АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6611/2016 Головуючий в 1 інстанції -Новак А.В.
Доповідач - Заришняк Г.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою Шохи Світлани Іванівни, діючої в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича фірма «Незабудка», на рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року в справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича фірма «Незабудка» до ОСОБА_2, Товариства з обмеженою відповідальністю «Фіротекс», Фонду державного майна України, Київської міської ради, Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві СоколянськийДмитро Вікторович про виділ в натурі частки позивача у нежилому приміщенні та припинення права спільної часткової власності, визнання права приватної власності на окреме нежитлове приміщення, зобов'язання провести державну реєстрацію права власності,-

В С Т А Н О В И Л А :

ТОВ «ТВФ «Незабудка» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_2, ТОВ «Фіротекс», Фонду державного майна України, Київської міської ради, Міністерства юстиції України, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - державний реєстратор прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Соколянський Д.В. про виділ в натурі частки позивача у нежилому приміщенні та припинення права спільної часткової власності, визнання права приватної власності на окреме нежитлове приміщення, зобов'язання провести державну реєстрацію права власності.

В обґрунтування позову Товариство зазначало, що на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 03.09.2007 року ТОВ «ТВФ «Незабудка» було придбано 33.9 кв. м. нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_1. Згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення в частині від 03.09.2007 року Товариством було придбано 97.3 кв. м нежилого приміщення за вказаною адресою, відповідно до договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 15.05.2002 року було придбано 223.2 кв. м вказаного приміщення, а всього Товариство є співвласником нежилого приміщення за адресою: АДРЕСА_2, площею 354.4 кв. м

В той же час, як вказує позивач, при обмірі площа приміщень фактично склала 359.4 кв. м., про що зазначено у технічному паспорті. Така розбіжність в метражі приміщень виникла у результаті змін у внутрішніх перегородках частини приміщень, що належать позивачу.

Згідно з висновком № 14 експертного будівельно-технічного дослідження від 15.04.2013 року, проведеного експертом Вець В.В., є можливим виділення нежилих приміщень загальною площею 359.4 кв. м, що належать ТОВ «Незабудка» на праві власності, в окреме приміщення.

В лютому 2014 р. Державна реєстраційна служба відмовила Товариству у реєстрації права власності на приміщення з посиланням на наявність підчисток та виправлень в Акті введення будівлі в експлуатацію, вказівок у правовстановлюючих документах про колективну форму власності, різних адрес приміщень, відсутність згоди всіх співвласників на реконструкцію нерухомого майна.

Станом на день пред'явлення позову Товариство не має технічної можливості усунути недоліки документів, які надавалися державному реєстратору прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у місті Києві Соколянському Д.В., а тому позбавлено можливості зареєструвати право власності на свою частку майна. Посилаючись на ст. 364 ЦК України, ТОВ «Незабудка» просило виділити Товариству в натурі його частку у нежилому приміщенні за адресою: АДРЕСА_2, а саме: приміщення площею 359.4 кв. м., які складаються з груп приміщень: № 39 підвалу, № 42 першого поверху; визнати за ТОВ «Незабудка» право власності на вказані окремі нежитлові приміщення та зобов'язати провести державну реєстрацію права приватної власності ТОВ «Незабудка» на нежитлові приміщення площею 359.4 кв. м., що розташовані за адресою: АДРЕСА_2, шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, та видати йому витяг (або інший підтверджуючий документ про реєстрацію права власності) з Державного реєстру прав власності на нерухоме майно та їх обтяження.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі Шоха С.І., діюча в інтересах ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Незабудка», посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову Товариства в повному обсязі.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Незабудка» підтримала апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник Фонду державного майна України покладався на розсуд суду.

Інші учасники судового процесу в судове засідання апеляційної інстанції не з'явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

В поданому клопотанні відповідач ОСОБА_2 не заперечував проти апеляційної скарги та просив здійснювати розгляд справи у його відсутність.

Директор ТОВ «Фіротекс» в поданій заяві визнав позовні вимог ТОВ «Незабудка» та просив розглянути справу у відсутність представника Товариства.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Незабудка» на підставі договору купівлі-продажу нежилого приміщення від 15.05.2002 р. придбало нежилі приміщення №39, 42 -магазин, загальною площею 223,30 кв. за адресою: АДРЕСА_1 в літері А (т.1 а.с. 22-25).

03.09.2007 р. позивачем згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення в частині куплено вбудоване нежиле приміщення в частині, що становить 6/100 від нежилих приміщень в будинку площею 1579, кв. м, яке розтащоване за адресою : АДРЕСА_2, загальною площею 97, 3 кв.м (т.1 а.с.9-13).

Згідно договору купівлі-продажу нежилого приміщення в частині-магазин ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Незабудка» придбано нежиле приміщення в частині -магазин, загальною площею 33,9 кв.м, яке розташоване по АДРЕСА_2, літера А, що становить 2/100 від нежилих приміщень в будинку (т.1 а.с.15-19).

Копії вказаних договорів купівлі - продажу приєднані до матеріалів справи, а оригінали їх оглянуті судом апеляційної інстанції. Зазначені договори були зареєстровані Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна відповідно до вимог закону, що діяв на час їх укладення.

Таким чином, згідно з доводами позивача, Товариство згідно правовстановлюючих документів є власником нежитлових приміщень за вказаною адресою загальною площею 354, 4 кв. м.

Разом з тим, із вказаних правовстановлюючих документів вбачається, що об'єктом реконструкції виступають приміщення з різними адресами.

При обмірі спірних нежитлових приміщень їх фактична площа склала 359,4 кв.м, тобто на 5 кв.м більше від тих, на які власником отримано право власності, що підтверджується даними технічних паспортів на приміщення та Висновком №14 експертно-будівельного дослідження від 15.04.2013 р. (т.1 а.с. 26-34,).

Згідно з довідкою Київського міського бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна від 14.06.2012 р. за №НЖ-2012 №6069, загальна площа та нумерація приміщень змінилися в результаті встановлення позивачем некапітальних перегородок (т.1 а.с. 50).

Відповідно до положень статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із зазначенням частки кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Згідно із частинами першою, третьою статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

За змістом цієї норми виділ частки зі спільного майна - це перехід частини цього майна у власність учасника спільної власності пропорційно його частки в праві спільної власності й припинення для цієї особи права на частку у спільному майні.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом та в ході розгляду не визначено розмір частки, яку він просить суд виділити йому у натурі.

Порядок проведення робіт з поділу, виділу та розрахунку часток житлових будинків, будівель, споруд, іншого нерухомого майна при підготовці проектних документів щодо можливості проведення цих робіт визначається Інструкцією № 55.

Так, згідно з пунктами 1.2, 2.1, 2.4 цієї Інструкції поділ об'єкта нерухомого майна (виділ частки) на окремі самостійні об'єкти нерухомого майна здійснюються відповідно до законодавства на підставі висновку щодо технічної можливості такого поділу (виділу) з дотриманням чинних будівельних норм та з наданням кожному об'єкту поштової адреси.

Пунктом 2.3 розділу 2 Інструкції № 55 передбачено, що не підлягають поділу об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти нерухомого майна. Питання щодо поділу об'єктів нерухомого майна може розглядатись лише після визнання права власності на них відповідно до закону.

Зазначені положення узгоджуються з нормами статей 316, 317, частинами першою, другою статті 376 ЦК України.

Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України право власності на новостворене майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації.

Як видно зі справи, реконструйоване позивачем спірне нежитлове приміщення не було у встановленому законом порядку прийняте в експлуатацію, тому суд не може взяти на себе повноваження державних органів, які відповідають за введення в експлуатацію реконструйованих приміщень.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-130 цс 13, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права, у розумінні ч. 1 ст. 376 ЦК України самочинним будівництвом є не тільки новостворений об'єкт, а і об'єкт нерухомості, який виник в результаті реконструкції, капітального ремонту, перебудови, надбудови уже існуючого об'єкта, здійснених без одержаного дозволу місцевих органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування, розробленої та затвердженої в установленому порядку проектної документації, дозволу на виконання будівельних робіт, наданого органами архітектурно-будівельного контролю, оскільки в результаті таких дій об'єкт втрачає тотожність з тим, на який власником (власниками) отримано право власності.

Об'єкти нерухомого майна, до складу яких входять самочинно збудовані (реконструйовані, переплановані) об'єкти не є об'єктами права власності (ч. 2 ст. 376 ЦК України), а тому не можуть бути предметом поділу (виділу) згідно із нормами ст. ст. 364, 367 ЦК України.

Як видно зі справи, Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Головного управління юстиції у м. Києві Соколянського Д.В. було відмовлено у державній реєстрації права власності за ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Незабудка» на нежитлове приміщення з реєстровим номером, що розташоване АДРЕСА_2, оскільки подані документи не відповідають вимогам та не дають змоги встановити відповідність заявлених прав документам, що їх посвідчують, зокрема, акт про приймання в експлуатацію не містить підпису керівника інспекції ДАБК та круглої печатки, а також відмітки про реєстрацію Інспекції ДАБК на титульному аркуші, де також містяться підчищення; відсутні дані про затвердження акту Голосіївською райдержадміністрацією м. Києва; документи не дають можливість встановити факт присвоєння об'єкту нерухомого майна адреси (об'єктом реконструкції виступають приміщення з різними адресами); акт не містить дані про те, що об'єктом реконструкції є окреме приміщення; документи не дають можливість встановити наявність згоди всіх співвласників на реконструкцію нерухомого майна, а також розподіл часток власників після реконструкції; площа нерухомого майна, визначена в акті про приймання в експлуатацію, не відповідає технічному паспорту (т.1 а.с. 59).

Дане рішення державного реєстратора відповідає зібраним у даній справі доказам і є чинним.

За таких обставин, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, порядок набуття права власності на спірне реконструйоване майно регламентовано законом у спосіб здійснення відповідної процедури з прийняттям такого нерухомого майна до експлуатації та здійснення державної реєстрації, при цьому процедура набуття права власності в даному випадку носить позасудовий характер, тому вимоги позивача про визнання права власності на спірне майно та виділ цього майна в натурі є безпідставними. Рішенням державного реєстратора прав на нерухоме майно обґрунтовано відмовлено позивачу у державній реєстрації права власності на спірні нежитлові приміщення, тому підстав для зобов»язання Державної реєстраційної служби України провести державну реєстрацію права власності позивача не вбачається.

З огляду на викладене, суд обгрунтовано відмовив у задоволенні позовних вимог ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Незабудка».

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасовано з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Держбуду України від 24.05.2001 р. №127, не належать до самочинного будівництва збільшення або зменшення площі за рахунок демонтування чи влаштування перегородок (без порушення несучих стін, несучих конструкцій, опор, балок), не заслуговують на увагу та не є підставою для задоволення позовних вимог ТОВ «Торгово-виробнича фірма «Незабудка», оскільки вказана Інструкція не звільняє позивача від прийняття такого приміщення в експлуатацію, та обов'язку вжиття заходів щодо присвоєння об'єкту нерухомості однакової адреси.

Керуючись 303, 307, 308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну Шохи Світлани Іванівни, діючої в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Торгово-виробнича фірма «Незабудка», відхилити.

Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 09 березня 2016 року залишити без зміни.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: