Справа № 296/4412/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" червня 2016 р. м.Житомир

Корольовський районний суд м. Житомира в складі:

головуючого судді Шалоти К.В.,

за участю секретаря судового засідання Яковенко О.В.,

заявника ОСОБА_1,

заінтересованих осіб: ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4,

розглянувши y відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1, заінтересовані особи: орган опіки та піклування в особі виконавчого комітету Житомирської міської ради, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про надання права на шлюб,-

В С Т А Н О В И В :

У травні 2016 року неповнолітня ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про надання права на шлюб з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, посилаючись на те, що вони мають спільне бажання одружитися і створити сім'ю, однак неможливості одружитися через недосягнення заявницею шлюбного віку.

Заявник у судовому засіданні вимоги заяви підтримала та просила їх задовольнити.

Заінтересована особа ОСОБА_4 в судовому засіданні висловив своє бажання на укладення шлюбу з неповнолітньою ОСОБА_1 та просив заяву задовольнити.

Батьки заявниці ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в судовому засіданні вказали, що не заперечують проти укладення шлюбу доньки з ОСОБА_4 та просили задовольнити заяву.

Представник органу опіки та піклування у судове засідання не з"явився, направив заяву про розгляд справи за його відсутності, проти надання заявниці право на шлюб не заперечував.

Заслухавши заявницю, думку заінтересованої особи, з якою заявник бажає укласти шлюб, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Із наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження серії І-ТП №106319, виданого Житомирським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану 22 листопада 2000 року, вбачається, що заявниця ОСОБА_1 народилася 05 листопада 2000 року, тобто шлюбного віку не досягла.

В судовому засіданні встановлено, що особа з якою заявник бажає укласти шлюб ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, досяг шлюбного віку, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ВН №611275, виданого Житомирським РС УДМС України в Житомирській області 28 серпня 2013 року.

Відповідно до статті 21 Сімейного кодексу України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 4 Сімейного кодексу України особа, яка досягла шлюбного віку, має право на створення сім'ї. У випадках, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу, сім'ю може створити особа, яка не досягла шлюбного віку.

Частиною першою статті 22 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років.

В силу частини другої статті 23 Сімейного кодексу України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам.

Частиною першою статті 51 Конституції України проголошується, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї.

Відповідно до стаття 21, частина друга статті 22, частини перша статті 32 Основного Закону України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані; ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Статтею 12 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України 17 липня 1997 року, встановлено, що чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право на шлюб і створення сімї згідно з національними законами, які регулюють здійснення цього права.

Доцільним буде зазначити, що шлюбний вік складна правова категорія, основою для визначення якої є не тільки здатність до статевого життя і зачаття дитини. Шлюбний вік визначається з урахуванням статевої зрілості, завершення фізичного росту організму, стану психічного, розумового, морального та соціального розвитку людини, які в комплексі мають забезпечити здатність її до виконання нової суспільної ролі дружини, матері, чоловіка, батька.

Водночас Суд вважає, що обмеження щодо реалізації конституційних прав і свобод не можуть бути свавільними та несправедливими, вони мають встановлюватися виключно Конституцією і законами України, переслідувати легітимну мету, бути обумовленими суспільною необхідністю досягнення цієї мети, пропорційними та обґрунтованими, у разі обмеження конституційного права або свободи законодавець зобовязаний запровадити таке правове регулювання, яке дасть можливість оптимально досягти легітимної мети з мінімальним втручанням у реалізацію цього права або свободи і не порушувати сутнісний зміст такого права.

У судовому засіданні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 пояснили, що мають взаємні почуття любові та засвідчують своє прагнення до одруження та бажання створити сімю, яка вже фактично склалася, вказували, що заявниця є вагітною та бажає народити дитину у шлюбі.

Відповідно до довідки №741/48 від 13.05.2016 р. ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, знаходиться під наглядом лікаря акушер-гінеколога з приводу вагітності 17-18 тижнів.

Батьки заявниці ОСОБА_2, ОСОБА_3 у судовому засіданні підтримали бажання їх неповнолітньої доньки на одруження та висловили свою згоду на укладення нею шлюбу.

Згідно з частиною першою статті 8 Основного Закону України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права, будучи одним з основних принципів демократичного суспільства, передбачає судовий контроль над втручанням у право кожної людини на свободу; конституційне право людини на судовий захист є гарантією усіх прав і свобод людини і громадянина (Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003, від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004).

З огляду на викладене, на думку Суду недосягнення особою шістнадцятирічного віку не може позбавляти її інших конституційних прав і свобод чи обмежувати їх у спосіб, що нівелює їхню сутність.

Таким чином, Суд вважає, що держава, виконуючи свій головний обовязок - утвердження і забезпечення прав і свобод людини (частина друга статті 3 Конституції України) - повинна не тільки утримуватися від порушень чи непропорційних обмежень прав і свобод людини, але й вживати належних заходів для забезпечення можливості їх повної реалізації кожним, хто перебуває під її юрисдикцією.

З огляду на викладене, враховуючи, що під час розгляду справи, Судом встановлено, що бажання створити сім"ю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 грунтується на їх вільному волевиявленні та відповідає інтересам неповнолітньої, а саме її подальшому життєвому наміру створити сім'ю, реалізувати себе як матір та дружину, взяти на себе права та обов'язки одного з подружжя, тобто цілком заслуговує на таке особисте нематеріальне право, як право на шлюб, суд за вказаних обставин вважає за можливе надати заявниці ОСОБА_1 дозвіл на шлюб з ОСОБА_4 до досягнення нею шлюбного віку.

Керуючись статтями 8, 22, 32, 51 Конституції України, статтями 3, 10, 57 - 60, 212 - 215, 235 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_1 про надання права на шлюб, задовольнити.

Надати право на шлюб ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_4, з ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення суду може бути оскаржене до апеляційного суду Житомирської області через Корольовський районний суд м.Житомира шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Cуддя К. В. Шалота