Справа № 352/1348/15-ц
Провадження № 22-ц/779/981/2016
Головуючий у 1 інстанції Дузінкевич І. М.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючої Беркій О.Ю.,

суддів: Пнівчук О.В., Соколовського В.М.,

секретаря Турів О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ПАТ «Акцент-Банк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою ПАТ «Акцент-Банк» на рішення Тисменицького районного суду від 18 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У липні 2015 року ПАТ «Акцент-Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що 11 вересня 2012 року між ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № б/н, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 25 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Посилаючись на те, що ОСОБА_2 належним чином взяті на себе зобовязання за кредитним договором не виконувала, внаслідок чого станом на 20 травня 2015 року утворилася заборгованість у розмірі 173 293,38 грн., з яких заборгованість за кредитом 80 601,03 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 82 714,09 грн., заборгованість за пенею та комісією 1 250,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 8 228,26 грн., просили позов задовольнити.

Рішенням Тисменицького районного суду від 18 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі на дане рішення ПАТ «Акцент-Банк» посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Зазначає, що висновок суду про те, що позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, який би документально підтверджував укладення кредитного договору є невірним, оскільки при укладенні договору ОСОБА_2 підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із «Умовами та правилами надання банківських послуг», «Правилами користування платіжною карткою», складає між нею та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

Вказує, що відповідач користувався кредитним лімітом, а тому погодився з умовами укладеного договору, встановленим лімітом, а також отримав кредитну картку, яка є спеціальним платіжним інструментом без якої є неможливим використання кредитних коштів.

Вважає, що суд не звернув уваги на те, що в силу ст. 60 ЦПК України саме на відповідача покладено обовязок доведення того факту, що він не отримував кредитний ліміт чи не підписував кредитний договір.

Зазначає, що оскільки банк надав кошти шляхом встановлення кредитного ліміту, який був використаний позичальником, таким чином між банком і відповідачем було укладено кредитний договір, який ніким не оспорений, а тому він є дійсним та підлягає виконанню.

Крім того, суд не перевірив розрахунок заборгованості та доводи банку про те, що позичальник користувався грошовими коштами та сплачував заборгованість.

У звязку з наведеним, просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного суду представник ПАТ «Акцент-Банк» ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримала по вищенаведених мотивах.

ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 в засіданні апеляційного суду апеляційну скаргу заперечили, посилаючись на її безпідставність.

В судове засідання, призначене на 08 червня 2016 року відповідачка та її представник не зявилися, хоча про час та місце судового розгляду були повідомлені.

Вислухавши доповідача, пояснення сторін, перевіривши письмові матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку про відхилення апеляційної скарги з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з недоведеності позивачем позовних вимог.

З таким висновком суду погоджується і колегія суддів.

Згідно із ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч.1 ст. 11 ЦПК України).

Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох і більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

На підтвердження існування між сторонами кредитних зобовязань та підставності заявленого позову, банком надано заповнену та підписану відповідачем ОСОБА_2 11 вересня 2012 року Анкету-заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг в ОСОБА_5.

Зі змісту такої Анкети-заяви (а.с. 8) вбачається, що ця заява разом із Памяткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком договір про надання банківських послуг.

Також, зі змісту Анкети-заяви вбачається, що ОСОБА_2 виявила бажання отримати послугу банка у вигляді отримання кредитного ліміту за платіжною карткою Кредитка «Універсальна Gold» 20 000 тис. грн.

Також позивачем надано інформацію про ОСОБА_5, згідно яких базова процентна по кредитному ліміту в місяць складає 2,5 %, та витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості, заборгованість ОСОБА_2 за кредитним договором станом на 20 травня 2015 року становить 173 293,38 грн., з яких заборгованість за кредитом 80 601,03 грн., заборгованість по процентам за користування кредитом 82 714,09 грн., заборгованість за пенею та комісією 1 250,00 грн., штраф (фіксована частина) 500,00 грн., штраф (процентна складова) 8 228,26 грн.

Відповідно до п. 3.2 Умов і Правил надання банківських послуг, після отримання банком від клієнта необхідних документів, а також заяви, банк проводить перевірку наданих документів і приймає рішення про можливість встановлення кредитного ліміту на кредитну карту. Клієнт дає свою згоду на те, що кредитний ліміт установлюється за рішенням банку, і клієнт дає право банку в будь який момент змінити (зменшити, збільшити або анулювати) кредитний ліміт.

Згідно п. 3.3 Умов і Правил надання банківських послуг, підписання даного договору є прямою і безумовною згодою держателя відносно прийняття будь якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком.

З наданих позивачем апеляційному суду доказів, зокрема, виписки по рахунку вбачається, що 25 вересня 2012 року банком на картковий рахунок було зараховано кредитний ліміт у розмірі 10 000 грн., 24 вересня 2013 року збільшено кредитний ліміт до 20 000 грн., а 10 жовтня 2013 року встановлено кредитний ліміт у 25 000 грн.

Згідно п. 2 Умов і Правил надання банківських послуг, кредитний ліміт розмір грошових коштів, наданих банком клієнту на термін, обумовлений в договорі, на умовах платності та повернення.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказів виникнення заборгованості за кредитом в розмірі 80 601,03 коп. з врахуванням того, що позивачем було отримано кредит в розмірі 25 000 грн., про що зазначив банк в позовній заяві.

В письмових заперечення, відповідач заперечила передачу їй банком коштів в розмірі 80 601,03 грн.

Усуваючи розбіжності у розмірі суми, що надавалися у кредит, представник ПАТ «Акцент-Банк» в засіданні апеляційного суду зазначила про те, що заборгованість по тілу кредиту виникла у звязку з тим, що банк на підставі п. 4.3 Умов і Правил надання банківських послуг, за рахунок наданого кредитного ліміту самостійно списував кошти на погашення заборгованості, у звязку з чим, тіло кредиту виносилося на прострочку і збільшувалося.

Відповідно до п.4.3 Умов і Правил надання банківських послуг передбачено, що клієнт доручає банку списувати з карткових рахунків суми грошових коштів в розмірі здійснених клієнтом або його довіреною особою операції згідно з правилами Міжнародних платіжних систем, а також вартістю послуг, визначену тарифами банку при настанні строку платежу.

Разом з тим, виходячи із змісту зазначеного вище пункту не вбачається, що банк встановивши кредитний ліміт в розмірі 25 000 грн. мав право збільшувати тіло кредиту за рахунок списання відсотків за прострочені платежі.

Таким чином, враховуючи, що позивачем не надано суду доказів на підтвердження розміру нарахованої кредитної заборгованості та підставності вимог щодо її стягнення, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про недоведеність позову.

Доводи апеляційної скарги правильності висновків суду першої інстанції не спростовують, а тому підстав для скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ПАТ «Акцент-Банк» відхилити.

Рішення Тисменицького районного суду від 18 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з часу проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання нею законної сили.

Головуюча О.Ю. Беркій

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_6