Справа № 341/1420/16-ц
Провадження № 22-ц/779/2290/2016
Головуючий у 1 інстанції Гаполяк Т. В.
Суддя-доповідач Бойчук І.В.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Бойчука І.В.,

суддів Горейко М.Д., Ясеновенко Л.В.,

секретаря Шемрай Н.Б.,

з участю сторін та їх представників,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Комунальної організації «Бурштинська центральна міська лікарня», третьої особи - ОСОБА_3 про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Галицького районного суду від 29 вересня 2016 року

в с т а н о в и л а :

Рішенням Галицького районного суду від 29 вересня 2016 року відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_2 до Комунальної організації «Бурштинська центральна міська лікарня», третьої особи - ОСОБА_3 про визнання незаконними наказів про накладення дисциплінарного стягнення, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, моральної шкоди.

Апелянтка ОСОБА_2 на дане рішення подала апеляційну скаргу в якій вказала, що рішення є необґрунтованим, судом не повно з'ясовано обставини справи що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального та процесуального права.

Апелянтка вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про законність наказів відповідача щодо порушення нею трудової дисципліни.

На протязі всього часу роботи вона належним чином виконувала покладені на неї обов'язки, що були передбачені посадовою інструкцією та неухильно дотримувалась правил внутрішнього трудового розпорядку, а також загальноприйнятих принципів медичної етики.

Однак, наказом за №44 від 30 травня 2016 року головного лікаря КО «Бурштинської центральної міської лікарні» її було звільнено з займаної посади за п.3 ст. 40 КЗпП України за систематичне невиконання без поважних причин посадових обов'язків. Також вона дізналась, що протягом року вона отримала догани за невиконання своїх функціональних обов'язків, про які їй відомо не було.

Вважає, що дані накази є незаконними та які можуть застосовуватись виключно за порушення трудової дисципліни. При вирішенні питання про притягнення її до відповідальності не було враховано: ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну нею шкоду, обставини за яких вчинено проступок і попередню роботу; при розірванні договору не отримано попередню згоду первинної профспілкої організації. Апелянтка зазначає, що ніколи не вчиняла системного невиконання трудових обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку.

Вважає, що накази є незаконними, оскільки розслідування проводилося неналежно. У довідці та наказі не зазначено у чому конкретно виявлялись вчинені нею порушення, а зазначено лише факт порушення медичної етики.

На думку апелянта суд першої інстанції не в повній мірі взяв до уваги всі її доводи та пояснення і виніс незаконне рішення.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та постановити нове, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

Вислухавши суддю-доповідача, пояснення сторін та їх представників, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 04 січня 2011 року прийнята на роботу на посаду лікаря ургентного хірурга в КО «Бурштинська центральна міська лікарня» на 0, 75 посадового окладу. 01 березня 2012 року переведена на 0,25 посадового окладу лікаря ургентного хірурга (а.с. 5).

Посадовою інструкцією лікаря - хірурга для надання екстреної допомоги (ургентного) ОСОБА_2 визначено завдання та обов'язки, а саме: п. 2.3. оглядати хворих і призначати відповідне лікування; п. 2.10 консультувати хворих у других відділеннях під час чергування; п. 2.14 дотримуватись правил медичної деонтології та конвенції про права хворих; п. 2.17 надавати допомогу всім хворим хірургічного профілю; п. 2.21 після надання допомоги хворим з травмами і захворюваннями та при відсутності показів до госпіталізації заповнити медичну документацію.

Відповідно до займаної посади, ОСОБА_2 зобов'язана надавати екстрену медичну допомогу хворим незалежно від того, у яке відділення такі звернулись (приймальний покій чи відділення екстреної (невідкладної) медичної допомоги).

Наказом № 57 від 07 квітня 2015 року до позивачки застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани з підстав порушення трудової дисципліни, а саме - ненадання медичної допомоги 15 березня 2015 року ОСОБА_4 при зверненні з приводу отриманих травм. При накладенні дисциплінарного стягнення адміністрацією лікарні встановила порушення трудової дисципліни позивачкою, їй було запропоновано дати пояснення, від яких остання відмовилась, про що складено акт; дотримано строків накладення дисциплінарного стягнення; оголошено наказ про накладення дисциплінарного стягнення, однак, позивачка відмовлялась ознайомитись з таким, про що було складено акт (а.с. 59 - 67);

Наказом головного лікаря КО «Бурштинська центральна міська лікарня» № 77 від 09 жовтня 2015 року до позивача повторно застосовано дисциплінарне стягнення у виді догани з підстав порушення трудової дисципліни, зокрема щодо ненадання медичної допомоги 23 вересня 2015 року ОСОБА_5, що могло привести до важких наслідків (різана рана лівої кисті). Після винесення даного наказу, адміністрацією лікарні було запропоновано позивачці дати пояснення, від яких остання відмовилась, про що складено акт. При цьому дотримано строків накладення дисциплінарного стягнення, оголошено наказ про накладення дисциплінарного стягнення, однак, позивачка відмовлялась ознайомитись з таким, про що було також складено відповідний акт (а.с. 34-41).

Відповідно до ч. 1 ст. 51 КЗпП України, якщо протягом року з дня накладення дисциплінарного стягнення працівника не буде піддано новому дисциплінарному стягненню, то він вважається таким, що не мав дисциплінарного стягнення.

ОСОБА_2 станом на 30 травня 2016 року була працівником до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Наказом головного лікаря КО «Бурштинська центральна міська лікарня» № 44 від 30 травня 2016 року «Про невиконання функціональних обов'язків лікарем ургентним хірургом ОСОБА_2.», останню звільнено з роботи за п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, тобто у зв'язку з систематичним невиконанням без поважних причин обов'язків покладених на неї трудовим договором, як працівника до якого раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення.

Підставою для видачі даного наказу послужило те, що ОСОБА_2 24 травня 2016 року не надала медичної допомоги хворій ОСОБА_6, яка звернулась по таку у зв'язку із травмою обличчя. Однак, позивач не оглянула пацієнта, не з'ясувала причин отримання травми, не внесла записів у до клінічний протокол, не визначила подальше лікування. Також порушила вимоги медичної деонтології (правил і норм взаємодії лікаря з колегами і пацієнтом), що виразилось у створенні конфлікту,застосуванні нецензурної лайки.

Дані обставини підтверджуються показаннями свідків, матеріалами службового розслідування (а.с. 42 - 55), проведеного за зверненням ОСОБА_7

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках систематичного невиконання працівником без поважних причин обов'язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.

Пунктом 22 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про практику розгляду судами трудових спорів" N 9 від 06 листопада 1992 року, у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з'ясувати, в чому конкретно проявилось порушення, що стало приводом до звільнення, чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктами 3, 4, 7, 8 ст. 40, п. 1 ч. 1 ст. 41 КЗпП України, чи додержані власником або уповноваженим ним органом передбачені ст. ст. 147 (1), 148, 149 КЗпП України правила і порядок застосування дисциплінарних стягнень, зокрема, чи не закінчився встановлений для цього строк, чи застосовувалося вже за цей проступок дисциплінарне стягнення, чи враховувались при звільненні ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяна ним шкода, обставини, за яких вчинено проступок, і попередня робота працівника.

Відповідно до ст. 147 КЗпП України, за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення.

Відповідно до ст. 148 КЗпП України, дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 КЗпП України, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.

Відповідно до ч. 1 ст. 43 КЗпП України, розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 - 5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Згідно з вимогами ст. 43-1 КзПП України, розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу без згоди виборного органу первинної профспілкової організації (профспілкового представника) допускається у випадках, зокрема, звільнення працівника, який не є членом первинної профспілкової організації, що діє на підприємстві, в установі, організації;

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що при звільненні з роботи ОСОБА_2 згоди виборного органу первинної профспілкової організації не потрібно, оскільки така не була членом первинної профспілкової організації КО «Бурштинська центральна міська лікарня» (а.с.53).

Колегія суддів приходить до висновку, що при обранні заходу стягнення до працівника ОСОБА_2 відповідачем правильно враховано ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Аналізуючи доцільність застосування такого крайнього заходу, як накладення дисциплінарного стягнення у вигляді звільнення, суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що в даному конкретному випадку звільнення з роботи є правильним і з такими висновками погоджується і суд апеляційної інстанції.

Доводи апелянта про відсутність у її діях систематичного невиконання нею без поважних причин обов'язків, покладених на неї трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, та про те, що їй не було відомо про застосовування раніше щодо неї заходів дисциплінарного стягнення не заслуговують на увагу. Зокрема, такі доводи спростовані зібраними у справі доказами та наказами і актами відповідача про повідомлення позивачки про накладення на неї дисциплінарних стягнень у вигляді догани.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про законність звільнення позивачки ОСОБА_2 з роботи за п. 3 ст. 40 КЗпП України та відсутність підстав для її поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і відповідно, стягнення моральної шкоди.

Постановлене у даній справі судом першої інстанції рішення відповідає вимогам матеріального і процесуального права, тому його слід залишити в силі. Підстав для його скасування з мотивів, наведених у апеляційній скарзі, не встановлено.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Галицького районного суду від 29 вересня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Судді: І.В. Бойчук

М.Д. Горейко

Л.В.Ясеновенко