АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРНІВЕЦЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 лютого 2016 року м. Чернівці

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Чернівецької області у складі:

головуючого Винту Ю. М.

Суддів : Одинака О.О., Половінкіної Н.Ю.

При секретарі : Чубрей І.І.

За участю: представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» до ОСОБА_1, за апеляційною скаргою публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 листопада 2015 року,-

в с т а н о в и л а :

Публічне акціонерне товариство комерційний банк "ПриватБанк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на наступне.

Відповідно до укладеного договору №SAMDN982 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 05 жовтня 2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок та видав платіжну картку.

13.10.2005 року між банком та відповідачем була укладена додаткова угода, згідно якої ОСОБА_1 було надано платіжну картку з терміном дії 1 рік та встановленням кредитного ліміту у сумі 5000,00 доларів США.

Змінами кредитного ліміту Банк керувався п.3.2., п.3.3 Умов та Правил надання банківських послуг, де зазначено, що Клієнт дає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням банку і клієнт дає право банку в будь-який момент змінити кредитний ліміт.

Підписання даного договору є прямою і безумовною згодою позичальника щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту, встановленого банком відповідно до п.3.3. Умов та Правил надання банківських послуг.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана разом з умовами та правилами надання банківських послуг, правилами користування платіжною карткою та Тарифами банку, які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір, що підтверджується підписом у заяві.

В звязку з невиконаннями відповідачем умови договору та додаткової угоди станом на 06 квітня 2015 року заборгованість за кредитним договором становить 4351,00 доларів США, яка складається з: 2182,45 доларів США - заборгованість за кредитом, 1940,92 доларів США - заборгованість по процентам за користування кредитом, 21,46 доларів США - штраф (фіксована частина), 206,17 доларів США - штраф (процентна складова).

________________________________________________________________________________________________

№ 22ц-794/135/16р. Головуючий у 1 інстанції: Гончарова І. М.

Категорія : 19/27 Доповідач: Винту Ю.М.

Відповідно до умов кредитного договору ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на кредитну карту, з встановленим початковим кредитним лімітом у розмірі 5000.00 доларів США, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 13.20 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Тип карти - МС PLATINUM, валюта картрахунку долари США.

Особиста карта клієнта надає доступ відразу до 3 рахунків в 3 валютах (гривня, долар і євро). При цьому валютні рахунки (долар і євро) працюють в дебетному режимі (у межах залишку власних коштів на цих рахунках), а на гривневий встановлюється кредитний ліміт. В 2010 році оскільки клієнт мав елітну валютну карту банком було відкрито до кредитного договору додатковий рахунок № 0980 5218 5722 0711 (Валюта UАН), на який встановлений кредитний ліміт в розмірі 5199,84 гривень. На даному рахунку здійснювався облік комісій та відсотків за транзакціями здійсненими в гривні по кредитній картці згідно договору. З рахунку № 220711 не одноразово здійснювалося погашення заборгованості по основній кредитній картці клієнта, що ще раз підтверджує, що рахунок відкрито саме, як додатковий рахунок до кредитного договору SAMDN6982. Оскільки з рахунку № 2711 стягувалися відсотки та комісія за користування коштами по основній картці випущеної згідно договору SAMDN6982 дії являються підтвердженням, що даний рахунок являється додатковим до основного рахунку (по договору SAMDN6982), а факт підписання та повного виконання договору реструктуризації підтверджує розуміння та згоду клієнта з наявними правовідносинами та обов'язками по договору SAMDN6982.

Ч. 2, 3 ст. 205, ч. 2 ст. 642 ЦК України встановлює, що (навіть за відсутності доказів належного повідомлення боржника) якщо боржник сплачує відсотки та комісію, то пропозицію слід вважати прийнятою і угоду досконалою, так як фактичні дії вказують на прийняття пропозиції.

Згідно ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Діями про визнанням боргу є дії боржника безпосередньо по відношенню до кредитора, що свідчать про наявність боргу, в тому числі повідомлення боржника на адресу кредитора, яким боржник підтверджує наявність у нього заборгованості перед кредитором, відповідь на претензію, підписання боржником акта звірки розрахунків або іншого документа, в якому визначена його заборгованість, внесення часткового погашення заборгованості, в тому числі і погашення відсотків та комісій.

17.09.2012 року між ПАТ КБ «Приват Банк» та відповідачем було підписано договір реструктуризації.

Позивач посилався на те, що строк позовної давності ним не пропущено, адже позовна заява була направлена до суду першої інстанції 30.04.2015 року, а останнє погашення заборгованості відповідачем було здійснено 26.10.2014 року (договірне списання згідно п. 1.1.3.1.6 та п. 1.1.3.2.11 умов та правил надання банківських послуг).

Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 листопада 2015 року в позові відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач просить рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 листопада 2015 року скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення його позовних вимог. Приймаючи рішення по справі, суд першої інстанції дав неправильну оцінку зібраним доказам, зробив висновки, які не відповідають обставинам справи, порушив норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

Зібраними по справі доказами встановлено, що відповідно до укладеного договору про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 05 жовтня 2005 року ПАТ КБ «Приватбанк» відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок та видав платіжну картку.

13.10.2005 року між банком та відповідачем була укладена додаткова угода, згідно якої ОСОБА_1 було надано платіжну картку з терміном дії 1 рік та встановленням кредитного ліміту у сумі 5000,00 доларів США.

У звязку з невиконанням ОСОБА_1 умов договору від 05 жовтня 2005 року заочним рішенням Індустріального райсуду м.Дніпропетровська від 22 серпня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість 4 820,76 доларів США, що еквівалентно 38 437,39 грн., в тому числі 4531 долар США заборгованість за кредитом, 62,71 долар США - штраф (фіксована частина) 226,57 доларів США - штраф (процентна складова).

Відповідно до наданої виписки по рахунку заборгованість в розмірі 38 437,39 грн. було погашено відповідачем ОСОБА_1 під час проведення виконавчого провадження 07 лютого 2013 року.

Згідно із ст. 1071 ЦК України банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом чи договором між банком і клієнтом.

Згідно з п. 6.5 Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженої постановою Національного банку України від 21 січня 2004 року №22, якщо кредитором за договором є банк, що обслуговує платника, та право цього банку на здійснення договірного списання передбачається в договорі банківського рахунку або іншому договорі про надання банківських послуг. Договір може містити інформацію, яка потрібна банку для списання ним коштів з рахунку платника.

Як вбачається з виписки по рахунках ОСОБА_1 26 жовтня 2014 року банком відбулося автоматичне погашення заборгованості, з рахунка ОСОБА_1 було списано 12,93 долари США. однак як вбачається з цієї ж виписки заборгованість ОСОБА_1 була погашена до 26 жовтня 2014 року.

Враховуючи наведене, судом першої інстанції було зроблено правильний висновок, що позивачем не надано доказів на підтвердження того, що відповідачем вносилися грошові кошти на виконання договору після закінчення строку його дії та доказів на підтвердження того, що відповідач був обізнаний про зарахування зазначених коштів на рахунок погашення кредитної заборгованості.

Відповідно до пунктів 3.1.1,5.4 Правил користування платіжною карткою граничний строк дії картки (місяць і рік) указано на ній і вона дійсна до останнього календарного дня такого місяця, строк погашення процентів за кредитом визначено щомісячними платежами. А строк погашення кредиту в пому обсязі визначено останнім днем місяця вказаного на картці.

З матеріалів справи вбачається, що з моменту підписання договору між сторонами картка перевипускалась кілька разів. Останній раз картка була випущена банком і отримана ОСОБА_1 у 2009 році, на якій зазначено термін дії картки - 11/10, тобто - 30 листопада 2010р.

Таким чином, термін дії кредитного ліміту закінчився 30 листопада 2010 року.

Оскільки, термін дії якої картки закінчився 30.11.2010р., а нової картки після 30 листопада 2010 р. відповідач не замовляв і не отримував, ніяких видаткових операцій по простроченій карточці технічно відбуватися не могло.

Згідно правової позиції Верховного суду України у справі № 134 цс 14 вісловленої до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку за таким договором, що визначає місячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту. Перебіг строку позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

На спростування доводів відповідача позивач не надав суду першої та апеляційної інстанції належні та допустимі докази про отримання відповідачем банківських карт після 30 листопада 2010 року, а також доказів на підтвердження укладання між сторонами договору реструктурізації боргу, а з наданої копії генеральної угоди про реструктурізацію заборгованості(а.с.74) вбачається, що в ній йде мова про реструктурізацію заборгованості за кредитним договором №SAMDN4349, який не має ніякого відношення до договору №SAMDN982 про відкриття картрахунку та обслуговування платіжної картки від 05 жовтня 2005 року.

Відповідно до ст.ст.10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється виключно на засадах змагальності сторін. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст.131 ЦПК України сторони зобов'язані подати свої докази чи повідомити про них суд до або під час попереднього судового засідання у справі.

Всупереч вимогам ст.ст.60, 131 ЦПК України, позивач не надав суду першої інстанції належні та допустимі докази обґрунтованості заявлених ним позовних вимог.

Враховуючи наведене, колегія приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає нормам матеріального й процесуального права, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для його скасування.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 312, 314 ЦПК України, колегія суддів,-

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приват Банк» відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 27 листопада 2015 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена протягом двадцяти днів у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий : /підпис/

Судді : /підписи/

Згідно з оригіналом :