АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
№ апеляційного провадження: Доповідач - Ратнікова В.М.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року колегія суддів Судової палати в цивільних справах Апеляційного суду м. Києва в складі:

головуючого судді - Ратнікової В.М.

суддів - Борисової О.В.

- Гаращенка Д.Р.

при секретарі - Синявському Д.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_3 на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації за порушення грошового зобов'язання,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації за порушення грошового зобов'язання повернуто позивачу для подання до належного суду.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду, позивач ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2016 року скасувати, а справу направити до суду 1-ї інстанції для розгляду.

Свою апеляційну скаргу мотивує тим, що ухвала суду є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню. Зазначає, що, повертаючи позовну заяву позивачу, суд 1-ї інстанції виходив з того, що дана цивільна справа територіально не підсудна Деснянському районному суду міста Києва. Вважає, що такі висновки суду 1-ї інстанції є необґрунтованими, оскільки ст.77 ЦПК України чітко встановлено, що у разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому суду адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.У зв'язку з цим вважає, що суд 1-ї інстанції зобов'язаний був відкрити провадження у справі та здійснювати виклик відповідача за останньою відомою адресою його проживання або місцезнаходження.

В судове засідання позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 не з'явилась, про день та час слухання справи судом повідомлялася у встановленому законом порядку, ОСОБА_3 подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, відповідач причину неявки суду не повідомила, а тому, колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді Ратнікової В.М., розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги і обґрунтованість постановленої ухвали, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з слідуючих підстав.

21 грудня 2015 року ОСОБА_3 звернувся до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_4 про стягнення компенсації за порушення грошового зобов'язання, зазначивши адресу проживання відповідача АДРЕСА_1.

22 грудня 2015 року Деснянським районним судом міста Києва було направлено запит до Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Києві про надання інформації щодо місця проживання ОСОБА_4.

12 січня 2016 року на адресу Деснянського районного суду міста Києва від Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в м.Києві надійшла інформація про те, що ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, та з 13.08.2013 року втратила право користування житлом, на підставі наказу МВС України №1077 від 22.11.2012 року.

Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2016 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації за порушення грошового зобов'язання повернуто позивачу для подання до належного суду.

Постановляючи дану ухвалу, суд 1-ї інстанції керувався ч.1 ст.109 ЦПК України та виходив з того, що відповідач не має зареєстрованого місця проживання в Деснянському районі міста Києва, а тому позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації за порушення грошового зобов'язання слід повернути позивачу для подання до суду за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання відповідача.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції колегія суддів погодитись не може, так як він не ґрунтується на нормах Цивільно-процесуального Кодексу України з огляду на наступне.

Відповідно до ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з ч.1 ст.109 ЦПК України позови до фізичної особи пред'являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування.

Зі змісту позовної заяви та доданих до неї документів вбачається, що відповідачем у даній справі є фізична особа ОСОБА_4, а тому, за правилами статті 109 ЦПК України, позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про стягнення компенсації за порушення грошового зобов'язання повинен пред'являтися в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем перебування ОСОБА_4.

Відповідно до ч.3 ст.122 ЦПК України, у разі якщо відповідачем у позовній заяві, поданій і оформленій у порядку, встановленому цим Кодексом, вказана фізична особа, що не є суб'єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Інформація про місце проживання (перебування) фізичної особи має бути надана протягом трьох днів з моменту отримання відповідним органом реєстрації місця проживання та перебування особи відповідного звернення суду.

Якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд повертає позовну заяву на підставі пункту 4 частини 3 статті 121 цього Кодексу.

У разі якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення у пресі.

В матеріалах справи є довідка адресно-довідкового підрозділу Головного управління державної міграційної служби України в місті Києві з якої вбачається, що ОСОБА_4 була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1, та з 13.08.2013 року втратила право користування житлом, на підставі наказу МВС України №1077 від 22.11.2012 року.

Поряд з цим, ОСОБА_3 до позовної заяви додано примірник апеляційної скарги від 01.02.2015 року на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 27 січня 2015 року підписаний ОСОБА_4, в якій остання власноручно зазначила адресу свого проживання: АДРЕСА_2 (а.с.13). Будь-яких відомостей щодо іншого зареєстрованого у встановленому законом порядку місця проживання (перебування) ОСОБА_4 матеріали справи не містять.

Таким чином, позивач звернувся до суду з позовною заявою за останнім відомим місцем проживання (перебування) відповідача: місто Київ, вулиця Бальзака, 10,що територіально відноситься до Деснянського району м. Києва.

Проте, Деснянський районний суд міста Києва не звернув увагу на дані обставини справи та, в порушення вимог ч.3 ст.122 ЦПК України, постановив ухвалу про повернення позовної заяви позивачу.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, ухвала Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2016 року про повернення позовної заяви підлягає скасуванню з передачею питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 12 січня 2016 року скасувати та передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: