АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 606/284/16-цГоловуючий у 1-й інстанції Марціцка І.Б.
Провадження № 22-ц/789/716/16 Доповідач - Шевчук Г.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 травня 2016 р. колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Шевчук Г.М.

суддів - Міщій О. Я., Ткач З. Є.,

при секретарі - Шмигельська І.З.

апелянта ОСОБА_1

його представника ОСОБА_2

представника позивачки ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Теребовлянського районного суду від 11 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Теребовлянського районного суду від 20 січня 2016 року позов ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 аліменти в твердій грошовій сумі на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, що продовжує навчання у розмірі 1500,00 грн. щомісячно, починаючи з 08.02.2016 року і до закінчення навчання у Львівському Національному Університеті імені ОСОБА_6 на Факультеті міжнародних відносин, тобто до 30 червня 2019 року. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Стягнуто із ОСОБА_1 в користь держави 551,20 грн. судового збору. Рішення суду в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та відмовити в позові посилаючись на порушення судом норм матеріального права. В обгрунтування вимог зазначає, що на даний час є безробітний, за станом здоров'я не може працювати, крім того у нього на утриманні перебуває неповнолітня дочка ОСОБА_7, якій він надає матеріальну допомогу.

Апелянт та його представник в судовому засідання підтримали вимоги апеляційної скарги, зіславшись на доводи, в викладені у апеляційній скарзі.

Представник позивачки заперечив апеляційну скаргу, рішення суду вважає законним.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення сторін, ознайомившись з матеріалами справи, доводами апеляційної скарги в її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення виходячи з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Теребовлянського районного суду від 20.10.2014 р. Під час перебування в шлюбі у сторін народилося двоє дітей: ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2. Діти знаходяться на утриманні позивачки.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 20.10.2014 року стягнуто аліменти з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_4 на утримання дітей ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_2 в сумі 1300 грн. щомісячно, починаючи з 29 травня 2014 року до досягнення старшою дитиною повноліття.

Рішенням Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 26 січня 2016 року збільншено розмір аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей в розмірі 2500,00 грн. щомісячно і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, починаючи з моменту набрання рішенням законної сили.

ОСОБА_5 05 лютого 2016 року досягла повноліття .

ОСОБА_5 навчається на першому курсі денного відділення факультету міжнародних відносин Львівського національного університету ім. І.Франка на платній формі навчання, закінчує навчання в червні 2019 року, що підтвержується довідкою № 100 від 05 листопада 2015 року, виданою Львівським національньним університетом ім. І.Франка.

Відповідно до квитанції № 104 від 10 серпня 2015 року, за навчання позивачкою сплачено 16342,00 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погоджується колегія суддів, обґрунтовано виходив з положень ст.199 СК України.

Згідно зі ст.198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу.

Як роз'яснив пленум у п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття незалежно від форми навчання, виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Згідно зі ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Отже, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про стягнення з відповідача аліментів на утримання його повнолітньої доньки, яка продовжує навчання, враховуючи наявність усіх необхідних для цього юридичних фактів, а саме: досягнення донькою 18 років, її навчання у ВНЗ, потреби дитини у матеріальній допомозі та можливості батька таку допомогу надавати.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції при вирішенні спору не врахував обставин, що відповідач є хворим , безробітним та утримує свою неповнолітню доньку, колегія суддів вважає не приймає до уваги, оскільки відповідачем не надано доказів у підтвердження своїх посилань.

Представлений відповідачем в суд апеляційної інстанції медичний звіт про підтверження тимчасової непрацездатності в Іспанії від 19.05.2016р., який виданий після рішення суду не свідчить про постійне захворювання відповідача, яке перешкоджає йому сплачувати аліменти. З представленого документу вбачається, що відповідач має соціальне страхування та значиться в довідці як працівник.

Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Доводи скаржника, щодо необхідності притягнення дитини до участі в справі як співпозивача відхиляються колегією суддів з огляду на наступне.

Так, за змістом ч.3 ст.199 Сімейного Кодексу України, право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син які продовжують навчання.

Таким чином, законодавством передбачено право на звернення до суду як за самою дитиною, так і за тим з батьків, з ким проживає донька, син. Звернувшись до суду із вказаним позовом, позивачка реалізувала надане їй законом право, оскільки дитина перебуває на її повному матеріальному утриманні, що знайшло своє підтвердження в ході розгляду справи. Враховуючи, що позивачем є мати дитини, а не сама дитина, суд обґрунтовано стягнув аліменти саме на користь позивача у справі. ОСОБА_5 того, аліменти стягнуто судом виключно на утримання дитини, а не на утримання її матері, про що чітко зазначено в резолютивній частині оскаржуваного рішення.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено на повно з'ясованих обставинах з дотриманням норм матеріального та процесуального права і не може бути скасоване з підстав, наведених в апеляційній скарзі.

Згідно ч.1 ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, - УХВАЛИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Рішення Теребовлянського районного суду від 11 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ на протязі двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_8