РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 564/1499/16-ц

16 листопада 2016 року

Костопільський районний суд Рівненської області складі:

головуючий суддя Цвіркун О. С.

секретар судових засідань ОСОБА_1

за участю представника позивача - ОСОБА_2, представника відповідача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Костопіль справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення з приватного житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку, суд

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_5 , в якому просить виселети відповідача з належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою с. Деражне, вул. Шевченка, 56, Костопільського району Рівненської області та зобовязати Костопільський відділ поліції в Рівненській області зняти ОСОБА_5 з реєстрації належного їй будинку.

В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: с. Деражне, вул. Шевченка, 56, Костопільського району Рівненської області, разом з нею у вказаному будинку проживають бувший чоловік ОСОБА_5 та їхні діти ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2. Однак проживання з бувшим чоловіком стало нестерпним, оскільки останній часто влаштовує сварки та бійки, навіть, у присутності дітей, принижує позивача перед сусідами та родичами. В результаті постійних сварок стан здоровя їхніх дітей значно погіршився. Також позивач зазначила, що відповідач в утриманні будинку участі не приймає. Керуючись статтями 157, 116 ЖК України та статтями 319, 386 ЦК України просить її позовні вимоги задоволити в повному обсязі.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні позов підтримала повністю, з підстав зазначених у позовній заяві та просила його задоволити.

Представник відповідача ОСОБА_3 в судовому засіданні заперечував повністю проти задоволення позовних вимог. Пояснив суду, що ОСОБА_5 набув право на проживання у будинку, що знаходиться за адресою с. Деражне, вул. Шевченка, 56, Костопільського району Рівненської області, на законних підставах, що підтверджується рішенням Костопільського районного суду № 564/1171/15-ц від 16.09.2015 року, яким останнього було вселено до вказаного вище будинку. Однак вселення у будинок згідно акту державного виконавця відбулося лише 16.08.2016 року, оскільки позивач чинили йому перешкоди у вселенні до будинку. Враховуючи те, що ОСОБА_5 був вселений до належного позивачу будинку лише 16.08.2016 року, то він ніяким чином не міг чинити перешкоди у користуванні, володінні і проживанні ОСОБА_4 у спірному будинку, так як не проживав і не був вселений до нього до подачі позову до суду. Посилання позивача на те, що ОСОБА_5 вчиняє насильство в сімї, вважає необґрунтованим, оскільки жодних документів, які б свідчили про притягнення ОСОБА_5 до відповідальності за вчинення насильства в сімї не має. Підставою для виселення також не вважає те, що відповідач не здійснює оплату за послуги по обслуговуванню будинку, так як позивач може звернутися до суду із позовом про стягнення з ОСОБА_5 коштів за комунальні послуги, у даному ж провадження стягнення коштів не є предметом спору.

Свідок ОСОБА_8 в судовом засіданні суду пояснила, що особисто свідком насильства над ОСОБА_4 та дітьми вона не була, даний факт їй відомо зі слів дітей та позивачки, події про які їй було відомо відбувалися до вселення ОСОБА_5 до спірного будинку. Зазначила, що відповідач уже два роки у належному позивачу будинку не проживав, після того як його вселили у серпні місяці 2016 року інколи буває. Свідок зазначила, що після вселення ОСОБА_5 їй не відомі факти того, що що він здійснює пошкодження майна чи вчинення насильства.

Свідок ОСОБА_9 показала, що упродовж 2014-2015 років ОСОБА_5 часто влаштовував дома скандали, однак після його вселення цього року фактів вчинення насильства в сімї вона не бачила, і самого відповідача також не бачила. Зазначила, що хто здійснював облаштування будинку, ремонтні роботи та оплату за них повідомити суду не може.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні зазначила, що на даний момент ОСОБА_11 не проживає у спірному будинку, однак за час його проживання він поводився агресивно відносно дружини і дітей. Після його вселення до будинку ОСОБА_5 почав забирати речі з будинку, які за його словами належали йому. Вказала, що відповідач погрожував позивачці, однак зазначити коли саме і зміст погроз не змогла. Також вказала на те, що після його всенння ОСОБА_5 ні разу не ночував у спірному будинку.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засідання вказала, що уже понад 2 років відповідач не проживає у спірному будинку. Навесні 2016 року він приїздив і забирав його особисті речі, після вселення, яке було 16.08.2016 року , він погрожував ОСОБА_4, що позабирає речі з будинку, оскільки вони придбані за його кошти. Факту руйнування будинку особисто не бачила. Зазначила, що під час спільного проживання вона була свідком того як ОСОБА_5 бив позивачку ОСОБА_4, після його вселення до будинку не бачила. Зазначила, що після 16.08.2016 року ОСОБА_5 ні разу не ночував у спірному будинку.

Суд, заслухавши пояснення представників сторін, свідків, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи, прийшов до переконання, що позов не підлягає до задоволення, з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах загальних вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

ОСОБА_4 на праві приватної власності належить житловий будинок № 56 з надвірними будівлями, що розташований по вул. Шевченка в с. Деражне Костопільського району Рівненської області, що підтверджується рішенням Костопільського районного суду Рівненської області № 2-92/2008 року від 03.11.2016 та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 31-32).

Згідно рішення Костопільського районного суду № 564/1171/15-ц від 16.09.2015 року, яке набрало законної сили 18 лютого 2016 року відповідача ОСОБА_5 вселено до спірного будинку, який належить позивачу.

Згідно акту державного виконавця Костопільського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Рівненській області ОСОБА_13 фактично ОСОБА_5 до даного будинку був вселений лише 16 серпня 2016 року (а.с. 61).

В судовому засіданні встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 19 жовтня 2006 року по 06 квітня 2015 року. Від подружнього життя сторони мають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Позивач звернулася з позовом про виселення відповідача з належного їй будинку, так як останній вчиняє насильство в сімї, чим робить нестерпним її життя та дітей разом з ним у одному будинку та посилаючись на ст. 386 ЦК України зазначає, що відповідач порушує її право власності на даний будинок.

Статтею 47 Конституції України закріплено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Вказаний конституційний принцип закріплений також в статті 9 ЖК України.

Згідно зі ст. 157 ЖК України членів сімї власника житлового будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять не можливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.17 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення).

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Беручи до уваги офіційний характер заходів запобігання та громадського впливу, які мають передувати виселенню наймача, або членів його сім'ї на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства про допустимість засобів доказування факт застосування заходів запобігання та громадського впливу має підтверджуватися письмовими доказами.

Позивачем не було надано суду доказів, які б підтверджували, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематично порушує правила проживання в одному будинку, а заходи запобігання такій поведінці відповідача є безрезультатними.

Обґрунтовуючи позовні вимоги сторона позивача посилається на те, що проживаючи з відповідачем, останній вчиняє психологічне і фізичне насильство відносно неї та їхніх спільних дітей. Однак, жодних письмових доказів, які б підтвердили дану обставину після вселення відповідача до спірного будинку суду надано не було.

Суд вважає, що позивачем не наведено переконливих доводів на обґрунтування обставин, які б стали підставою для виселення відповідача із спірного будинку, оскільки в судовому засіданні не встановлено фактів порушення відповідачем правил співжиття, а тако систематичного руйнування чи псування жилого приміщення, або використання його не за призначенням, а встановлено, що позивач подала позов до суду про виселення відповідача 04 серпня 2016 року, а фактично він був вселений лише 16 серпня 2016 року, а тому факти на які, посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог суд вважає необґрунтованими і безпідставними. Судом встановлено, що між сторонами по справі дійсно є неприязні взаємини, які самі по собі не можуть бути підставою для виселення.

Таким чином враховуючи, що відповідач вселений до спірного будинку в установленому законом порядку та набув права і обов'язку, передбачених ЖК України, відсутність підстав виселення згідно ст. 116 ЖК України та доказів порушення відповідачем прав та свобод позивача, які полягали б у систематичному порушенні відповідачем правил співжиття, робили неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, виходячи з встановлених судом обставин і визначених відповідно до них правовідносин, суд приходить до висновку, що позов ОСОБА_4доволенню не підлягає.

Враховуючи те, що позивачу відмовлено у позовній вимозі про виселення відповідача та те, що орган поліції не здійснює реєстрацію місця проживання осіб, суд відмовляє позивачу у її вимозі, щодо зобовязання Костопільського ВП в Рівненській області зняти відповідача ОСОБА_5 з реєстрації належного їй приватного житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Шевченка, 56, с. Деражне, Костопільський район, Рівненська область.

На підставі викладеного, керуючись статтями 9, 116, 157 ЖК України, статтями та статтями 10, 57, 59, 60, 88, 212-215 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про виселення з приватного житлового будинку та зняття з реєстраційного обліку - відмовити за необгрунтованістю.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Рівненської області через Костопільський районний суд шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

СуддяОСОБА_14