Коростишівський районний суд Житомирської області
Справа № 280/1739/15-ц
Провадження № 2/280/152/16
РІШЕННЯ

Іменем України

12 лютого 2016 року м.Коростишів

Коростишівький районний суд,Житомирської області в складі:

головуючого судді Щербаченко І.В.,

при секретарі Бондаренко Н.С.,

за участю: прокурора Каленчука А.Д., позивача ОСОБА_1, представника позивача ОСОБА_2, відповідача ОСОБА_3,представника відповідача ОСОБА_4,представника третьої особи Наумова О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Коростишів,цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, третя особа відділ опіки та піклування Коростишівської районної державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до відповідача про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої дитини-доньки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що з 06.04.2013 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі,який був розірваний згідно рішення Коростишівського районного суду,Житомирської області. Шлюбні відносини сторони припинили в січні 2015 року,з того часу сторони проживають окремо,позивач наймає житло,оскільки воно у неї відсутнє,мешкає в ньому разом із донькою у АДРЕСА_1,відповідач залишився проживати із своїми батьками. З часу окремого проживання сторін,відповідач самоусунувся від дитини,перестав спілкуватися з нею,займатися її вихованням,інформацією щодо місця проживання дитини володів,не надавав в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини. Згідно рішення Коростишівського районного суду,Житомирської області з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до повноліття дитини. Відповідач в подальшому аліменти на сплачував,ніяких коштів на утримання дитини не надавав,самостійно позивачу було важко утримувати дитини,так як вона перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку,враховуючи складні умови проживання,позивача взято на облік у Коростишівське РУПСЗН,як малозабезпену,призначено соціальну допомогу. Відповідач протягом тривалого періоду- більше ніж 10 місяців ухиляється від виконання своїх батьків обов,язків: життям дитини не цікавиться,не турбується про її виховання,фізичний та духовний розвиток,позивач вважає,що таке ставлення відповідача свідчить про його умисне ухилення від виконання батьківських обов,язків. Працівниками Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області було проведено опитування сусідів позивача щодо неналежного виконання батьківських обов,язків відповідачем відносно малолітньої доньки,які пояснили,що вихованням та утриманням малолітньої ОСОБА_6,2012 року народження,займається позивач з моменту її переїзду та дитини на АДРЕСА_1,відповідача ні разу не бачили,щоб він приходив до дитини,щось їй купував чи цікавився її вихованням. В ході проведення перевірки опитати особисто чи в телефонному режимі відповідача з даного приводу та провести з ним відповідну профілактичну,роз,яснювальну,попереджувальну роботу та в разі необхідності притягнути до кримінальної відповідальності не представилось можливим, оскільки в телефонному режимі відповідач на зв,язок не виходив,за вказаним місцем проживання був відсутній. Позивач влаштувала дитину в дошкільний навчальний заклад яслі-садок №5 «Льонок» в лютому 2015 року,щоб мати можливість працевлаштуватися на повний робочий день,позивач проходить стажування на посаді бухгалтера в ФОП «ОСОБА_21».Відповідач не піклується про стан здоров,я доньки,в серпні 2015 року донька захворіла,позивач перебувала з нею на лікуванні у дитячому відділенні Коростишівської ЦРЛ,для обстеження та лікування дитини були потрібні кошти,позивач зателефонувала відповідачу із проханням надати кошти,він надав на потреби тільки 200 гривень. Позивач змушена була позичати кошти: у майбутнього роботодавця ОСОБА_7 позивач попросила в борг 1000 гривень. У вересні 2015 року дитина знову захворіла,у неї виявили шум у серці,позивач була знову змушена брати кошти в борг,оскільки було видано направлення до Житомирської обласної центральної лікарні,так як відповідач відмовився надати допомогу. Відповідач ухиляється від своїх обов,язків,фінансового забезпечення дитині не надає,є працездатним,доказом ухилення відповідача з виховання та утримання дитини є довідка ДВС про те.що заборгованість по аліментах станом на 01.11.2015 року становить 4580,65 гривень. Позивач просила позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1,стягнути понесені нею судові витрати.

Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала,надала пояснення, аналогічні, викладеним в позовній заяві,просила позов задовольнити в повному обсязі,оскільки відповідач аліменти не сплачує,у додаткових витратах на утримання дитини участі не приймає,дитина знаходиться на повному її утриманні.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позбавити відповідача батьківських прав,оскільки відповідач тривалий час належним чином не виконує своїх батьківських обов,язків-більше ніж 10 місяців,не надає матеріальної допомоги на утримання доньки,не турбується про неї,про її фізичний,духовний та моральний розвиток.

Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю,пояснив,що з січня 2015 року він з позивачем припинив шлюбні відносини,позивач з донькою проживає окремо,кошти на оплату житла,яке орендує позивач,відповідач не надає. Заборгованість по аліментах утворилась у зв,язку з тим,що відповідач не мав роботи,не міг працевлаштуватися,на теперішній час він працює неофіційно,має певний дохід та сплачує аліменти. Відповідач пояснив,що коли донька захворіла він придбав ліки,вартість яких склала 170 гривень,більших матеріальних можливостей не мав. Пояснив,що між ним та позивачем склались неприязні стосунки,позивач не бажає давати йому дитину, у зв,язку з чим його батько-дідусь доньки- ОСОБА_6,ОСОБА_8, забирав дитину на вихідні дні,через тиждень,відповідач в той час проживав разом із батьками,на теперішній час у відповідача інша сім,я,він проживає окремо від батьків. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник відповідача у судовому засіданні не визнав позовні вимоги повністю, вважає їх безпідставними та такими,що не підлягають задоволенню,оскільки відповідач не ухиляється від виконання своїх батьківських обов,язків по утриманню та вихованню дитини,аліменти не сплачував,у зв,язку з тим, що не міг працевлаштуватися, на теперішній час відповідач сплачує аліменти, працює неофіційно, надав копії поштових переказів аліментів, які відповідач сплатив на користь позивача за жовтень, листопад, грудень 2015 року та січень 2016 року. Пояснив,що відповідач у жовтні 2015 року звертався до органу опіки та піклування Коростишівської райдержадміністрації щодо встановлення йому днів спілкування з неповнолітньою дитиною-донькою ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, яка залишена на утриманні та вихованні своєї матері ОСОБА_1 ,згідно рішення Коростишівського районного суду,яким шлюб між сторонами був розірваний,за тих підстав,що батько дитини також має право приймати участь у вихованні та особистому спілкуванні з дитиною,враховуючи те,що дитина малолітня,колишня дружина перешкоджає у цьому.

Свідок ОСОБА_9 у судовому засіданні пояснила,що позивач разом із дитиною проживала у неї,вона їй надавала матеріальну допомогу,за кошти свідка робили ремонт у квартирі,яку позивач орендувала,позичала позивачу кошти на життєві потреби,позивач їй за це заборгувала приблизно 10000 гривень. Відповідач допомоги матеріальної позивачу не надавав,дитиною не цікавився,виказував погрози свідку, щоб вона не втручались у їх особисті відносини. Позивач продавала свої речі, щоб отримати кошти, свідок допомагала позивачу влаштувати дитину в дитсадок. В кінці літа 2015 року свідок давала гроші ОСОБА_10 в розмірі 2000 гривень,щоб він передав їх позивачу для лікування дитини сторін. Свідку відомо,що відповідач купив дешеві ліки,сума складала до 100 гривень.

Свідок ОСОБА_10 в судовому засіданні пояснив,що дійсно ОСОБА_9 у літній період 2015 року давала йому гроші,які він передав позивачу ОСОБА_1 для лікування її дитини.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні пояснив,що він є рідним братом позивача ОСОБА_1,йому відомо,що його сестра не проживає разом із відповідачем,відповідач особисто не приходив до дитини,свідок бачив,що приходив батько відповідача.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні пояснила,що вона є матір,ю відповідача,позивач проживала у них близько 4 років,з середини січня позивач з дитиною з ними не проживають,позивач проживає окремо, відповідач до доньки ставився добре,свідок особисто давала кошти, приблизно 400 гривень, відповідачу,щоб він передав їх ОСОБА_1 для лікування онуки ОСОБА_6,оскільки відповідач не міг знайти роботу,та не мав ніяких доходів. З цієї причини відповідач не мав можливості платити аліменти,зараз він їх сплачує на користь позивача на утримання доньки,так як працює неофіційно. Свідок пояснила,що не знає причину розриву стосунків між сином та позивачем,вона не бачила бійки між сином та позивачем,не бачила сварок,бачила один раз,як позивач плакала,з якої причини, вона не знає. У вересні 2015 року онука була у них вдома,дідусь-батько відповідача,купив їй курточку,син купив костюм.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснила,що є сусідкою родини відповідача,зі слів ОСОБА_12-матері відповідача,їй відомо, що батько відповідача- ОСОБА_8 дідусь малолітньої ОСОБА_6, на її день народження купив онуці куртку,костюм,колготи. Причина розірвання стосунків між сторонами свідку не відома. Свідок пояснила,що онука була у родини відповідача у вересні 2015 року,її син ОСОБА_14,разом із батьком відповідача їздили до позивача на машині сина свідка,за проханням батька відповідача ОСОБА_8,та забирала онуку до себе.

Представник третьої особи -начальник служби у справах дітей Коростишівської райдержадміністрації у судовому засіданні просив не брати до уваги висновок органу опіки та піклування Коростишівської райдержадміністрації від 02.11.2015 року,який знаходиться в матеріалах цивільної справи та відповідно до якого визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1,оскільки вважає,що згідно встановленим обставинам в судовому засіданні позовні вимоги необхідно задовольнити в повному обсязі та позбавити батьківських прав відповідача ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1,просив прийняти до уваги, відповідно до ст.19 СК України,висновок наданий ним у судовому засіданні.

Прокурор у судовому засіданні підтримав позовні вимоги про позбавлення ОСОБА_3 батьківських прав відносно його дитини ОСОБА_6, вважав доцільним позбавити ОСОБА_3 батьківських прав відносно його малолітньої дитини ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Суд, вислухавши пояснення сторін, представників сторін, свідків, представника третьої особи, думку прокурора, дослідивши письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Таким чином між ОСОБА_3 та дитиною виникли правовідносини з приводу виховання та матеріального забезпечення до досягнення ОСОБА_6 повноліття.

Стаття 213 ЦПК України визначає, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні

Згідно ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають з встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Згідно з ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

Відповідно до п. п. 15, 16 постанови пленуму Верховного Суду України N 3 від 30 березня 2007 року "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав" позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно утримують та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України.

Пунктом 16 цієї постанови передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками.

Стаття 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року N 789-XII, визначає, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Під час будь-якого розгляду згідно з пунктом 1цієї статті всім заінтересованим сторонам надається можливість брати участь у розгляді та викладати свою точку зору. Держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

В державі Україна законодавчо встановлений пріоритет сімейного виховання дитини (ст. 5 Сімейного кодексу України), а позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків.

Позивач ОСОБА_1 та відповідач ОСОБА_3 разом не мешкають, фактичні шлюбні відносини між ними припинено з січня 2015 року,мають неприязні стосунки.

Рішенням Коростишівського районного суду, Житомирської області від 22 квітня 2015 року шлюб між сторонами розірваний,малолітня дитина-ОСОБА_6 залишена на вихованні та проживанні з матір,ю.

Згідно відповіді начальника Коростишівського РВ УМВС України в Житомирській області від 14.09.2015 року,заяву позивача ОСОБА_1,з приводу опитування сусідів позивача щодо неналежного виконання батьківських обв,язків ОСОБА_3розглянуто,відносно малолітньої доньки ОСОБА_6,опитано сусудів за місцем проживання малолітньої доньки ОСОБА_6,2012 року народження,а саме:ОСОБА_17,ОСОБА_18,які пояснили,що вихованням та утриманням малолітньої ОСОБА_6,2012 року народження,займається позивач,а щодо виконання батьківських обов,язків ОСОБА_3,конкретно сказати нічого не можуть,тільки те,що вони з моменту переїзду позивача в АДРЕСА_1,ні разу не бачили,щоб колишній чоловік ОСОБА_3 приходив до доньки,купував їй щось чи цікавився її вихованням. В ході перевірки опитати особисто чи в телефонному режимі ОСОБА_3 з даного приводу та провести з ним відповідну профілактичну,роз,яснювально-попереджувальну роботу та в разі необхідності притягнути до адміністративної відповідальності не представилось можливим,так як за вказаною адресою його не має,в телефонному режимі на зв,язок не виходить.

Згідно довідки,виданої Коростишівським РУПСЗН від 17.09.2015 року, позивач ОСОБА_1 знаходиться на обліку та отримує державну соціальну допомогу малозабезпеченим сім,ям.

Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментах за виконавчим листом №280/102/15-ц від 18.03.2015 року,виданого Коростишівським районним судом, Житомирської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 аліментів в розмірі 500,00 гривень щомісячно на дитину-доньку ОСОБА_3,2012 року народження,заборгованість станом на 01.02.2016 року становить 4330,65 гривень, аліменти ОСОБА_3 у відповідному розмірі не сплачуються.

Разом з тим, відповідачем надано копії п'ятьох квитанцій про поштові перекази аліментів на ім`я ОСОБА_3 у жовтні,листопаді,грудні 2015 року,січні 2016 року на загальну суму 2256,00 гривень.

Згідно висновку органу опіки та піклування Коростишівської районної державної адміністрації №02-36/4138 від 02.11.2015 року, визнано недоцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 відносно малолітньої доньки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1.

Згідно акту обстеження житлово-побутових умов відповідача ОСОБА_3, за адресою: АДРЕСА_2, станом на 14.12.2015 року, складеного комісією у складі:депутату виборчого округу №10 ОСОБА_19, сусідів-ОСОБА_13,ОСОБА_20,встановлено,що відповідач проживає у будинку матері ОСОБА_12,умови проживання в будинку задовільні.

Інших доказів на підтвердження своїх позовних вимог та заперечень проти позову сторонами по справі суду надано не було, правом заявити клопотання щодо надання додаткових доказів або їх витребування сторони не скористалися.

Оцінюючі зібрані та досліджені у судовому засіданні докази, суд враховує ставлення батька до дитини,який любить дитину, бажає приймати участь у її вихованні, має з нею добрі взаємовідносини, інші обставини справи, зокрема те, що недостатньо часте спілкування ОСОБА_3 С.В. з дитиною значним чином пов'язано з відповідними об`єктивним обставинами, неможливістю спілкування з дитиною у відсутності позивачки та лише за її дозволом, той факт, що наявність заборгованості зі сплати аліментів пов'язана із тимчасовими фінансовими негараздами, наразі відповідачем вжито заходів для сплати аліментів на утримання дитини у необхідному розмірі та погашення заборгованості.

З урахуванням наведеного, суд вважає, що під час судового розгляду не доведена винна поведінка ОСОБА_3 щодо неналежного виконання батьківських обов'язків відносно доньки ОСОБА_6, не встановлено ухилення відповідача від виховання своєї дитини та свідомого нехтування ним батьківськими обов'язками. Обставини, на які посилається позивач ОСОБА_1 не є підставою для застосування до відповідача ОСОБА_3 такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав.

Суд не приймає до уваги думку представника третьої особи,з посиланнями останнього,як на висновок відповідно до вимог ст.19 СК України,оскільки за правилами ст.19 ч.5 СК України,орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв,язання спору на підставі відомостей,одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини,батьків,інших осіб,які бажають проживати з дитиною,брать участь у її вихованні,а також на підставі інших документів,які стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування має базуватися на ретельному з,ясуванні обставин справи.

Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

За вказаних обставин, суд вважає ,що у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення його батьківських відносно малолітньої дитини-доньки ОСОБА_6,ІНФОРМАЦІЯ_1, слід відмовити у повному обсязі.

На підставі ст.ст. 47, 48, 51, 52 Конституції України, ст.5, ст. 164 ч.1 п.2, ст. 165 СК України, керуючись ст. ст. 10,11, 60, 88, 209, 212, 214, 215, 217, 218 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про позбавлення батьківських прав відмовити.

Вступну та резолютивну частини рішення проголошено 12 лютого 2016 року.

Повний текст рішення виготовлено 17 лютого 2016 року.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів від дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть направити апеляційну скаргу протягом 10 днів від дня одержання копії цього рішення.

Суддя: І.В.Щербаченко