АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/2039/16 Справа № 199/3585/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року по справі за позовом Приватного акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з вищезазначеним позовом, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що 01 березня 2011 року між сторонами було укладено кредитний договір, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. ПАТ КБ «ПриватБанк» було виконано зобовязання належним чином та відкрито відповідачеві картковий рахунок. Однак, ОСОБА_2 умови договору не виконує, у звязку з чим утворилась заборгованість у розмірі 21766,81 грн., яка складається з: 9109,73 грн. заборгованість за кредитом; 9933,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1211,24 грн. заборгованість за пенею та комісією; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1012,71 грн. штраф (процентна складова).

Враховуючи вищенаведене, позивач просив суд стягнути на свою користь з відповідача заборгованість за кредитним договором у розмірі 21766,81 грн., а також стягнути з ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 243,60 грн.

Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено частково та стягнуто з ОСОБА_2 на користь позивача заборгованість за кредитним договором у сумі 20254,10 грн., яка складається: 9109,73 грн. заборгованість за кредитом; 9933,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1211,24 грн. заборгованість за пенею та комісією, а також 243,60 грн. судові витрати по сплаті судового збору.

В частині стягнення суми штрафу позивачу було відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог позивача в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з таких підстав.

Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Статтями 1049, 1054 ЦК України передбачено, що позичальник зобовязаний повернути кредитору надані грошові кошти (кредит) та сплатити проценти у строки та на умовах, встановлених договором.

Судом встановлено, що 01 березня 2011 року ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 уклали кредитний договір, згідно якого відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

У звязку із невиконанням відповідачем своїх обовязків за вказаним кредитним договором, у ОСОБА_2 утворилась заборгованість у розмірі 21766,81 грн., яка складається:

- 9109,73 грн. заборгованість за кредитом;

- 9933,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом;

- 1211,24 грн. заборгованість за пенею та комісією;

- 500 грн. штраф (фіксована частина);

- 1012,71 грн. штраф (процентна складова).

Задовольняючи частково позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» суд першої інстанції керувався вказаними вище положеннями ЦК України та виходив з того, що оскільки відповідачем не виконуються зобовязання в добровільному порядку, то є всі підстави для задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 20254,10 грн., яка складається: 9109,73 грн. заборгованість за кредитом; 9933,13 грн. заборгованість по процентам за користування кредитом; 1211,24 грн. заборгованість за пенею та комісією.

Щодо відмови в частині стягнення пені та штрафу, то суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до ст. 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення суперечить положенням закріпленим у ст. 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

ОСОБА_2 в апеляційній скарзі посилається на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, зокрема на ухвалення рішення за відсутності належних доказів щодо використання саме відповідачем кредитної картки «Універсальна», так як ПАТ КБ «ПриватБанк» не надав у судовому засіданні кредитний договір, в розумінні положень ст. 1054 ЦК України.

Однак з такими доводами не можна погодитися, так як згідно заяви, яка була підписана відповідачем разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», затверджених наказом № СП-2010-256 від 06 березня 2010 року, ОСОБА_2 надав свою згоду на отримання кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та оформив на своє імя карту «Універсальна».

Відповідно до ст. ст. 610, 629 ЦК України, договір є обовязковим для виконання сторонами.

Порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що одностороння відмова від зобовязання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобовязання.

Оскільки відповідачем, ухиляючись від сплати заборгованості по кредиту, було порушено зобовязання за даним кредитним договором, то судом першої інстанції цілком обґрунтовано було задоволено позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

А тому, враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги, матеріали справи та зміст оскаржуваного судового рішення, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, які передбачені нормами ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Приведені в апеляційній скарзі доводи апелянта не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх переоцінці та особистого тлумачення апелянтом норм процесуального закону.

Відповідно ж до ст. 212 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та обєктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Таким чином, доводи апеляційної скарги є необґрунтовані, а рішення суду відповідає вимогам закону та матеріалам справи.

Тож, керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 23 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_3