22-ц/775/826/2016(м)
Головуючий у 1 інстанції Ромахов В.І. Категорія 27 Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Донецької області у складі:

головуючого судді - Мальцевої Є.Є.

суддів - Песоцької Л.І., Ткаченко Т.Б.,

секретар - Брежнєв Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Маріуполі справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И Л А:

25.05.2016 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Представник в позові послався на те, що 14.09.2005 року відповідач отримав кредит в розмірі 1500,00 грн. із сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 36.00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Відповідач своїх обов'язків по сплаті кредиту та процентів за користування коштами не виконував належним чином, тому утворилась заборгованість станом на 29.02.2016 року в розмірі 38097,71 грн., що складається з 6046,38 грн. заборгованості за кредитом, 29760,96 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 500,00грн. - штрафу (фіксована частина) і 1790,37 - штрафу (процентна складова), яку Банк просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк».

Рішенням Волноваського районного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року у задоволенні позовної заяви ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_2 ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулася з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення від 11.08.2016 року та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» в повному обсязі. В обґрунтування доводів скарги посилається на те, що суд безпідставно застосував вимоги статей 257, п.1 ч.2 ст. 258 та ч.4 ст. 267 ЦК України і відмовив у задоволені позову внаслідок спливу позовної давності. Суд на порушення норм матеріального закону не застосував статті 525, 530, 629, 599,651 ЦК України і не зважив на те, що розрахунок відсотків здійснюється до повного погашення заборгованості за кредитом на суму залишку кредиту, оскільки договір не є розірваним або припиненим. Вважає, що договір не є припиненим або розірваним, оскільки строк дії договору 12 місяців, і він автоматично продовжується на той же строк, якщо жодна із сторін не інформує про припинення його дії. Таким чином, Банк звернувся до суду з даним позовом в межах позовної давності у зв'язку із неналежним виконанням відповідачем зобов'язань за кредитним договором, отже, позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки за умовами кредитного договору відсутні підстави для припинення щомісячного нарахування відсотків на суму простроченої заборгованості за кредитом, тому банк має право на отримання процентів за користування кредитними коштами за період з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року в межах позовної давності, визначеної статтею 257 ЦК України у розмірі 12927,16 грн..

У відповідності з вимогами ч.2 ст.305, ч.2 ст.197 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу у відсутності сторін, які були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки відповідачу, який надав письмові заперечення проти апеляційної скарги, та без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису.

Заслухавши доповідь судді, пояснення представника ПАТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_4, яка в судовому засіданні від 02 листопада 2016 року просила задовольнити апеляційну скаргу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення в межах апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 309 ЦПК України підставами для скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового рішення є: неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення або неправильне застосування норм матеріального або процесуального права.

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 14.09.2005 року на підставі письмової заяви ОСОБА_2 між закритим акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ КБ «ПриватБанк», та відповідачем укладений кредитний договір (далі - Договір) на Умовах надання банківських послуг, за яким банк відкрив позивачу картковий рахунок та видав кредитну картку з кредитним лімітом у сумі 1500,00 грн. зі сплатою процентів за користування коштами в розмірі 3% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення коштів, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною картою, Тарифами банку складає між ним та Банком Договір.

Відповідно до ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог , що звичайно ставляться.

Позивач виконав умови договору та надав кредит.

Відповідач свої зобовязання виконував неналежно, у звязку із чим виникла заборгованість. З наданого Банком розрахунку вбачається, що внаслідок порушення відповідачем строку та порядку погашення кредиту станом на 29.02.2016 року утворилась заборгованість в розмірі 38097,71 грн., що складається з 6046,38 грн. - заборгованість за кредитом, 29760,96 грн. заборгованість по процентах за користування кредитом, 500,00грн. - штраф (фіксована частина) і 1790,37 - штраф (процентна складова) (а.с.10-15).

Відповідно до ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти. За положеннями ст.. 1048 ЦК України проценти за договором займу (кредиту) нараховуються до дня фактичного повернення займу, якщо інше не передбачено договором.

Відповідно частини 1 статті 530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Строк виконання кожного щомісячного зобовязання, згідно частини 3 статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.

Згідно зі ст.ст.6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначені умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.1 ст.628, ст.629 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені між ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обовязковим для виконання сторонами.

Відповідно до матеріалів справи, 25.09.2008 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ КБ «ПриватБанк» із заявою (Вх. 175 від 26.09.2008 р.) в якій просив Банк закрити його розрахунковий рахунок, у випадку незгоди Банку з його заборгованістю за кредитом, звертатись з позовом до суду, оскільки він відмовляється добровільно погашати заборгованість.

Але суд першої інстанції виходив з того, що зобов'язання відповідача по поверненню кредиту було встановлено на строк дії кредитної картки, останній платіж відповідачем був проведений 29 серпня 2008 року, після чого він не вчиняв ніяких дій щодо повернення кредиту. Таким чином, початок перебігу позовної давності суд відраховував з 29.08.2008 року з дати, коли було здійснене останнє погашення заборгованості відповідачем, коли позивачеві стало відомо, що відповідач не вніс черговий місячний платіж. Отже, суд вважав, що такий строк закінчився 29.08.2011 року, позовну заяву подано позивачем лише 25.05.2016 року, тому відмовив в позові.

Суд дійшов висновку, що діями відповідача, який отримав кредитну картку і не виконав належним чином умови кредитного договору, дійсно було порушено право позивача, проте порушене право не підлягає захисту внаслідок спливу позовної давності, про застосування якої заявляє відповідач.

Колегія суддів з таким висновком погоджується частково.

З кредитного договору вбачається, що сторони встановили як строк дії договору - до строку дії картки (п.3.1 Умов, а.с.27), так і строки виконання зобов'язань зі щомісячним погашенням процентів у розмірі 36% на рік на залишок заборгованості (заява позичальника, п. 5.4 Умов а.с.28).

Таким чином погашення процентів та комісії в договорі визначено місяцями. Строк погашення кредиту в повному обсязі - не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці (п.5.4 Умов, а.с.28).

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

Після переривання перебіг позовної давності починається заново (чч. 1, 3 ст. 264 ЦК України).

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

У справі, яка переглядається, судом встановлено, що згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов'язаний здійснювати повернення процентів частинами (щомісячними платежами), тіло кредиту підлягало поверненню не пізніше останнього дня місяця, зазначеного на платіжній картці.

Оскільки умовами договору встановлені окремі самостійні зобов'язання, які деталізують обов'язок боржника повернути весь борг частинами та встановлюють самостійну відповідальність за невиконання цього обов'язку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Отже, аналізуючи умови договору сторін та зміст зазначених правових норм, слід дійти висновку про те, що у випадку неналежного виконання позичальником зобов'язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15.

За змістом частини третьої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Відповідач ОСОБА_2 11 серпня 2016 року заявив про застосування позовної давності (а.с.58).

Отже, висновок суду про відмову в позовних вимогах про стягнення заборгованості за тілом кредиту у звязку із спливом строку позовної давності є вірним, і колегія суддів не може з ним не погодитися.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Визначення поняття зобовязання міститься у частині першій статті 509 ЦК України.

Відповідно до цієї норми зобовязання це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку.

У разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Згідно зі статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином у встановлений термін відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Якщо в зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).

При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як "строк дії договору", так і "строк (термін) виконання зобовязання" (статті 530, 631 ЦК України).

Одним із видів порушення зобовязання є прострочення невиконання зобовязання в обумовлений сторонами строк.

При цьому перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до частини пятої статті 261 ЦК України за зобовязаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право предявити вимогу про виконання зобовязання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

За змістом статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно). Неустойка визначається як пеня та штраф і є грошовою сумою або іншим майном, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення зобов'язання.

Отже, вимоги Банку про стягнення штрафів з відповідача не можуть бути задоволені, тому доводи апеляційної скарги про незаконність рішення щодо відмови й в цих вимогах є безпідставними.

Разом із тим, за змістом частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.

Оскаржуючи рішення суду, позивач вказував про наявність підстав для стягнення з відповідача відсотків в межах строку позовної давності за період з 28.02.2013 року по 29.02.2016 року .

Згідно статті 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Оскільки кошти за кредитним договором в належному розмірі повернуто не було, проценти за кредитом підлягають стягненню з відповідача у межах строку позовної давності.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Між тим, суд першої інстанції не зважив на те, що борг не повернуто, заборгованість по кредиту позичальником не сплачена, і кредитор має право на отримання відсотків за користування грошима, тому суду всупереч вимогам закону відмовив у стягненні процентів за кредитом в межах строку позовної давності.

Зі справи вбачається, що позивач розрахував заборгованість по процентам станом на 29.02.2016 року, а до суду з позовом звернувся 25.05.2016 року. Отже? виходячи з розрахунку заборгованості Банку, яка не оспорена і не спростована позивачем, на користь Банку підлягає стягненню сума процентів по кредиту за період з 30.05.2013 року по 29.02.2016 року в розмірі 12153,23 грн..

Таким чином, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми заборгованості за процентами за користування кредитом, з ухваленням рішення про часткове стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом за період з 30 травня 2013 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 12153,23 гривень. В решті рішення скасуванню або зміні не підлягає.

У звязку і частковим задоволенням позовних вимог Банку з відповідача на його користь у відповідності до вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених вимог в розмірі 427,18 грн. (31% від суми судового збору1378 грн., сплаченого позивачем при зверненні до суду). Крім того, з відповідача підлягає відшкодуванню сума судових витрат, понесених позивачем при апеляційному оскарженні судового рішення 496,89 грн. ( 31% від сплаченої Банком суми 1515,8 грн.). Таким чином, відповідач повинен відшкодувати Банку судові витрати на суму 897,07 грн..

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309, 313, 314, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Волноваського районного суду Донецької області від 11 серпня 2016 року скасувати в частині відмови у задоволенні позову про стягнення суми заборгованості за процентами за користування кредитом.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» про стягнення заборгованості за процентами за користування кредитом задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за процентами за кредитним договором б/н від 14.09.2005 року за період з 30.05.2013 року по 29 лютого 2016 року в розмірі 12153 (дванадцять тисяч сто пятдесят три) гривень 23 коп..

В решті залишити рішення без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» у відшкодування судових витрат 897 (вісімсот девяносто сім) гривень 07 копійок.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Судді :