Справа № 370/582/15-ц Головуючий у І інстанції Косенко А. В.
Провадження № 22-ц/780/1529/16 Доповідач у 2 інстанції Матвієнко Ю. О.
Категорія 46 09.06.2016
РІШЕННЯ

Іменем України

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Київської області у складі:

Головуючого судді Матвієнко Ю.О.,

суддів Волохова Л.А., Мельника Я.С.,

при секретарі Якимчук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду Київської області цивільну справу за апеляційною скаргою Першого заступника прокурора Київської області на рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року у справі за позовомпрокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області до ОСОБА_2, ОСОБА_3, третя особа - Управління Держземагентства в Макарівському районі, про визнання недійсними державних актів на землю,

В С Т А Н О В И Л А :

В березні 2015 року прокурор Макарівського району Київської області звернувся до суду з вищевказаним позовом та просив ухвалити рішення про його задоволення, посилаючись на те, що проведеною прокуратурою перевіркою встановлено, що на підставі рішення Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області від 09.01.2006 року за №218-25-ІУ ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на землю НОМЕР_3 від 02.02.2007 року на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних споруд в селі Копилів Макарівського району Київської області.

Разом з тим, в порушення вимог діючого земельного законодавства, вищевказаним рішенням Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області від 09.01.2006 року за №218-25-ІУ питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2 не вирішувалося. Крім того, в порушення ч.ч.7-9 ст.118 ЗК України (в редакції закону станом на момент виникнення спірних правовідносин) під час відведення земельної ділянки у власність ОСОБА_2 розроблялася технічна документація, яка природоохоронними і санітарно-епідеміологічними органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини не погоджувалася.

22.07.2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2328 ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а ОСОБА_3 05.11.2008 року отримав на вищевказану земельну ділянку державний акт НОМЕР_1.

Вищевказаний правочин укладений з порушенням встановленого для цього законом порядку, оскільки ОСОБА_2, не набувши право власності на земельну ділянку, не міг передати це право ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу.

На підставі викладеного позивач просив суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним державний акт на право власності на землю НОМЕР_3 від 02.02.2007 року, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером НОМЕР_2; визнати недійсним державний акт на право власності на землю НОМЕР_1 від 05.11.2008 року, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером НОМЕР_2; витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь територіальної громади в особі Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,25 га, що знаходиться на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області.

Рішенням Макарівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав на нього апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин справи, порушення та неправильне застосування норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду скасувати та ухвалити по справі нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі рішення Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області від 09.01.2006 року за №218-25-У ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на землю НОМЕР_3 від 02.02.2007 року на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та надвірних споруд в селі Копилів Макарівського району Київської області (а.с.16).

22.07.2008 року на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки №2328 (а.с.11-12) ОСОБА_2 продав ОСОБА_3 земельну ділянку площею 0,25 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1, для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд. 05.11.2008 року ОСОБА_3 отримав на вищевказану земельну ділянку державний акт НОМЕР_1 (а.с.14-15).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його необґрунтованості та пропуску позивачем строків позовної давності, однак з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки суд дійшов їх без повного з»ясування обставин, що мають значення для справи, що вбачається з наступного.

Підстави набуття громадянами права власності на земельні ділянки передбачені ст. 116 ЗК України, відповідно до якої громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування та державних органів приватизації щодо земельних ділянок, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі, зокрема, одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Як передбачено ст. 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. Відповідна місцева державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає заяву, а при передачі земельної ділянки фермерському господарству - також висновки конкурсної комісії, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Проект відведення земельної ділянки погоджується з органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органами архітектури і охорони культурної спадщини та подається на розгляд відповідних місцевої державної адміністрації або органу місцевого самоврядування. Районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада у місячний строк розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку.

З матеріалів справи вбачається, що вироком Макарівського районного суду Київської області від 03.06.2015 року у справі №370/367/15-к, який набрав законної сили, колишнього Копилівського сільського голову ОСОБА_4 визнано винним у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 366, ч. 2 ст. 364 КК України. Вироком встановлено, що рішенням Копилівської сільської ради № 218-25-ІУ від 09.01.2006 року питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки ОСОБА_2 не вирішувалося та не приймалось сесією сільської ради.

Так, вироком встановлено, що ОСОБА_4, в порушення вимог ч. 1 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» та ст. 116 Земельного кодексу України, з корисливих мотивів в інтересах третіх осіб, використовуючи владу всупереч інтересам служби, на початку січня 2006 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, перебуваючи в своєму службовому кабінеті в приміщенні Копилівської сільської ради, діючи умисно, будучи службовою особою органу місцевого самоврядування, достовірно знаючи, що питання про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки наступних громадян - не розглядалося та відповідне рішення не приймалося, видав та засвідчив своїм підписом та відтиском гербової печатки Копилівської сільської ради завідомо неправдивий документ - витяг з рішення сесії Копилівської сільської ради №218 від 09.01.2006 року про затвердження технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельні ділянки громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд і ведення особистого селянського господарства, який в подальшому передав, щоб громадяни приступили до оформлення права власності на земельні ділянки.

На підставі завідомо неправдивого документу - витягу з рішення сесії Копилівської сільської ради від 09.01.2006 року за №218, відповідач ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на землю НОМЕР_3 від 02.02.2007 року на земельну ділянку площею 0,25 га в АДРЕСА_1, та здійснив подальше відчуження земельної ділянки ОСОБА_3

Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальному провадженні, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Оскільки вироком суду встановлено, що рішенням Копилівської сільської ради № 218-25-ІУ від 09.01.2006 року ОСОБА_2 не передавалась у власність земельна ділянка площею 0,25 га по АДРЕСА_1, ці обставини є встановленими і не підлягають доказуванню в даній справі.

Враховуючи доведеність факту незаконності набуття ОСОБА_2 у власність земельної ділянки, вимоги позивача про визнання недійсним виданого на його ім»я 02.02.2007 року державного акту на право власності на землю НОМЕР_3 є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Обгрунтованими є і вимоги позивача про витребування спірної земельної ділянки з володіння ОСОБА_3 на користь власника, що вбачається з наступного.

Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі.

Оскільки майно за відплатним договором купівлі-продажу від 22.07.2008 року придбане ОСОБА_3 у ОСОБА_2, який не мав права його відчужувати, оскільки не набув право власності на це майно у визначеному законом порядку, і це майно вибуло з володіння держави, як власника, поза її волею, прокурор, як особа, що діє в інтересах держави, має право домагатися відновлення права держави на майно у вигляді спірної земельної ділянки шляхом витребування її від добросовісного набувача.

Помилковим є і висновок суду про пропуск позивачем строку позовної давності, як підставу для відмови в позові, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

З матеріалів справи вбачається, що як прокурору, так і Копилівській сільській раді, в інтересах якої подано позов, стало відомо про неправомірність отримання ОСОБА_2 земельної ділянки у власність в рамках порушеного у 2014 році кримінального провадження з приводу злочинних дій колишнього голови Копилівської сільської ради ОСОБА_4, наслідком чого стало постановлення 03 червня 2015 року Макарівським районним судом Київської області вироку по визнанню ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, в тому числі і за виготовлення завідомо неправдивого документу - витягу з рішеннясесії Копилівської сільської ради від 09.01.2006 року за №218, на підставі якого відповідач ОСОБА_2 отримав державний акт на право власності на землю НОМЕР_3 від 02.02.2007 року. Оскільки про порушення права прокурору та Копилівській сільській раді стало відомо у 2014 році, звернення з даним позовом до суду у березні 2015 року повністю відповідає положенням ст.257 ЦК України щодо загального трирічного строку позовної давності.

Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга позивача підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції про відмову в позові - скасуванню в зв»язку з невідповідністю висновків суду обставинам справи та неправильним застосуванням судом норм матеріального права, з ухваленням по справі нового рішення про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Першого заступника прокурора Київської області - задовольнити.

Рішення Макарівського районного суду Київської області від 05 листопада 2015 року - скасувати та ухвалити по справі нове рішення, яким позов прокурора Макарівського району Київської області в інтересах держави в особі Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області - задовольнити.

Визнати недійсним державний акт на право власності на землю НОМЕР_3 від 02.02.2007 року, виданий ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером НОМЕР_2.

Визнати недійсним державний акт на право власності на землю НОМЕР_1 від 05.11.2008 року, виданий ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд з кадастровим номером НОМЕР_2.

Витребувати з володіння ОСОБА_3 на користь територіальної громади в особі Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області земельну ділянку з кадастровим номером НОМЕР_2, площею 0,25 га, що знаходиться на території Копилівської сільської ради Макарівського району Київської області.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: