Номер провадження: 22-ц/785/16/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Плавич Н. Д.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.05.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Плавич Н.Д.

суддів: Вадовської Л.М., Колеснікова Г.Я.

за участю секретаря Полякової В.О.

у відкритому судовому засіданні у присутності позивача ОСОБА_2, його представника по довіреності, представника ОСОБА_3, по довіреності,

розглянула апеляційну скаргу представника ОСОБА_2

на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2015р.

по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3

про визнання правочинів недійсними, -

ВСТАНОВИЛА:

11.02.2015р. представник позивача ОСОБА_5 ОСОБА_2, звернувся до Приморського районного суду м. Одеси до відповідача ОСОБА_4, третя особа - приватний нотаріуса Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_6, з позовом про визнання правочинів недійсними.

В обґрунтування позовних вимог представник позивача посилався на те, що ОСОБА_5, його матір, є власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу від 13.03.2013р., який був посвідчений приватним нотаріусом.

29.01.2015р. до ОСОБА_5 зайшов її онук, відповідач ОСОБА_4, та запропонував підписати документи.

03.02.2015р. ОСОБА_5 занепокоїлася, оскільки їй було незрозуміло, які документи вона підписала.

В подальшому було встановлено, що 29.01.2015р. ОСОБА_5 підписала договір дарування нерухомого майна, своєї квартири АДРЕСА_2 на користь свого онука, ОСОБА_4

Наступного дня, 30.01.2015р. ОСОБА_4 уклав договір купівлі продажу з ОСОБА_3, на підставі якого продав квартиру за вказаною адресою відповідачу ОСОБА_3 Вказаний договір був посвідчений приватним нотаріусом ОСОБА_6

Представник позивача посилався на те, що договір дарування від 29.01.2015р., який був укладений ОСОБА_5 та її онуком ОСОБА_4 є недійсним, оскільки був укладений під нею під впливом обману.

Недійсність першої угоди від 29.01.2015р. дає підставі для визнання недійсним другої угоди від 30.01.2015р., яка укладена між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Посилаючись на вказані обставини, представник позивача просив про задоволення позову в повному обсязі. Уточнив позовні вимоги представник позивача просив визнати правочини недійсними на підставі ст.230 ЦК України, оскільки правочини вчинені під впливом обману (а.с.80-82).

22.04.2015р. ОСОБА_2 звернувся до суду з заявою про залучення його в якості правонаступника, посилаючись на те, що позивач ОСОБА_5 09 березня 2015р. померла, він є єдиним сином і спадкоємцем і був залучений правонаступником, позовні вимоги підтримав в повному обсязі (а.с. 36- 37).

Представник відповідачів позовні вимоги не визнав.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2015р. в задоволені позову відмовлено (а.с.214-218).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2Х просить рішення суду першої інстанції скасувати, постановити нове рішення про задоволення його позову, посилаючись на те, що суд порушив вимоги матеріального і процесуального права.

В апеляційному суді позивач і його представник доводи апеляційної скарги підтримали.

Представник ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги не визнав, вважає рішення законним.

Відповідач ОСОБА_4 не зявився, про день і час розгляду справи повідомлявся.

У відповідності з вимогами ч.2ст. 305 ЦПК України неявка сторони яка сповіщена про день і час розгляду справи не перешкоджає її розглядові.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю доповідача, доводи скарги, заперечення на неї, колегія дійшла висновку апеляційну скаргу задовольнити частково з наступних підстав.

Відмовив в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2, який є правонаступником власника спірної квартири ОСОБА_5 суд першої інстанції виходив з того, що в момент вчинення угоди, договору дарування від 29.01.2015р. на користь свого онука, ОСОБА_4, дарувальник діяла свідомо і послідовно, всі її дії були спрямовані на відчуження житла. За висновком суду позивач не надав доказів щодо порушення його цивільних прав.

Колегія з вказаним висновком місцевого суду не погоджується.

По матеріалам справи встановлено, що позивач, як правонаступник власника спірної квартири, ОСОБА_5 оспорює законність двох правочинів.

Спірною є двохкімнатна квартира загальною площею 38,5кв.м №13, будинку №30 вул. Осипова в м. Одесі. ОСОБА_5 стала власником вказаного житла на підставі договору купівлі продажу від 13.03.2013р., який посвідчений приватним нотаріусом. За вказаною адресою була зареєстрована ОСОБА_5 та її син, ОСОБА_2Х (а.с.12, 158,т1).

На підставі договору дарування від 29.01.2015р. ОСОБА_5 подарувала, а ОСОБА_4 прийняв в дар спірну квартиру (а.с.84).

Новий власник спірного житла, відповідач ОСОБА_4 на другий день, тобто 30.01.2015р. розпорядився цим нерухомим майном.

На підставі договору купівлі продажу від 30.01.2015р. між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3 останній набув право власності на спірне майно.

Вказана угода була посвідчена приватним нотаріусом, продаж було вчинено за 278790грн.(а.с.147, т. 1).

При житті власника житла, ОСОБА_5, її представник, син, позивач ОСОБА_2 11.02.2015р. звернувся до суду з позовом про визнання угод недійсними на підставі с. 230 ч1 ЦК України, посилаючись на те, що правочини вчинені під впливом обману.

Після смерті матері, ОСОБА_5, яка померла 09.03.2015р. ОСОБА_2, її син, як правонаступник, був залучений до розгляду справи як позивач.

Відповідно до ст. 230 ч1 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення ( ст.229ч1 цього Кодексу) такий правочин визнається судом недійсним. За змістом зазначеної норми закону, обман має місце, якщо сторона правочину заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину другою стороною, або якщо вона замовчує їх існування. Такий позов може бути задоволено лише на вимогу сторони, яка вчинила правочин під впливом обману. Ознакою обману є умисел.

Посилаючись на те, що правочин від 29.01.2015р. був вчинений дарувальником ОСОБА_5 під впливом обману, позивач ОСОБА_2 пояснював, що вказане нерухоме майно, це єдина квартира його матері, своє житло вона цінила і ніколи не мала наміру ним розпорядитися. За цією адресою мати разом з ним була зареєстрована. Якщо б його матір знала, що на другий день після отримання у власність спірної квартири, її онук розпорядиться цією квартирою, отримає гроші і позбавить житла, вона би ніколи не підписувала документи за його проханням.

Договір дарування був укладений 29.01.2015р., вже 02 лютого 2015р. мати, яка була збентежена, повідомила позивачу ОСОБА_2, що за проханням онука, ОСОБА_4, який є його сином від першого шлюбу, вона підписала документи, але не розуміла які, та що саме підписувала. Позивач також звертав увагу на те, що його мати 1938р.н. була людиною похилого віку, страдала на хворобу очей, внаслідок чого лікувалася і дійсно не мала можливості з урахуванням віку, хвороби очей прочитати документи, які підписувала

. В матеріалах справи є виписка з клініки офтальмології ВМКЦ ПР, що підтверджує хоробу по зору ОСОБА_5О.(а.с.120-128,т1).

Приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7 представив копії документів, на підставі яких ним був посвідчений договір дарування від 29.01.2015р. (а.с.83-115).

З тексту договору дарування встановлено, що вказана угода була підписана сторонами у присутності нотаріуса у домі в АДРЕСА_3, у звязку з похилим віком та хворобою ОСОБА_5.

Позивач ОСОБА_2Х посилався на те, що всі документи, які підтверджували право власності його матері, ОСОБА_5 на спірну квартиру зберігалися у нього внаслідок хвороби матері.

По документам, що надав суду нотаріус встановлено, що при укладанні договору дарування від 29.01.2015р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був представлений не оригінал договору купівлі продажу ОСОБА_5 від 13.03.2013р., на підставі якого вона набула право власності на спірну квартиру, а Дублікат (а.с.92)

Щодо обставин отримання дублікату колегія зясувала наступне. В матеріалах справи є лист повідомлення приватного нотаріуса, яка видавала Дублікат договору купівлі продажу від 13.03.2013р. В листі зазначено, що Дублікат був виданий на імя ОСОБА_5, від імені якої діяв ОСОБА_4, відповідач та обдарований (а.с.116).

Зміст правочину згідно зі ст.203 ЦК України, не може суперечити ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.

Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасників правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Виходячи зі змісту ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, коли сторони мають повну уяву не тільки про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови.

Дав оцінку доказам, що зібрані по справі, колегія дійшла висновку, що ОСОБА_5 при укладанні договору дарування від 29.01.2015р. діяла під впливом обману зі сторони відповідача ОСОБА_4, який своїми діями підштовхував її до вчинення цього правочину, а отримавши бажане розпорядився спірною квартирою, отримав гроші, залишивши свою бабусю ОСОБА_5, свого батька, ОСОБА_2 без житла.

Представник відповідача ОСОБА_3 посилається на те, що права та інтереси ОСОБА_5 не були порушені, оскільки з квартири її ніхто не виселяв, залишилося незмінною її реєстрація в спірній квартирі. Ці доводи не дають підставу для відхилення апеляційної скарги, оскільки правового значення не мають.

Оскільки договір дарування від 29.01.2015р. між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 був вчинений під впливом обману, вказана угода визнається недійсною.

Став власником спірного житла на підставі договору дарування від 29.01.2015р. ОСОБА_4 розпорядився своєю власністю і 30.01.2015р. уклав з ОСОБА_3 нову угоду, договір купівлі продажу. Внаслідок вказаної угоди новим власником спірного житла став ОСОБА_3

ОСОБА_5, правонаступником якої виступає ОСОБА_2, не була стороною останньої угоди. Якщо після недійсного правочину, було укладено ще декілька, слід визнавати недійсними не всі правочини а лише перший і заявляти позов про витребування майна у останнього набувача за віндикаційним позовом.

З урахуванням зазначеного відсутні підстави задоволення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу від 30.01.2015р.

Керуючись ст. ст. 303,307ч1п2,309ч1п.п.3,4,316,317,319 ЦПК України, судова колегія,-

ВИРІШИЛА:

апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 07.07.2015р. по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними , - скасувати.

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання правочинів недійсними , - задовольнити частково.

Визнати недійсним договір дарування від 29.01.2015р., який був укладений між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_7, зареєстрований в реєстрі за №262 на підставі якого ОСОБА_5 (дарувальник) подарувала а ОСОБА_4 (обдарований) прийняв в дар квартиру за №13, будинку №30, вул. Осипова в м. Одесі.

В задоволені позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4, ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі продажу від 30.01.2015р., на підставі якого ОСОБА_4 продав, а ОСОБА_3 купив квартиру АДРЕСА_4, який був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу ОСОБА_8, зареєстрований в реєстрі за №74 , - відмовити.

Рішення набирає чинності негайно після його проголошення.

Рішення може бути оскаржено в касаційному порядку протягом 20 днів до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді апеляційного суду Одеської області: Н.Д. Плавич

ОСОБА_9

ОСОБА_10