08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:
Головуючий суддя: Качан В.Я.
Судді: Шиманський В.Й., Іванченко М.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу представника відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року у справі за позовом ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання правочину недійсним, -
У листопаді 2013 року ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_4 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що 22.02.2011 між ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» та ОСОБА_4 укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами якого підприємство зобов'язалося надати ОСОБА_4 юридичні послуги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 або позбавлення права користування осіб, зареєстрованих у цій квартирі, а ОСОБА_5 зобов'язався сплатити за надані послуги 200 000,00 грн. При цьому, 14.03.2011 між ними було укладено додаткову угоду до вказаного договору, якою сторони домовилися, що підприємство зобов'язується надати ОСОБА_4 вищевказані юридичні послуги та здійснювати його захист у цивільній справі, в якій він виступає відповідачем, які і були надані, але ОСОБА_5 порушив взяті на себе зобов'язання щодо оплати таких послуг. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, у зв'язку із чим ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» пред'явило аналогічний позов до його правонаступників ОСОБА_1 та ОСОБА_2, які прийняли спадщину. Тому, ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» просило стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованість за договором від 22.02.2011 в розмірі 200 000,00 грн.
Справа 753/6312/14-ц
№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6881/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Сухомлінов С.М.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Качан В.Я.
У квітні 2015 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулися до суду із зустрічним позовом до ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання правочину недійсним, посилаючись на те, що укладений між ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» та ОСОБА_4 договір про надання юридичних послуг від 22.02.2011 та додаток до нього від 14.03.2011 вчинені у момент, коли ОСОБА_5 не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, його волевиявлення не було вільним та не відповідало його волі. Тому, просили визнати зазначені правочини недійсними на підставі ст. ст. 203, 215, 225 ЦК України.
Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2015 позов ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» по 100 000,00 грн. з кожного. У задоволенні зустрічного позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2015 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2015 в частині стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» по 100 000,00 грн. з кожного та в частині стягнення судових витрат скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позову ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» відмовлено. В іншій частині рішення залишено без змін.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.02.2016 рішення Апеляційного суду м. Києва від 19.11.2015 в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання правочину недійсним скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Так, в апеляційній скарзі представник позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 - ОСОБА_3 просить суд скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07.07.2015 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов.

В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_3 посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Окрім того, апелянт наголошує, що суд не виклав в описовій частині рішення правову позицію відповідача щодо первісних позовних вимог та пояснення відповідача; не виклав в описовій частині рішення правову позицію позивача та його пояснення щодо завдання шкоди і підстав для її відшкодування; не виклав в мотивувальній частині рішення встановлені судом обставини та мотиви, з яких суд вважає встановленою наявність або відсутність фактів завдання шкоди, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та заперечення відповідача; поверхнево поставився до оцінки преюдиційних фактів та їх значення для справи.

Заслухавши доповідь головуючого, пояснення осіб, які з'явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 22.02.2011 між ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» та ОСОБА_4 укладено договір про надання юридичних послуг, за умовами якого підприємство зобов'язалося надати ОСОБА_4 юридичні послуги щодо усунення перешкод у користуванні квартирою АДРЕСА_1 або позбавлення права користування осіб, зареєстрованих у цій квартирі, а ОСОБА_5 зобов'язався сплатити за надані послуги 200 000,00 грн.

14.03.2011 між ними було укладено додаткову угоду до вказаного договору, якою сторони домовилися, що підприємство зобов'язується надати ОСОБА_4 вищевказані юридичні послуги та здійснювати його захист у цивільній справі, в якій він виступає відповідачем за позовом ОСОБА_8 про захист честі, гідності та ділової репутації.

На виконання умов вказаного договору між ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» та ОСОБА_4 підписано акти виконаних робіт у період з березня 2011 року по травень 2012 року.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 23.02.2015 замінено ОСОБА_4 на його спадкоємців, які прийняли спадщину, ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до ч. ст. 338 ЦПК України висновки і мотиви, з яких скасовані рішення є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи.

Враховуючи, що ухвалою суду касаційної інстанції рішення суду апеляційної інстанції скасовано в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання правочину недійсним скасовано, справу у цій частині передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, тому в даному випадку в апеляційному порядку підлягає розгляду апеляційна скарга в частині вимог, що стосуються зустрічного позову.

Так, вирішуючи питання про відмову в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції виходив із того, що твердження ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про те, що в період підписання оспорюваного договору і додатку до нього 22.02.2011 і 14.03.2011 не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 203, 215 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Як вбачається із правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові при розгляді справи 6-131цс14 від17.09.2014, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, вчинений дієздатною фізичною особою, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи в разі, якщо судом буде встановлено, що в момент вчинення правочину вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. У контексті викладеного слід розуміти, що підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій ч. 1 ст. 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.03.2014 встановлено, що за висновками акту амбулаторної комісії посмертної судово-психіатричної експертизи від 30.12.2013 у період укладання та посвідчення заповітів 20.12.2010 та 15.05.2012 ОСОБА_5 страждав на стійкий хронічний психічний розлад у вигляді органічного ураження головного мозку складного ґенезу, судинно-атрофічно-інтоксикаційно з психоорганічним синдромом і параноїчними включеннями і за своїм психічним станом у зазначений період часу не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, судовим рішенням встановлено, що в зазначений період з 2010 року ОСОБА_5 страждав на стійкий психічний розлад та не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. У вказаний період, а саме, 22.02.2011 та 14.03.2011, і було укладено між сторонами спірний договір та додаток до нього.

Проте, зазначені обставини справи судом першої інстанції не було взято до уваги при вирішенні вказаних позовних вимог.

Враховуючи викладене та обставини справи, колегія суддів дійшла висновку про те, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про визнання договору про надання юридичних послуг від 22.02.2011 та додатку до нього від 14.03.2011 підлягають задоволенню, оскільки судовим рішенням встановлено обставини, які не підлягають доказуванню відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, про те, що ОСОБА_5 в період укладання спірних правочинів не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними, що є підставою для визнання вказаних правочинів недійсними у відповідності до вимог ч. 1 ст. 225 ЦК України.

За таких обставин, рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову ухвалено з неповним з'ясуванням обставин, які мають значення для справи та з порушенням норм матеріального і процесуального права, тому підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

вирішила:

Апеляційну скаргу представника відповідачів за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом ОСОБА_9 та ОСОБА_10 - ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 07 липня 2015 року в частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_9, ОСОБА_10 до ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання правочину недійсним скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення наступного змісту.

Позовні вимоги ОСОБА_1, ОСОБА_2 до ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» про визнання правочину недійсним - задовольнити.

Визнати договір про надання юридичних послуг від 22 лютого 2011 та додаток до нього від 14 березня 2011 року, укладені між ПП «Адвокатська компанія «Гарант Права» та ОСОБА_4 - недійсними.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: