№ апеляційного провадження: 22-ц/796/6041/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Піхур О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Шкоріна О.І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

8 червня 2016 року Колегія суддів Судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Шкоріної О.І.,

суддів: Антоненко Н.О., Стрижеуса А.М.,

при секретарі: Юрченко А.С.,

за участю: позивача - ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до Старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Мороз Лесі Євгенівни про стягнення коштів, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Мороз Л.Є. про стягнення коштів.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що рішенням Кам'янець - Подільського міськрайонного суду Хмельницької області стягнуто з ВАТ «КБ «Надра» на його користь суму банківського вкладу в розмірі 17280 грн. та нараховані відсотки за фактичний період перебування коштів на рахунку згідно договору № 751653 строкового банківського вкладу (депозиту).

Виконавчий лист пред'явлений до виконання, проте до цього часу рішення суду не виконано.

Зазначив, що всупереч вимогам ст. 534 ЦК України державний виконавець при виконання рішення суду порушила черговість погашення за грошовим зобов'язанням.

Ухвалою Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року за результатами розгляду його скарги в порядку ст. 383 ЦПК України, визнано дії державного виконавця протиправними та незаконними.

20 липня 2015 року він отримав постанову про закінчення виконавчого провадження №198832234.

Вважає, що кошти в розмірі 22 742, 03 грн., що підлягали стягненню з ВАТ «КБ «Надра» на його користь станом на 31 листопада 2011 року нестягнуті з вини державного виконавця, а тому просив стягнути завдані збитки з відповідача.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 9 лютого 2016 року відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до Старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві МорозЛ.Є. про стягнення коштів.

Не погоджуючись з зазначеним рішенням, позивач ОСОБА_3, подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.

Зазначив, що рішення є необґрунтованим, оскільки судом неповно були з'ясовані обставини, що мають значення для її вирішення, допущено невідповідність висновків суду обставинам справи, не досліджено докази у справі та не оцінені судом у їх сукупності та взаємозв'язку.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_3 доводи апеляційної скарги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити.

В судове засідання не з'явилася відповідач - старший державний виконавець ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Мороз Л.Є., про день та час розгляду справи повідомлена у встановленому законом порядку, про причини своєї неявки суд не повідомила, у зв'язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у її відсутність відповідно до вимог, передбачених ч.2 ст.305 ЦПК України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явились у судове засідання, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення залишенню без змін на підставі наступного.

Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про державну виконавчу службу» державний виконавець є представником влади і здійснює примусове виконання судових рішень, постановлених іменем України, та рішень інших органів (посадових осіб), виконання яких покладено на державну виконавчу службу, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави

Згідно ч. 2 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» збитки, заподіяні державним виконавцем громадянам чи юридичним особам при здійсненні виконавчого провадження, підлягають відшкодуванню в порядку, передбаченому законом.

Судом установлено, що 11 червня 2010 року старшим державним виконавцем Каращук К.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №19832234 на підставі виконавчого листа № 2-1613/09, який виданий 10 березня 2010 року Кам'янець - Подільським міськрайонним судом Хмельницької області про стягнення з ВАТ «КБ «Надра» на користь ОСОБА_3 суму банківського вкладу в розмірі 17280 грн. та нараховані відсотки за фактичний період перебування коштів на рахунку згідно договору № 751653 строкового банківського вкладу (депозиту) «Мій вибір», оформленого в рамках послуг ПП «Базовий» № 1404005 від 16 січня 2009 року, 30 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду цивільної справи, 30 грн. витрат на юридичну допомогу та 683 грн. втрат майнового характеру за прострочення виплати суми вкладу (а.с.6).

Ухвалою Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року було задоволено скаргу ОСОБА_3 на дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві Мороз Л.Є..

Ухвалою Апеляційного суду Хмельницької області від 15 квітня 2015 року було залишено ухвалу Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 20 лютого 2015 року без змін.

Як на підставу своїх вимог ОСОБА_3 посилається на те, що з вини відповідача старшого державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Шевченківського районного управління юстиції у м.Києві Мороз Л.Є., не виконано рішення суду за 2010 рік про стягнення з ВАТ КБ «Надра» на його користь грошових коштів в розмірі 22 741 грн. 03 коп. Дії відповідача визнано судовим рішенням неправомірними, в зв'язку з чим, просив стягнути з державного виконавця матеріальну шкоду в розмірі 22 741 грн. 03 коп..

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди, суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для його задоволення, в зв'язку з тим, що позов пред'явлено до неналежного відповідача.

Так, ст. 56 Конституції України проголошує право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Згідно ч. 3 ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» та ч. 2 ст. 86 Закону України «Про виконавче провадження» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Відповідно до ст. 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Частиною 1 ст. 1174 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ в п. 28 Постанови «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» від 07.02.2014 № 6, при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування завданої шкоди рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень статті 56 Конституції України, статті 11 Закону «Про державну виконавчу службу», частини другої статті 87 Закону «Про виконавче провадження», а також з положень статей 1173, 1174 ЦК України і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв'язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини.

Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби.

Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» передбачено, що виконання рішень суду про стягнення коштів, боржником за якими є державний орган, здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, в межах відповідних бюджетних призначень шляхом списання коштів з рахунків такого державного органу, а в разі відсутності у зазначеного державного органу відповідних призначень - за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.

Державна казначейська служба України є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів України (Положення про Державну казначейську службу України Затверджене Указом Президента України від 13.04. 2011 N 460/2011).

Згідно вказаного вище Положення, Державна казначейська служба відповідно до покладених на неї завдань здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

Судом першої інстанції встановлено відсутність обов'язку старшого державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м.Києві Мороз Л.Є. відповідати за даним позовом, а такий обов'язок покладено на іншу особу.

Як убачається з матеріалів справи, в судовому засіданні позивач не заявляв клопотання про заміну неналежного відповідача або залучення до розгляду іншої особи, в якості співвідповідача. Оскільки така заміна неналежного відповідача належним може відбутися тільки за ініціативою позивача, тому суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволенні позовних вимог.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо,а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення суду, ухваленого в даній справі, підстави до скасування якого відсутні.

Керуючись ст.ст. 218, 304, 307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 9 лютого 2016 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: