Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу.

Свої вимоги мотивує тим, що 15 березня 2013 року між ним та відповідачем було підписано розписку.

Відповідно до умов даної розписки позивач передав у власність ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 10 400 дол. США, а останній зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 15 квітня 2013 року.

Зазначив, що на звернення в усній формі про повернення коштів, відповідач ігнорує свої зобов'язання за розпискою.

09 лютого 2016 року представник позивача подав уточнену позовну заяву, в якій зазначив, що 10 жовтня 2014 року між ним та відповідачем було підписано розписку, відповідно до якої він передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 25 000 дол. США строком до 10.12.2014 року та 01 лютого 2015 року між сторонами було підписано ще одну розписку, згідно якої відповідачу було передано 15 000 дол. США строком до 01.04.2015 року, зобов'язання по яким ОСОБА_2 також не виконуються.

Уточнивши позовні вимоги, посилаючись на те, що позивач свої зобов'язання виконав належним чином, а відповідач взяті на себе зобов'язання не виконав, просить стягнути на свою користь з ОСОБА_2 заборгованість за розписками у розмірі 50 400 дол. США, індекс інфляції за першою розпискою у сумі 6 031,6 дол. США, 3% річних за першою розпискою, що становить 821, 46 дол. США, пеню у сумі 80,1 дол. США та судовий збір.

У судовому засіданні представник позивача уточнені позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

Відповідач у судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову. Пояснив, що дійсно між ним та позивачем були підписані розписки про отримання ним у ОСОБА_1 грошових коштів. Дані кошти необхідні йому були для ведення бізнесу, однак на даний час у нього не має можливості повернути суму боргу.

Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що факт отримання відповідачем коштів від позивача підтверджується розпискою від 15 березня 2013 року (а.с. 39).

Відповідно до якої відповідач отримав від позивача в борг 10 400 дол. США та зобов'язався повернути таку ж суму грошових коштів до 15 квітня 2013 року.

Крім того, 10 жовтня 2014 року між позивачем та відповідачем було підписано розписку, відповідно до якої ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 25 000 дол. США строком до 10.12.2014 року ( а.с. 37) та 01 лютого 2015 року між сторонами було підписано ще одну розписку, згідно якої відповідачу було передано 15 000 дол. США строком до 01.04.2015 року (а.с. 38).

Як зазначив у судовому засіданні представник позивача, відповідач у строк, передбачений розписками свої зобов'язання щодо повернення коштів не виконав, що і стало підставою для звернення з даним позовом.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

На підтвердження своїх доводів позивачем було надано розписку, як це передбачено ст. 1047 ЦК України (а.с. 37-39).

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутністю таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо стягнення з ОСОБА_2 суми боргу по розписках підлягають задоволенню, а саме у розмірі 50 400 дол. США.

Що стосується вимог позивача про стягнення з ОСОБА_2 на його користь індекс інфляції за розпискою від 15.03.2013 року у сумі 6 031,6 дол. США, 3% річних у розмірі 821, 46 дол. США та пеню у сумі 80,1 дол. США, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

З огляду на те, що кошти за розпискою від 15 березня 2013 року відповідач повинен був повернути в строк до 15 квітня 2013 року, то з цього часу за цією розпискою відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання, що є підставою для застосування відповідальності, передбаченої розпискою та законом.

Сума заборгованості за розпискою становить 10 400 дол. США.

А тому розрахунок суми інфляції за період з 15.04.2013 року по 31.10.2015 року складає 6 031, 6 дол. США.

Три відсотки річних за період 15.04.2013 року по 30.11.2015 року з суми 10 400 дол. США становить 821, 46 дол. США.

Згідно ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

А тому розрахунок суми пені за період з 15 квітня 2013 року по 30 листопада 2015 року складає 80, 1 дол. США.

Крім того, суд враховує, що згідно роз'яснень п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судове рішення у цивільній справі" від 18.12.2009 року - у разі пред'явлення позову про стягнення грошової суми в іноземній валюті, суду слід у мотивувальній частині рішення суду навести розрахунки з переведення іноземної валюти в українську за курсом, встановленим Національним банком України на день ухвалення рішення, а тому станом на 09 лютого 2016 року 57 000 дол. США в еквіваленті до гривні згідно курсу НБУ становить 1 474 989 грн., яку і слід стягнути з відповідача на користь позивача.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, а з ОСОБА_2 слід стягнути на користь позивача заборгованість за договором позики в сумі 1 474 989 грн.

Крім того, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України стягненню з відповідача на користь ОСОБА_1 підлягають витрати по оплаті судового збору у розмірі 6 100 грн. 00 коп.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 509, 526, 530, 549, 625, 1046, 1047, 1048, 1049 ЦК України, ст. ст. 3, 4,10, 11, 15, 57, 58, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2) кошти у розмірі 57 000 (п'ятдесят сім тисяч) доларів США 00 центів, що становить за курсом Національного банку України 1 474 989 (один мільйон чотириста сімдесят чотири тисячі дев'ятсот вісімдесят дев'ять) гривень 00 коп. та судовий збір у розмірі 6 100 (шість тисяч сто) гривень 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду міста Києва шляхом подання через Подільський районний суд міста Києва апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя М. О. Шаховніна