вимоги якого під час розгляду справи уточнював, та остаточно просив (а.с. 173-179):

- зобов'язати відповідача доплатити йому заробітну плату за період з 19.02. по 31.03.2015 року за п'ятиденним режимом роботи на тиждень в сумі 1297 грн. 90 коп. (468 грн. 50 коп. 5 неоплачених робочих днів у лютому 2015 року, 829 грн. 40 коп. 9 неоплачених робочих днів - за березень 2015 року);

- зобов'язати роботодавця виплатити грошову компенсацію за неотриману додаткову відпустку 18 днів за період з 11.08.2010 року по день звільнення з роботи (4 дні за повний рік та 2 дні за не повний);

- зобов'язати ТОВ «ПрогресГруп» змінити формулювання причин звільнення з п. 6 ст. 36 КЗпП України на ст. 39 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги за ст. 44 КЗпП України у вигляді двох посадових окладів в сумі 2435 грн. 30 коп., оскільки один оклад отримав при звільненні за п. 6 ст. 36 КЗпП України;

- відшкодувати спричинену моральну шкоду в сумі 12176 грн. 50 коп. за порушення роботодавцем вимог трудового законодавства та 5000 грн. моральної компенсації за необхідність вчинення дій по доказуванню, відстоюванню його прав у суді;

- стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 17.04.2015 року по день винесення рішення суду; стягнути з відповідача 1627 грн. вимушені витрати по підтримці здоров'я (чеків немає), та 1300 грн. витрати за послуги адвоката (чеків немає);

- встановити термін 14 календарних днів для виплати коштів за рішенням суду, який почнеться з дня, коли суд прийме рішення по даній справі. У разі невиплати роботодавцем коштів, встановити штраф в розмірі 1% від суми коштів за вимогами за кожний робочий день із встановленням контролю відповідними службами на здійснення даних виплат.

В обґрунтування позову посилався на те, що його не повідомили про зміну умов праці, безпідставно запропонували посаду двірника, не повністю нарахували заробітну плату та не сплатили компенсацію за невикористану додаткову відпустку, чим порушили трудові права. Внаслідок неправомірних дій відповідача йому заподіяна моральна шкода.

Рішенням Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просить рішення скасувати, ухвалити нове рішення про задоволення позову. Зазначив, що судом не прийнято до уваги те, що такий наказ про зміну режиму роботи (наданий суду відповідачем) не виносився. Дводенний режим роботи був застосований тільки у січні 2015 року. Також, апелянт зазначив, що до даних правовідносин не може бути застосована ст. 39 КЗпП України, у зв'язку з чим просив змінити формулювання причин звільнення - за згодою сторін. Відмовляючи у задоволенні позову про стягнення компенсації за додаткову відпустку, суд не врахував верховенства права та те, що колективний договір не відповідає закону та складений за результатами явно недостовірної атестації.

Під час апеляційного розгляду позивач подав заяву, в якій категорично просив змінити формулювання причин його звільнення тільки на ст. 39 КЗпП України (а.с. 249).

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно із загальними правилами ст. 52 КЗпП України, для працівників установлюється 5-денний робочий тиждень із двома вихідними днями. На тих підприємствах, в установах, організаціях, де за характером виробництва й умовами праці запровадження 5-денного робочого тижня є недоцільним, установлюється 6-денний робочий тиждень з одним вихідним.

Відповідно до ч. 3 ст. 32 КЗпП України у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці.

Отже, змінювати істотні умови праці власник вправі лише за наявності змін в організації виробництва та праці. Кваліфікувати такі випадки варто в разі прийняття власником рішення про переведення всього підприємства, окремих його структурних підрозділів і категорій працівників на неповний робочий час, якщо це обумовлено кон'юнктурою ринку чи іншими обставинами, котрі не дозволяють використовувати працю працівників протягом повного робочого часу.

Встановлено, що ОСОБА_1 з 11.08.2010 року працював інженером конструктором ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» СП «Котлобудування», відповідно до наказу № 64-к від 11.08.2010 року (а.с. 252, 253). 01.09.2011 року йому була присвоєна 3 категорія (а.с. 10).

20.05.2013 року ТОВ «Торговий дім заводу «Прогрес» було перейменоване на ТОВ «ПрогресГруп» (а.с. 10).

У зв'язку з економічною нестабільністю, зменшенням замовлень, неспроможністю замовників розрахуватись за виготовлену продукцію, наказом ТОВ «ПрогресГруп» № 184-ОД від 31.10.2014 року «Про зміну режиму роботи» призупинено дію наказу № 55 від 01.04.2013 року «Про скорочення робочого тижня» (а.с. 22-23). Встановлено на період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року п'ятиденний робочий тиждень, а з 02.01.2015 року - дводенний режим роботи.

Даний наказ узгоджено з директором СП «Завод екотехнічного обладнання та металоконструкцій», доведено до відома керівників відділів та служб під підпис, в тому числі і керівника підрозділу, в якому працював позивач. До відома інших працівників наказ доведено шляхом розміщення на дошці наказів, оголошень, в тому числі в адмінприміщенні, де працював ОСОБА_1

Під час судового розгляду позивач не заперечував ту обставину, що він ознайомився з наказом про зміну режиму роботи (скорочений робочий тиждень), який був розміщений на дошці оголошень. Проте, зазначив, що вказаним наказом передбачався скорочений робочий тиждень тільки у січні 2015 року. Разом з тим, належних і переконливих доказів позивач цьому не надав, інші накази про зміну режиму роботи у січні - березні 2015 року в ТОВ «ПрогресГруп» відсутні, що підтверджується даними книги наказів.

Крім того, позивач у січні 2015 року працював за дводенним робочим тижнем, не заперечував проти цього і не заперечує на даний час, а отже фактично погодився зі зміною умов праці.

При цьому, слід зазначити, що режим роботи товариства фактично був змінений раніше наказом № 55 від 01.04.2013 року «Про скорочення робочого тижня» (на який є посилання в наказі від 31.10.2014 року), який доведений до відома працівників, а на період з 01.11.2014 року по 30.11.2014 року - призупинений. Позивач цей наказ не оспорює, про порушення вимог трудового законодавства щодо зміни умов праці не заявляє.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 не був своєчасно повідомлений про зміну режиму роботи у січні-березні 2015 року.

В подальшому, наказом № 23-ОД від 20.03.2015 року, у зв'язку з виробничою необхідністю та необхідністю своєчасно виконати замовлення, було призупинено дію наказу № 205-ОД від 04.12.2014 року та встановлено з 01.04.2015 року по 30.04.2015 року п'ятиденний робочий тиждень (а.с. 267).

Позивач не оскаржував жодний із вище перерахованих наказів, не надавав доказів того, що змін в організації виробництва та праці не було, та він не був обізнаний із зміною тривалості робочого тижня.

З табелів обліку робочого часу та довідок про заробітну плату вбачається (а.с. 30-35, 254-266), що позивач працював у 2015 році:

- у січні - 4 дні, згідно наказу № 4-к від 21.01.2015 року знаходився у відпустці за власний рахунок з 22.01. по 30.01.2015 року;

- у лютому - 2 дні, згідно наказу № 6-к від 02.02.2015 року знаходився у відпустці за власний рахунок з 02.02. по 13.02.2015 року;

- у березні 8 днів, з 05.03. по 11.03.2015 року перебував на лікарняному:

- у квітні 11 днів.

Заробітну плату за вказані місяці та розрахункові кошти ОСОБА_1 отримав, що підтверджується відомостями на виплату коштів та поясненнями позивача.

Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача заробітної плати за період з 19.02. по 31.03.2015 року за п'ятиденним режимом роботи на тиждень в сумі 1297 грн. 90 коп. (468 грн. 50 коп. 5 неоплачених робочих днів у лютому 2015 року, 829 грн. 40 коп. 9 неоплачених робочих днів за березень 2015 року).

Відповідно до п. 6 ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є відмова працівника від переведення на роботу в іншу місцевість разом з підприємством, установою, організацією, а також відмова від продовження роботи у зв'язку із зміною істотних умов праці.

Згідно ст. 39 КЗпП України строковий трудовий договір (п.п. 2, 3 ст. 23) підлягає розірванню достроково на вимогу працівника в разі його хвороби або інвалідності, які перешкоджають виконанню роботи за договором, порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного або трудового договору та у випадках, передбачених частиною першою статті 38 цього Кодексу.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

У разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов'язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону (ч. 3 ст. 235 КЗпП України).

Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що згідно штатного розпису структурного підрозділу «Завод екотехнічного обладнання та металоконструкцій» ТОВ «ПрогресГруп» на 2015 рік у конструкторсько-технологічному відділі було 17 штатних одиниць працівників, в том числі 5 інженерів-конструкторів 3 категорії (а.с. 276-278).

Наказом №02-ОД від 02.02.2015 року у зв'язку з виробничою необхідністю вирішено розформувати конструкторсько-технічний відділ з 01.04.2015 року (а.с. 61), та організувати наступні відділи:

-конструкторській відділ під керівництвом начальника відділу;

-технологічний відділ під керівництвом начальника відділу;

-відділ матеріального нормування під керівництвом начальника відділу.

Крім того, з 15.02.2015 року скорочено 8 посад, в тому числі дві посади інженера-конструктора 3 категорії. Цим наказом затверджено з 15.02.2015 року новий штатний розпис (а.с. 62-64).

Даних про те, що позивач був ознайомлений зі скороченням під підпис, суду не надано.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що він був обізнаний із скороченням, оскільки 17.02.2015 року йому пропонувалася вільна посада двірника, від якої він відмовився, написавши заяву 19.02.2015 року (а.с. 9).

Представник відповідача пояснила, що у зв'язку із скороченням позивачу була запропонована вільна посада двірника, проте він відмовився, тому його звільнили з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України. Інших вільних посад на підприємстві не було. Інший працівник, який підпадав під скорочення звільнився за угодою сторін 27.02.2015 року. На підтвердження вказаних пояснень, представником подано довідки про наявність вакантних посад, звільнення ОСОБА_2 за угодою сторін та інш. (а.с. 279-281).

Наказом № 25-к від 16.04.2015 року ОСОБА_1 звільнено з роботи з 16.04.2015 року у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці (п. 6 ст. 36 КЗпП України) з виплатою вихідної допомоги в розмірі середньої місячної заробітної плати, відповідно до ст. 44 КЗпП України та компенсації за 28 календарних днів щорічної відпустки (а.с. 269).

При цьому, з наданих позивачем газет «Ріо-Бердичів» за квітень-травень 2015 року вбачається, що ТОВ «ПрогресГруп» потрібні на роботу інженери-конструктори (без зазначення категорії), інженери-технологи, інженер з нормування праці тощо (а.с. 144-147).

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про те, що фактично позивача було звільнено з роботи у зв'язку із реорганізацією та скороченням штатної чисельності працівників відповідної спеціальності та категорії. Проте, його звільнено з роботи за п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Разом з тим, колегія суддів, виходячи з принципу диспозитивності, не вправі змінити формулювання причин звільнення ОСОБА_1 з п. 6 ст. 36 КЗпП України на п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки він категорично настоював на тому, щоб суд змінив причину звільнення на ст. 39 КЗпП України. Про це, він зазначив у позовній заяві та заяві поданій до суду апеляційної інстанції (а.с.173-179, 249 ). Також, позивач не просив поновити його на роботі.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно відмовив у задоволенні вимог ОСОБА_1 про зобов'язання ТОВ «ПрогресГруп» змінити формулювання причин звільнення з п. 6 ст. 36 КЗпП України на ст. 39 УЗпП України з виплатою вихідної допомоги за ст. 44 КЗпП України у вигляді двох посадових окладів в сумі 2435 грн. 30 коп.

Також, судом правильно відмовлено у задоволенні вимог ОСОБА_1 про виплату грошової компенсації за неотриману додаткову відпустку 18 днів за період з 11.08.2010 року по день звільнення з роботи (4 дні за повний рік та 2 дні за не повний), оскільки позивач не має право на таку відпустку.

Так, відповідно до ст. 7 Закону України «Про відпустки» щорічна додаткова відпустка за роботу із шкідливими і важкими умовами праці тривалістю до 35 календарних днів надається працівникам, зайнятим на роботах, пов'язаних із негативним впливом на здоров'я шкідливих виробничих факторів, за Списком виробництв, цехів, професій і посад, затверджуваним Кабінетом Міністрів України.

Конкретна тривалість відпустки, зазначеної в ч. 1 цієї статті, встановлюється колективним чи трудовим договором залежно від результатів атестації робочих місць за умовами праці та часу зайнятості працівника в цих умовах.

Згідно Списку виробництв, цехів, професій і посад із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість працівників на роботах в яких дає право на щорічну додаткову відпустку, затвердженого постановою КМ України 17.11.1997 р. N 1290, посада інженер-конструктор 3 категорії не відноситься до посад із шкідливими і важкими умовами праці, яка має право на додаткову відпустку.

З листа Управління праці та соціального захисту населення Печерської районної в м. Києві державної адміністрації від 17.04.2015 року вбачається, що у ТОВ «ПрогресГруп» проведено атестацію робочих місць за умовами праці для професій, які мають право на пільгову пенсію за віком на пільгових умовах, відповідно до списку виробництв, професій, посад і показників, зайнятість на яких дає право на пенсію за віком на пільгових умовах, згідно з постановою КМ України № 36 від 16.01.2003 року. Оскільки до Списку № 1 та Списку № 2 вищезазначеної постанови професія інженера-конструктора не належить, атестація робочого місця позивача не проводилася (а.с. 130-131).

Інші заявлені позивачем вимоги про: стягнення вихідної допомоги за два місяці; відшкодування моральної шкоди; стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 17.04.2015 року по день винесення рішення суду; стягнення витрат по «підтримці здоров'я» та за послуги адвоката; встановлення відповідальності за несвоєчасне виконання рішення суду, - є похідними від основних вимог, а тому не підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують, підстав для скасування судового рішення немає.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 304, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Бердичівського міськрайонного суду Житомирської області від 18 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуюча Судді