АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого: Козлова С.П.,

суддів: Болтунової Л.М., Тамакулової В.О.,

за участю секретаря: Назаренко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про поновлення строків позовної давності, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивачка звернулася до суду з таким позовом, в якому, уточнюючи свої вимоги в ході судового розгляду справи, просила суд визнати за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння по вул. Паризькій Комуні, 32а в м. Дніпропетровську, яке складається з житлового будинку А -1 (№ 1-5 житлова кімната, площею 17,3 кв.м., № 1-6 житлова кімната, площею 11,2 кв.м.), як за подружжям у спільному майні подружжя, посилаючись на те, що воно було побудовано нею у період шлюбу з ОСОБА_5, в якому вона перебувала з 29.12.1967 року по 31.10.1986 року, тому в силу ст. ст. 22, 28 КпШС України має право на 1/2 його частину, а строки звернення з таким позовом пропущені нею з поважних причин, оскільки її право на домоволодіння ніхто не оспорював, вона користується ним до цього часу та виконала рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 315 від 17.03.1987 року.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року позов задоволено в повному обсязі - визнано за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину домоволодіння № 32а по вул. Паризькій Комуні в м. Дніпропетровську, яка складається з житлового будинку А-1 (№ 1-5 житлова кімната, площею 17, 3 кв.м., № 1-6 житлова кімната, площею 11, 2 кв.м.), як за подружжям у спільному майні подружжя, та вирішено питання про розподіл судових витрат по справі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати рішення суду та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовити, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду, обговоривши доводи скарги колегія суддів вважає, що вона підлягає задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Відповідно до ст. ст. 213, 214 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Проте зазначеним вимогам закону рішення суду не відповідає. Суд належним чином не з'ясував характер і суть заявлених позивних вимог, норм права, якими вони регулюються; не зазначив, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися позовні вимоги; не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам.

Визнаючи за ОСОБА_3 право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння, як за подружжям у спільному майні подружжя, суд виходив з того, що воно було збудовано подружжям ОСОБА_3 у період шлюбу, а на теперішній час в натурі збереглася тільки частина приміщень будинку, який раніше належав ОСОБА_5, і спір йдеться тільки за приміщення №1-5, площею 17,3 кв.м., і № 1-6, площею 11,2 кв.м..

З таким висновком суду погодитися не можна.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачка з 29.12.1967 року по 31.10.1986 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 та 04.10.1968 року у них народилась донька ОСОБА_6, яка вступила в зареєстрований шлюб з ОСОБА_7, змінивши своє прізвище на ОСОБА_7, та крім неї у ОСОБА_5 23.07.1972 року народилася ще одна донька ОСОБА_2 від іншої жінки, а 05.11.2002 року ОСОБА_5 помер і спадкоємцями першої черги за законом після його смерті є ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

На території домоволодіння № 32а по вул. Паризькій Комуні в м. Дніпропетровську, яке належало на праві приватної власності матері ОСОБА_5 ОСОБА_8, була розташована будівля Г-1, що представляла собою перероблений в житлове приміщення сарай, та після реєстрації шлюбу ОСОБА_3 з ОСОБА_5 стали мешкати в зазначеній будівлі і за власні кошти прибудували до неї прибудову, яка на той час складалася з двох кімнат, житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 50,1 кв.м..

Рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 386 від 09.04.1982 року за ОСОБА_5 було встановлено право власності і прийнято в експлуатацію житловий будинок під літ. Г-1 по вул. Паризькій Комуні, 32а, який складається з двох кімнат, житловою площею 28,5 кв.м., загальною площею 50,1 кв.м., також було розділено земельну ділянку по вул. Паризької Комуни, 32а в м. Дніпропетровську на дві окремі ділянки - земельну ділянка під № 32, площею 600 кв.м., виділено в постійне користування і 259 кв.м. в тимчасове користування ОСОБА_9 та ОСОБА_8, а земельну ділянку під № 32а, площею 191 кв.м., виділено в постійне користування ОСОБА_5 (т. 2 а. с. 61).

На підставі цього рішення відділом комунального господарства на імя ОСОБА_5 видано свідоцтво про право особистої власності на житловий будинок від 06.05.1982 року та зареєстровано в КП ДМБТІ за № 144 (т. 2 а. с. 38), а в 1984 році до спірного домоволодіння було самовільно прибудовано житлову кімнату, площею 22,6 кв.м., яку узаконено за ОСОБА_5, і прийнято вважати в будинку всього три кімнати, житловою площею 51,1 кв.м., загальною площею 72,7 кв.м., згідно рішення виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська №1192 від 22.10.1985 року (т. 2 а. с. 59), яке було скасовано рішенням виконавчого комітету Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська № 315 від 17.03.1987 року з наданням ОСОБА_3 дозволу провести прибудову кімнати №1-7 з подальшим узаконенням без визначення терміну виконання цього рішення і змінено рік забудови з 1958 року на 1971 рік (т. 2 а. с. 57 - 58), після чого до будинку були збудовані нові приміщення та згідно технічного паспорту від 05.05.2015 року він складається з наступних приміщень: на 1 поверху - приміщення №1 коридор, площею 11,6 кв.м., №2 коридор, площею 1,5 кв.м., №3 житлова кімната, площею 13,2 кв.м., №4 кухня, площею 11,9 кв.м., №5 санвузол, площею 6,5 кв.м., №6 - житлова кімната, площею 17,2 кв.м., №7 житлова кімната, площею 11,3 кв.м.; на 2 поверху - приміщення №8 коридор, площею 14,9 кв.м., №9 житлова кімната, площею 16,4 кв.м., №10 житлова кімната, площею 17,7 кв.м.; мансарда - №11 підсобне приміщення, площею 12,2 кв.м. і №12 підсобне приміщення, площею 14,6 кв.м., а всього загальна площа - 149,0 кв.м., житлова площа - 75,8 кв.м. (т. 2 а. с. 79 - 85).

Відповідно до ст. 22 КпШС України, який діяв на час виникнення спірних правовідносин, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжям має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.

Згідно ст. 25 КпШС України якщо майно, яке було власністю одного із подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя.

Відповідно до ст. 28 КпШС України у випадку поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу.

Згідно ст. 29 КпШС України якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому, суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу. Для вимоги про поділ майна, яке є спільною сумісною власністю розведеного подружжя, встановлюється трирічний строк позовної давності.

Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Між тим, дійшовши висновку про наявність у позивачки, як у дружини ОСОБА_5, права власності на 1/2 частину домоволодіння № 32а по вул. Паризькій Комуні в м. Дніпропетровську, яка складається з житлового будинку А -1 (№ 1-5 житлова кімната, площею 17, 3 кв.м., № 1-6 житлова кімната, площею 11, 2 кв.м.), суд вказані норми закону і обставини справи не врахував, залишивши поза увагою рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28.07.2011 року, яке набрало законної сили і яким вже було визнано право власності у порядку спадкування за законом на 1/2 частину домоволодіння № 32а по вул. Паризькій Комуні в м. Дніпропетровську за ОСОБА_2 та відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, в тому числі, про визнання за нею права власності на спірне майно, оскільки його власником був ОСОБА_5, про що їй було відомо з 1989 року, з якого вона у будинку не проживала, зареєстрована не була і за захистом своїх прав не зверталася (т. 2 а. с. 111 - 113), що спростовує також висновки суду про постійне, відкрите та добросовісне користування ним, сплату комунальних послуг, відсутність спору про її право власності на нього, виконання нею рішення виконкому Жовтневої районної ради м. Дніпропетровська за №315 від 17.03.1987 року про проведення прибудови без зазначення строку його виконання.

Крім того, в технічному паспорті від 05.05.2015 року не значаться приміщення №1-5, площею 17,3 кв.м., і № 1-6, площею 11,2 кв.м., на частину яких позивачка просила визнати за нею право власності, та їх в такому розмірі і під такими номерами в дійсності на цей час фактично не існує, оскільки позивачка перебудувала їх на інші приміщення - №1-6, площею 17,2 кв.м., і № 1-7, площею 11,3 кв.м., що перешкоджає виконанню рішення суду, яким задоволені такі вимоги.

З урахуванням викладеного колегія суддів вважає за необхідне ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального і процесуального права рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення на підставі ст. 309 ЦПК України та ст. 267 ЦК України про відмову в задоволенні заявлених позивачкою вимог.

Керуючись ст. ст. 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01 березня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_2 про поновлення строків позовної давності, визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння - відмовити.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Судді: