АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого-судді: Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк», 3-я особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ЧуловськийВолодимир Анатолійович, ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У березні 2016 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» (надалі - ПАТ «Альфа-Банк»), 3-я особа: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чуловський В.А. (надалі- ПН КМНО Чуловський В.А.), ВДВС Святошинського районного управління юстиції у м. Києві (надалі - ВДВС Святошинського РУЮ у м. Києві) про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року позов повернуто ОСОБА_1 для подачі до належного суду.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення й неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та направити справу для продовження розгляду по суті до того ж суду.

Заслухавши позивача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.

Повертаючи позов для подачі до належного суду, районний суд керувався тим, що підсудність в даному випадку регламентується статтею 119 ЦПК України, згідно до якої позови до юридичних осіб пред'являються в суд за їхнім місцезнаходженням.

Колегія суддів не погоджується з зазначеними висновками суду першої інстанції й вважає їх такими, що постановлені з порушенням норми процесуального права, з огляду на наступне.

Зі змісту позовної заяви вбачається, що звертаючись у суд з позовом ОСОБА_1 просить визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню (а.с.1-5).

Згідно з пунктом 16 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 3 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» спори за позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, про повернення стягнутого за виконавчим написом вирішуються судом у порядку цивільного судочинства за позовами боржників або зазначених осіб до стягувачів, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа. За правилами цивільного судочинства як спір про право в позовному провадженні розглядаються позови про оскарження дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, коли йдеться виключно про порушення нотаріусом правил вчинення відповідної нотаріальної дії і при цьому позивачем не порушується питання про захист права відповідно до положень цивільного законодавства.

При цьому, частиною 12 статті 110 ЦПК України встановлено, що позови до стягувача про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса, можуть пред'являтися також за місцем його виконання.

Відповідно до п. 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду справ про оскарження нотаріальних дій або відмову в їх вчиненні» від 07 лютого 2014 року з причини відсутності в чинному ЦПК окремої категорії цивільних справ, такої як оскарження нотаріальних дій або відмови в їх вчиненні, та спеціальної норми щодо визначення підсудності справ цієї категорії це питання повинно вирішуватись судами за загальними правилами підсудності на підставі статей 107-117 ЦПК.

ЦПК визначає підсудність справ щодо визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, або про повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса - за місцем його виконання відповідно до ч. 12 ст. 110 ЦПК. Місце виконання рішення визначене ст. 20 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (Закон № 606-XIV).

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21 квітня 1999 року визначено, що виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. У разі якщо боржник є юридичною особою, то виконання провадиться за місцезнаходженням його постійно діючого органу або майна. Право вибору місця виконання між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії з виконання рішення на території, на яку поширюються їх функції, належить стягувачу.

Встановлено, що виконавче провадження № 5024189 від 15 березня 2016 року відносно боржника (ОСОБА_1) відкрито старшим державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Святошинського районного управління юстиції у м. Києві на підставі виконавчого напису №16311 від 23 листопада 2015 року (а.с.21).

Згідно копії паспорту ОСОБА_1, яка міститься в матеріалах справи, місцем реєстрації та проживання останнього є АДРЕСА_1 (а.с.11).

Таким чином, місцем виконання виконавчого напису є саме Святошинський район м. Києва.

Відповідно до частини 37 Постанови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про деякі питання юрисдикції загальних судів та визначення підсудності цивільних справ» від 01 березня 2013 року № 3 право вибору між судами, яким згідно із правилом загальної підсудності (стаття 109 ЦПК) і правилом альтернативної підсудності (стаття 110 ЦПК) підсудна справа, належить виключно позивачеві (частина чотирнадцята статті 110 ЦПК).

Якщо позивач при пред'явленні позову дотримався правил територіальної чи альтернативної підсудності, суд не має права повернути позивачеві позовну заяву з мотивів непідсудності справи цьому суду.

З огляду на викладене, ухвала суду першої інстанції, як постановлена з порушенням норм процесуального права, підлягає скасуванню, а позовна заява з додатками до неї - передачі на новий розгляд до того ж суду.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312 - 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Святошинського районного суду м. Києва від 01 квітня 2016 року скасувати, а позовну заяву з додатками до неї - передати на новий розгляд до того ж суду.

Головуючий:

Судді:

Справа № 759/4529/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7485/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Лукяненко Л.М.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.