АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/1548/16 Справа № 202/1278/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - Зосименко С. Г. Доповідач - Варенко О.П.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - судді Варенко О.П.,

суддів - Городничої В.С., Лаченкової О.В.,

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпропетровську цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»

на заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року

у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

У січні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеним позовом до відповідачів, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № VIU0SK00000830 від 09.06.2005 року ОСОБА_2 отримав кредит у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 40,08% на рік, кінцевий термін повернення 07.06.2007 року. Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки від 09.06.2005 року, укладеним зі ОСОБА_3 та договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «А-Банк». Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим станом на 23.04.2013 року виникла заборгованість у розмірі 79884,16 грн., а саме: 4633,55 грн. заборгованість за кредитом, 26047,83 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 49202,78 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобовязань за договором. Просив стягнути з ОСОБА_2, ОСОБА_3 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість у розмірі 69884,16 грн. та судові витрати по справі, стягнути солідарно з відповідачів 10000 грн., стягнути з ОСОБА_2 витрати на юридичну допомогу у розмірі 3200 грн.

Заочним рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в повному обсязі.

В судове засідання сторони не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що відповідно до договору № VIU0SK00000830 від 09.06.2005 року ОСОБА_2 отримав кредит на споживчі цілі у розмірі 5000 грн. зі сплатою відсотків за користування кредитним лімітом у розмірі 40,08% на рік, кінцевий термін повернення 07.06.2007 року. Зобов'язання за даним договором було забезпечено договором поруки від 09.06.2005 року, укладеним зі ОСОБА_3 та договором поруки № 167 від 20.10.2010 року, укладеним з ПАТ «А-Банк».

Відповідач порушив умови укладеного договору, в зв'язку з чим, згідно розрахунку позивача, станом на 23.04.2013 року виникла заборгованість у розмірі 79884,16 грн., а саме: 4633,55 грн. заборгованість за кредитом, 26047,83 грн. заборгованість по процентам за користуванням кредиту, 49202,78 грн. пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог в частині стягнення заборгованості з ОСОБА_2, суд першої інстанції, керуючись ст. ст. 257, 258, 261, 267 ЦК України, п. п. 24, 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» виходив із того, що строки позовної давності сплили.

Однак з такими висновками неможливо погодитись з огляду на наступне.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Частиною першою статті 259 ЦК України закріплено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

Разом із тим згідно із частинами третьою, четвертою статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Із заявою про застосування позовної давності відповідач ОСОБА_2 до суду першої інстанції не звертався, а тому відсутні правові підстави для застосуванням судом позовної давності.

Крім того, висновок суду першої інстанції про те, що пункт 7 частини одинадцятої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів», яким кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув, не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, оскільки указана частина статті 11 Закону стосується позасудового порядку повернення споживчого кредиту і спрямована на те, щоб встановити судовий контроль за вирішенням таких вимог кредитодавця з метою захисту прав споживача як слабшої сторони договору споживчого кредиту.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та не врахував, що згідно із положеннями частини третьої статті 267 ЦК України за відсутності заяви сторони у спорі про застосування позовної давності правові підстави для його застосування відсутні. Дана позиція викладена в постанові Верховного Суду України у справі № 6-239-цс-14 від 04 лютого 2015 року.

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, позовні вимоги позивача в цій частині належним чином обґрунтовані і підлягають задоволенню, але частково, з огляду на таке:

Згідно зі ст.ст. 549, 550 ЦК України, неустойкою є штраф або пеня, та право на неї виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до вимог ст.ст. 549 - 552 ЦК України.

Згідно до положень ч.3 ст.551 ЦК України, - розмір неустойки (пеня, штраф) може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Таким чином, з урахуванням вимог ч. 3 ст. 551 ЦК України, а саме: з урахуванням того, що розмір пені значно перевищує розмір збитків та виходячи з засад виваженості, розумності та справедливості, колегія суддів вважає за можливе зменшити розмір пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором з 49202,78 грн. до 5000,00 грн., що буде відповідати вимогам закону та матеріалам справи. З огляду на зазначене, рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про стягнення з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача заборгованості за кредитним договором № VIU0SK00000830 станом на 23.04.2013 року у розмірі 35681 грн. 38 коп., а саме: 4633,55 грн. - заборгованість за кредитом, 26047,83 грн. - заборгованість по процентам за користуванням кредитом, 5000,00 грн. - пеня за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за кредитним договором з поручителя ОСОБА_3, суд першої інстанції обґрунтовано виходив із того, що строк дії кредитного договору № VIU0SK00000830 від 09.06.2005 року закінчився 07.06.2007 року, позовна давність за даним договором сплинула 07.06.2010 року. Позивач звернувся з позовом до суду 30.01.2014 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобовязання не пред'явить вимоги до поручителя.

Згідно п. 24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 30.03.2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішення спорів , що виникають із кредитних правовідносин» при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково. Пред'явленням вимоги до поручителя як направлення або вручення йому вимоги про погашення боргу так і пред'явлення до нього позову. При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам ст. 252 ЦК України.

Вимоги до ОСОБА_3, як до поручителя, банк на протязі 6 місяців після спливу строку дії договору не пред'являв.

В цій частині рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін, оскільки ухвалено відповідно до норм діюючого законодавства.

Апеляційна скарга позивача не містить доводів на спростування висновків суду першої інстанції в цій частині.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПАТ «Акцент-Банк» заборгованості у розмірі 10 000 грн., суд першої інстанції не врахував положення п. п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України, згідно із якими суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також з інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ст. 16 ЦПК України не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Оскільки не допускається об'єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом, суд відкриває провадження у справі в частині вимог, які належать до цивільної юрисдикції, і відмовляє у відкритті провадження у справі щодо вимог, розгляд яких проводиться за правилами іншого виду судочинства.

Вирішуючи позовні вимоги до ПАТ «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості у розмірі 10000 грн., суд першої інстанції зазначених вимог закону не врахував, вирішив спір, що виник між юридичними особами, який підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, розглянув його разом із вимогами, які вирішуються в порядку цивільного судочинства.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року № 6-1737цс15.

Враховуючи викладене, рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог ПАТ «ПриватБанк» до ПАТ «Акцент-Банк» підлягає скасуванню, а провадження у справі- закриттю, згідно ст.ст.205, 310 ЦПК України. Також, відповідно до вимог ч. 2 ст. 206 ЦПК України, доцільно повідомити ПАТ «ПриватБанк», що розгляд його позовних вимог до ПАТ «Акцент-Банк», про стягнення заборгованості за договором кредиту віднесено до юрисдикції господарських судів.

Відповідно до ст.88 ЦПК України з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» підлягають стягненню судові витрати у розмірі 749,30 грн.

Керуючись ст. 303, 307, 309, 310 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» - задовольнити частково.

Заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року- скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк», ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до Публічного акціонерного товариства «Акцент-Банк» про стягнення заборгованості за кредитним договором- закрити.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № VIUOSK00000830 від 09.06.2005 року станом на 23.04.2013 року у розмірі 35681 грн. 38 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом у розмірі 4633,55 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 26047,83 грн., пені за несвоєчасність виконання зобов'язань за договором у розмірі 5000,00 грн.

У задоволенні решти позовних вимог Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» в цій частині відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судові витрати у розмірі 749,30 грн.

В решті заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 06 травня 2015 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: О.П.Варенко

Судді: В.С.Городнича

О.В.Лаченкова