№ производства 2/646/318/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.02.2016 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова в складі:

головуючого - судді Шуліка Ю.В.

при секретарі - Кадацькій К.І.,

розглянувши у судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Перша Харківська державна нотаріальна контора, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини,

в с т а н о в и в :

Позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом, в якому зазначила, що квартира АДРЕСА_1 належала на праві власності її батькові ОСОБА_3 та його колишній дружині - відповідачці ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько помер. Оскільки між нею та відповідачкою склались складні стосунки, остання перешкоджала її спілкуванню з батьком, відповідачка не повідомила їй про смерть батька. У 2013 році вона отримала травму спини, після чого тривалий час лікувалась, також вона втратила сина, цю втрату тяжко переживає. Всі перелічені причини слугували тому, що вона не знала про смерть свого батька і тільки у серпні 2015 року випадково дізналась про це. Оскільки вона не відмовлялась від спадщини та своєчасно не звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини з поважних причин, необізнаності про смерть батька, позивачка просить визначити їй додатковий строк достатній для подачі заяви про прийняття спадщини.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити.

Відповідачка ОСОБА_2 позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та пояснила, що з ОСОБА_3 вони прожили у шлюбі 28 років. Вперше вони зареєстрували шлюб у 1975 році, але у 2000 році їх шлюб було розірвано. Через два роки чоловік запропонував їй знову зареєструвати шлюб, що вони і зробили у 2003 році та перебували у шлюбі до смерті чоловіка. Відносини між ними з чоловіком та його донькою ОСОБА_1, онуком її чоловіка складались нормально, позивачка з сином відвідували їх, вони разом святкували сімейні та інші свята, вона з чоловіком допомагали позивачці матеріально, оскільки у неї сильно хворів син. Коли у 2010 році син позивачки помер, вони з чоловіком взяли на себе низку питань, пов»язаних з похоронами. Після смерті сина позивачка припинила приходити до них, вони намагались підтримати її, але вона відмовлялась від спілкування. Її чоловік, батько позивачки, їздив до доньки, дзвонив їй, намагався повернути її до нормального життя, допомогти пережити втрату сина, але та постійно грубила йому. Приблизно у середині 2012 року її чоловік у черговий раз подзвонив до доньки, запрошував до себе, на що позивачка накричала на нього, сказала, що їй набридла його турбота. Після тої розмови, ОСОБА_3 дуже образився на доньку, заборонив дзвонити їй. З того часу спілкування батька та доньки припинилось взагалі, позивачка не тільки не приходила та не дзвонила батькові, а й не вітала його з днем народження. У лютому 2013 року ОСОБА_3 захворів, лікуватись у стаціонарі відмовлявся, через що його стан здоров»я помітно погіршувався. Вона хотіла повідомити позивачці про стан здоров»я батька, але чоловік категорично заборонив їй це робити, щоб вона не ослухалась його, знищив з блокноту номер телефону доньки. Поряд з цим, до самої смерті, він чекав та сподівався, що донька колись сама подзвонить йому. Через хворобу ОСОБА_3 припинив виходити з квартири, на початку літа 2013 року майже припинив підніматись з ліжка. Вона одна турбувалась про чоловіка, який потребував постійного догляду, не мав можливості сам обслуговувати себе. Після смерті чоловіка вона не повідомила позивачці про це, т.я. виконувала волю покійного. 23.04.2014 року позивачка вперше за тривалий час подзвонила, під час бесіди вона повідомила про смерть батька, про місце поховання, запропонувала поїхати до нього на цвинтар, що вони вдвох зробили у липні 2014 року, після чого, до звернення з даним позовом до суду, позивачка ніколи не з»являлась. Відповідачка просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1, оскільки та, на її думку, без будь-яких поважних причин не цікавилась батьком та пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини.

Представник ОСОБА_1 підтримала показання своєї довірительки, просила залишити без задоволення позовні вимоги ОСОБА_1

Представник третьої особи, Першої Харківської державної нотаріальної контори, до судового засідання не з»явився, надав суду листа про розгляд справи за відсутності третьої особи ( а.с.74).

Суд, вислухавши сторони, показання свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, дослідивши письмові докази у справи, прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1, виходячи з наступного.

Під час судового розгляду встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі з 1975 року по 2000 рік, та з 2002 року до дня смерті останнього ( а.с. 50). Позивачка у справі ОСОБА_1 рідна донька ОСОБА_3 (а.с.3).

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, про що свідчить копія свідоцтва про смерть (а.с. 4). Після його смерті відкрилась спадщина, частка квартири АДРЕСА_1, на підставі свідоцтва про право власності на житло зареєстрованої на праві спільної сумісної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_2 ( а.с.59), які на час смерті спадкодавця проживали та були зареєстровані у даній квартирі ( а.с.54).

Відповідно до ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи, часом відкриття спадщини є день смерті особи.

Згідно ст. 1261 ЦК України, сторони у справі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги за законом після смерті ОСОБА_3

Статтею 1269 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем має подати заяву нотаріуса про прийняття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно витребуваної судом копії спадкової справи ( а.с. 44-60) у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини звернулась дружина ОСОБА_3 ОСОБА_2, від інших спадкоємців заяви про прийняття спадщини або відмову від спадщини не надходили.

Позивачка вважає, що пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, оскільки не знала про смерть батька з вини відповідачки, яка це від неї скрила, тому просить визначити для неї додатковий строк для прийняття спадщини.

В обґрунтування своїх вимог під час судового розгляду позивачка зазначила, що через складні відносини з дружиною батька ОСОБА_2, вона не часто спілкувалась з батьком. Відповідачка ображала її та її сина, перешкоджала їх спілкуванню з батьком, не звала його до телефону, не впускала її до квартири батька, але з цього приводу вона ніколи нікуди не зверталась. ІНФОРМАЦІЯ_2 помер її єдиний син, після чого вона замкнулась в собі, фактично нікуди не ходила. Після травми спини, яку отримала у 2013 році, тривалий час проходила лікування, через поганий фізичний стан здоров»я та через тяжких психологічний стан після смерті сина, вона не відвідувала батька, т.я. їй це було тяжко зробити. У серпні 2015 року вона випадково, від колишнього співпрацівника свого батька, якого зустріла на вулиці, дізналась, що у вересні 2013 року батько помер. До тепер про місце поховання батька у відповідачки вона не цікавилась, воно їй не відомо, могилу батька вона не відвідувала.

Згідно ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Але суд не може погодитись з твердженням ОСОБА_1 про те, що строк для прийняття спадщини пропущений нею з поважних причин.

С показань самої ОСОБА_1, які нею також були надані в судовому засіданні, вбачається що докази щодо отримання нею травми спини та проходження лікування з цього приводу, відсутні, оскільки вона до лікарні не зверталась. Позивачкою у якості доказу надано єдину довідку Медичного центру діагностики та лікування «ЛаВитаСана», згідно якої ОСОБА_1 находилась на обстеженні та лікуванні у даному закладі з 2013 року, станом на 19.09.2015 року проходить курс лікування ( а.с. 6). З показань позивачки також вбачається, що на стаціонарному лікуванні у період з 2010 року по теперішній час вона не перебувала, за медичною допомогою до районної лікарні не зверталась, вищезазначений медичний заклад є єдиним куди вона декілька разів на рік зверталась для проходження обстеження та лікування амбулаторно, для чого, за кожен курс лікування, вона відвідувала даний медичний заклад, розташований на пр. Тракторобудівників у м. Харкові, 3-4 рази. Позивачка підтвердила суду, що мінімум один раз на місяць вона відвідувала могилу сина, розташовану на цвинтарі в районі ХТЗ, у 2013 році була вимушена займатись комунальними проблемами, які виникли через пожежу у під»їзді де вона проживає, а також у зв»язку з незаконними будівельними роботами сусіда, для чого неодноразово вона зверталась до різних інстанцій. Її двокімнатна квартира на АДРЕСА_2 знаходиться на даний час у вкрай поганому стані та потребує ремонту, вважає, що через позбавлення відповідачкою її права на спадщину, вона не може цього зробити, оскільки тривалий час ніде не працює та не має будь-яких доходів.

З показань свідка ОСОБА_4, допитаного за клопотанням позивачки, вбачається, що зі слів останньої йому відомо, що відносини з батьком у ОСОБА_1 були добрі, з відповідачкою навпаки, але вона не часто спілкувалась з батьком, тому не знала коли він помер, вперше про це дізналась у серпні 2015 року. При особистих спілкуваннях з позивачкою, які відбуватись приблизно чотири рази на рік, він відзначав поганий емоційний стан ОСОБА_1 після смерті сина.

Свідок ОСОБА_5 пояснила суду, що знайома з позивачкою з дитинства, особисто вони зустрічаються по декілька разів на рік, більше спілкуються за телефоном. Чи відвідувала позивачка батька протягом 2012 - 2013 років, їй не відомо, остання розповідала, що не може до нього додзвонитись, які стосунки були між позивачкою, батьком та відповідачкою, їй не відомо. Зі слів позивачки, у серпні 2015 року та про смерть батька дізналась випадково.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 пояснила суду, що проживає в одному будинку з відповідачкою та ОСОБА_3, у АДРЕСА_3, вони протягом багатьох років спілкуються сім»ями, тому також добре знає позивачку. Відносини між ОСОБА_3, його дружиною та ОСОБА_1 завжди були добрими, батько з дружиною ( відповідачкою) турбувались про ОСОБА_1, допомагали їй, як матеріально, так й продуктами харчування, фізично. Все це їй відомо, оскільки вона майне кожен день буває у квартирі подружжя ОСОБА_1, неодноразово була свідком вищенаведеного. Коли ОСОБА_3 захворів, допомагала дружині його доглядати. Свідок підтвердила в суді, що з 2010 року позивачка припинила приходити до батька, цікавитись його здоров»ям, життям взагалі. Від самого ОСОБА_3 їй відомо, що у 2012 році позивачка сильно образила його, після чого той також припинив спілкуватись з дочкою. Коли у лютому 2013 року ОСОБА_3 захворів, за ним доглядала тільки дружина, яка ніколи не залишала чоловіка, оскільки стан його здоров»я погіршувався, він потребував сторонньої допомоги. До останнього часу життя ОСОБА_3 чекав на дзвінок доньки, сподівався що донька згадає про нього, при цьому, категорично забороняв говорити про неї. Відповідачка ніколи не перешкоджала спілкуванню батька да доньки, намагалась переконати чоловіка про необхідність розповісти позивачці про його стан, ОСОБА_3, при бажанні, мав можливість зателефонувати доньці, т.я. на слух не скаржився, а телефон завжди був біля його ліжка. Після похорон ОСОБА_3 всі сусіди цікавились, коли з»явиться донька останнього, у квітні 2014 року від відповідачки стало відомо, що ОСОБА_1 зателефонувала, та що у липні 2014 року вони удвох їздили на могилу до батька позивачки.

Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_9 надали суду аналогічні показання. ОСОБА_7 крім того пояснила, що неодноразово була свідком добрих відносин між позивачкою та відповідачкою, за проханням ОСОБА_2 разом з останньою на своєму автомобілі, вона возила позивачці до дому тяжкі сумки з продуктами та домашньою консервацією. Все це було до 2012 року, поки, як розповідав сам ОСОБА_3, дочка не образила його, після чого він припинив спілкування з нею, забороняв дружині телефонувати дочці та звати на його похорон у разі смерті.

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає, що підстави для визначення позивачці додаткового строку для прийняття спадщини після смерті батька, відсутні.

Поважними причинами пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини є причини пов»язані з об»єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами є тривала хвороба спадкоємця, перебування тривалий час за межами України, перебування на строковій військовій службі у Збройних Силах України, тощо. Вказані поважні причини не можуть бути підтверджені тільки показаннями свідків.

Судом не можуть бути визнані поважними причинами для пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування спадщини, заповіту, невизначеність спадкоємців хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови, тощо.

Суд вважає, що позивачкою під час судового розгляду не доведено той факт, що вперше про смерть батька їй стало відомо лише у серпні 2015 року. Смерть спадкодавця ОСОБА_3 наступила не внаслідок не очікуваного нещасного випадку, а від тривалої хвороби, у похилому віці, 79 років. У позовні заяві позивачка також підтверджує, що її батько був хворою людиною, протягом тривалого часу хворів на діабет. На думку суду, ОСОБА_1 не доведено, що вона не мала можливості раніше дізнатися про смерть батька від родичів, спільних знайомих, сусідів, та інших осіб, т.я. проживала з ним в одному місті, поза межами України не перебувала, на стаціонарному лікуванні не перебувала, як було наведено вище, пересувалася містом, займалась вирішенням проблем, які виникали у неї протягом часу 2012-2015 років.

Посилання позивачки на відсутність можливості за станом здоров»я відвідувати та спілкуватись з батьком з середини 2012 року до того часу, коли вона дізналась про його смерть (серпень 2015 року), в судовому засіданні також нічим не доведені. Крім того, це суперечить показанням самої позивачки, згідно яких вона систематично пересувалась містом на великі відстані, а саме, на цвинтар, де похований її син, до медичного центру, зверталась до різних інстанцій за захистом своїх прав, коли у неї виникли комунальні проблеми.

З огляду на наведене, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

Керуючись ст..ст. 30, 60, 212 ЦПК України, районний суд,-

В И Р І Ш И В :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, 3-я особа: Перша Харківська державна нотаріальна контора, про надання додаткового строку для прийняття спадщини - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через районний суд протягом 10 днів після проголошення, а для осіб, які брали участь у справі але не були присутні при проголошенні рішення - у той самий строк з моменту отримання копії рішення.

Суддя Ю.В.Шуліка