АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/4933/16 Справа № 205/6291/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Єлізаренко І.А.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого Єлізаренко І.А.

суддів Калиновського А.Б., Варенко О.П.,

за участі секретаря Гулієва М.І.о

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 на рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Дніпропетровської міської ради, Виконкому Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_4 Держгеокадастру у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_4 Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання частково незаконним та скасування рішень Виконкому Дніпропетровської міської ради в частині передачі у приватну власність та користування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу на земельні ділянки та скасування державної реєстрації обєктів, -

ВСТАНОВИЛА:

У липні 2013 року ОСОБА_3 звернувся з позовом до Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_4 Держкомзему у м. Дніпропетровську, ОСОБА_4 Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області, Виконкому Дніпропетровської міської ради , ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_8, Реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області про визнання частково незаконним та скасування рішень Виконкому Дніпропетровської міської ради в частині передачі у приватну власність та користування земельних ділянок, визнання недійсними державних актів про право власності на земельні ділянки, скасування державної реєстрації права власності на земельні ділянки, визнання недійсним договору купівлі-продажу на земельні ділянки та скасування державної реєстрації обєктів.

В обґрунтування позовних вимог, які в ході судового розгляду справи неодноразово уточнювалися, позивач посилався на те, що домоволодіння за адресою м.Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 64, яке розташоване на земельній ділянці площею 1 996 кв.м. належить йому на праві власності в порядку спадкування за заповітом після смерті його батьків ОСОБА_9 та ОСОБА_10 на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 липня 1997 року, виданого Другою Дніпропетровської державною нотаріальною конторою за реєстровим №4-1905 та №4-1903. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці, належало його батькам на підставі свідоцтва про спадщину від 08 грудня 1971 року після смерті діда ОСОБА_11, яке належало померлому на підставі договору забудови, посвідченого Другою нотаріальною конторою м. Дніпропетровська 17 грудня 1952 року за реєстровим №2-2715, зареєстрованого в МБТІ 17 березня 1964 року за реєстровим №169-33. З метою приватизації земельної ділянки він звернувся до управління Держкомзему у м. Дніпропетровську Дніпропетровської області, однак, приватизувати земельну ділянку в межах визначених технічною документацією на його домоволодіння неможливо у звязку із неспівпадінням фактичного розташування межових знаків і захоплення земельної ділянки з боку його сусідів - ОСОБА_5, та ОСОБА_6 Зазначив, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є співвласниками по 1/2 частки домоволодіння по вул. Хорольська, 66. Відповідно до державного акту від 23 липня 1999 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 07 липня 1999 року №1313, земельна ділянка 0,0815 га за адресою вул. Хорольська, 66 була передана у приватну власність ОСОБА_5 Державний акт IV-ДП 053362 Д №018305 код ДЗК 81342014 від 23 липня 1999 року було зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №018305. Згідно державного акту від 19 жовтня 1998 року, виданого на підставі рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 20 серпня 1998 року №1651 земельна ділянка 0,0900 га за адресою вул. Хорольська, 66 була передана в приватну власність ОСОБА_6 Вказаний державний акт серія ДП 053362 Д №018306 код ДЗК 81342013 від 16 жовтня 1998 року зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №018306. Зазначені рішення міськвиконкому та вищевказані державні акти суперечать вимогам ст.ст.30, 42 ЗК України в редакції 1991 року видані на право приватної власності на одну земельну ділянку, на якій розташовано домоволодіння за однією поштовою адресою: вул. Хорольська, 66, що знаходиться у спільній частковій власності ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Державні акти, видані ОСОБА_5 та ОСОБА_6, відображають частину площі земельної ділянки, яка фактично надана йому та яка знаходиться в його користуванні. Помилка в державних актах на землю ОСОБА_5 та ОСОБА_6 була вчинена на етапі виготовлення технічної документації із землеустрою. Площа передана в приватну власність не відповідає заяві громадянина, назва суміжних землекористувачів в акті не відповідає опису меж на плані земельної ділянки. Конфігурація земельної ділянки виконаної в технічній документації не збігається з конфігурацією земельної ділянки, визначеною в правовстановлюючих документах про спадщину на ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Підписів на технічній документації щодо погодження меж земельної ділянки відповідачів ОСОБА_5 та ОСОБА_6, він не ставив. Відповідно до Інструкції про порядок, складання, видачі, реєстрації і державних актів на право приватної власності на землю і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженою наказом Держкомзему України від 04 травня 1999 року №43, не передбачено можливості внесення змін у державний акт шляхом його виправлення, оскільки це тягне за собою переробку усієї технічної документації, у звязку з чим державні акти слід визнати недійсними. У державних актах зазначено, що вони видані на підставі рішень міськвиконкому та зазначені рішення підлягають визнанню в судовому порядку незаконними, тому просив просить визнати частково незаконним та скасувати рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17 червня 1999 року №1313 в частині передачі земельної ділянки 0,0815 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 66 в приватну власність ОСОБА_5; державний акт ІY-ДП 053362 Д №018305 код ДЗК 81342014 від 23 липня 1999 року виданий Дніпропетровською міською радою на земельну ділянку за адресою: вул. Хорольська, 66 м. Дніпропетровськ на ОСОБА_5, зареєстрований в книзі записів державних актів на право ватної приватної власності на землю №018305 визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію; визнати частково незаконним та скасувати рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 20 серпня 1998 року №1651 в частині передачі земельної ділянки 0,0900 га за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 66 в приватну власність ОСОБА_6; державний акт серія ДП 053362 Д №018306 код ДЗК 81342013 від 16 жовтня 1998 року, виданий Дніпропетровською міською радою на земельну ділянку за адресою: вул. Хорольська, 66 м. Дніпропетровськ на ОСОБА_6, зареєстрований в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю №018306 визнати недійсним та скасувати його державну реєстрацію; скасувати державну реєстрацію в Поземельній книзі та в Державному земельному кадастрі відомості про право власності на земельну ділянку по вул. Хорольська, 66 м. Дніпропетровськ, Дніпропетровська область кадастровий № :08:327:0034; № :08:327:0033; №:08:327:0031; № :08:327:003; визнати недійсним договір купівлі-продажу земельних ділянок від 13 грудня 2013 року № 798 зареєстрованого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_12, який було укладено між ОСОБА_5 та ОСОБА_7, та скасувати в Єдиному державному реєстрі реєстрацію обєктів №01 та №01.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 17 лютого 2016 року замінено неналежних відповідачів ОСОБА_4 Держкомзему у м. Дніпропетровську на ОСОБА_4 Держгеокадастру у м. Дніпропетровську та ОСОБА_4 Держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області на управління Держгеокадастру у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області (т.3 а.с.8).

Рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 представник ОСОБА_3 просить рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу відхилити з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Згідно ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, позивачу ОСОБА_3 належить спадкове майно а саме: ? частина жилого будинку № 64 в м.Дніпропетровську, по вул. Хорольській, який розташований на земельній ділянці площею 1 996 кв.м., що належав батькові позивача ОСОБА_9, який помер 16 грудня 1996 року (т.1 а.с.13).

Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09 липня 1997 року, посвідченого державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_13, позивачу ОСОБА_3 належить спадкове майно, що складається із ? частини житлового будинку № 64 в м. Дніпропетровську, по вул. Хорольській, розташованого на земельній ділянці площею 1 996 кв.м., який належав матері позивача ОСОБА_10, яка померла 18 листопада 1994 року (т.1 а.с. 14).

Згідно архівної довідки, виданої Державним архівом Дніпропетровської області 22 листопада 2013 року, вбачається, що рішенням виконкому Дніпропетровської міської ради депутатів трудящих від 12 грудня 1973 року №697 «Про перейменування вулиць, провулків та площ м.Дніпропетровська» вулиця «Мостова» в Ленінському районі м.Дніпропетровська було перейменована на вулицю «Хорольська» (т.1 а.с.95).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 10 липня 1993 року, виданого Другою Дніпропетровською державною нотаріальною конторою ОСОБА_14, спадкоємцями нерухомого майна ОСОБА_15, який помер 11 жовтня 1991 року, є в рівних частках по ? кожний: ОСОБА_5 - дочка померлого та ОСОБА_6 син померлого. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво про право на спадщину за законом, складається із: ? частини жилого будинку із відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 66, розташованого на земельній ділянці розміром 2 000 кв.м. (т.1 а.с.25, 92).

Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10 липня 1993 року, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14, на підставі заповіту, посвідченого державним нотаріусом Другої Дніпропетровської державної нотаріальної контори ОСОБА_14 та зареєстрованого в реєстрі за №І-1656, спадкоємцями ? частини нерухомого майна, а саме жилого будинку з відповідною частиною господарських та побутових будівель та споруд, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 66, який розміщений на земельній ділянці розміром 2 000 кв.м., після смерті ОСОБА_16, померлої 06 січня 1993 року, є відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (т.1 а.с.94).

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1313 від 17 червня 1999 року про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська, затверджені матеріали земельно-кадастрової інвентаризації та передано безоплатно у приватну власність та надано у користування громадянам земельні ділянки у Ленінському районі (т.1 а.с.6, 68, 69).

Згідно списку громадян, яким передаються у приватну власність та надаються у користування земельні ділянки у Ленінському районі м. Дніпропетровська архівного управління Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_5 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08149 га по вул. Хорольській, 66 в м.Дніпропетровську (т. 1 а.с.8, 64-67).

Рішенням виконавчого комітету Дніпропетровської міської ради №1651 від 20 серпня 1998 року про передачу у приватну власність та надання у користування земельних ділянок громадянам у Ленінському районі м. Дніпропетровська, передано безоплатно у приватну власність та надано у користування громадянам земельні ділянки у Ленінському районі (т.1 а.с. 10, 62, 63).

Згідно списку громадян, яким передаються у приватну власність та надаються у користування земельні ділянки у Ленінському районі м. Дніпропетровська архівного управління Дніпропетровської міської ради, ОСОБА_6 передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,08998 га по вул. Хорольській, 66 в м.Дніпропетровську (т.1 а.с.11, 64-67).

З матеріалів справи вбачається, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ДП №053362 від 23 липня 1998 року відповідачу ОСОБА_5 на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,0815 га, що розташована на території Ленінського району м. Дніпропетровська по вул. Хорольській, 66, яка призначена для обслуговування житлового будинку, акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №018305 (т.1 а.с.9).

Відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ДП Д* №018306 від 16 жовтня 1998 року відповідачу ОСОБА_6 належить земельна ділянка площею 0,0900 га, що розташована на території Ленінського району м. Дніпропетровська по вул. Хорольській, 66, яка призначена для обслуговування житлового будинку, вказаний акт було зареєстровано в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №018306 (т.1 а.с. 12).

З матеріалів справи вбачається, у 2013 році позивач звертався до ОСОБА_4 держземагенства у Дніпропетровському районі Дніпропетровської області із заявою щодо скасування вищевказаних рішень Виконкому Дніпропетровської міської ради, та йому було розяснено, що з приводу вказаного питання ОСОБА_3 необхідно звернутися до суду (т.1 а.с.23).

ОСОБА_1, у червні 2013 року позивач ОСОБА_3 звертався до Дніпропетровської міської ради із питанням щодо земельного спору стосовно узгодження меж земельної ділянки по вул. Хоролівській, 64 та скасування приватизації земельної ділянки по вул. Хоролівській, 66, та йому було розяснено, що він має право з приводу зазначеного питання звернутися до суду (т.1 а.с. 81, 82).

З матеріалів справи вбачається, що 13 грудня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу ? частки житлового будинку з відповідними господарськими та побутовими спорудами, який розташований за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Хорольська, 66 на земельній ділянці загальною площею 0,0815 га, кадастрові номери :08:327:0033 та :08:327:0034 (т.1 а.с.201, 202).

13 грудня 2013 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_7 було укладено договір купівлі-продажу земельних ділянок, які розташовані на території Ленінського району м.Дніпропетровська за адресою: вул. Хорольська, 66, загальна площа 0,0773 га цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер :08:327:0034 та земельну ділянку загальною площею 0,0042 га, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд; кадастровий номер :08:327:0033 (т.1 а.с.196, 197).

Звернувшись до суду із вищевказаними позовними вимогами, які неодноразову в ході судового розгляду справи уточнювалися, позивач ОСОБА_3 посилався на те, що з метою приватизації належної йому земельної ділянки, він звернувся до управління Держкомзему у м.Дніпропетровську Дніпропетровської області, однак приватизувати земельну ділянку в межах визначених технічною документацією на його домоволодіння неможливо у звязку із неспівпадінням фактичного розташування межових знаків, а тому він звернувся до суду із вказаними позовними вимогами для вирішення зазначеного питання (т.1 а.с.2-5, 180-183, 224-227, т.2 а.с.86-91, 241-243).

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2015 року у справі було призначено судову земельно-технічну експертизу, проведення якою було доручено Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (т.2 а.с.128-130).

Відповідно до висновку №2376-15 комісійної судової земельно-технічної експертизи від 16 листопада 2015 року Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз було встановлено, що не можливо визначити який порядок користування земельними ділянками по вул. Хорольській, 66 та по вул. Хорольській, 64 в м.Дніпропетровську склався для обслуговування означених домоволодінь з 1953 року і до моменту приватизації землі відповідачами.

Не можливо визначити чи змінювалися межі земельних ділянок за вказаними адресами з 1953 року. Не можливо визначити чи відрізняється фактична площа, конфігурація земельних ділянок та її межі від площі і конфігурації, зазначених в технічних документах.

Не можливо визначити чи було порушено з боку когось із землекористувачів межі до моменту прийняття рішень міськвиконкому існуючій раніше між земельними ділянками 66 по вул. Хорольська, в м.Дніпропетровську та 64 по вул. Хорольська, в м.Дніпропетровську.

ОСОБА_1 з вищевказаного висновку №2376-15 комісійної судової земельно-технічної експертизи від 16 листопада 2015 року вбачається, що межові знаки між земельними ділянками по вул. Хорольська, 66 в м. Дніпропетровську по вул. Хорольська, 64 в. м.Дніпропетровську в натурі (на місцевості) не встановлені, крім того не можливо визначити чи відповідають рішення виконкому Дніпропетровської міської ради від 17 червня 1999 року №1313 та від 20 серпня 1998 року №1615 в частині передачі у власність відповідачам ОСОБА_5 та ОСОБА_6 земельні ділянки вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування(т.2 а.с.207-222).

Слід зазначити, що із вищевказаного висновку №2376-15 комісійної судової земельно-технічної експертизи вбачається, що надана технічна документація щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_5 02.01 обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, вул. Хорольська, 66, Ленінський район, (кадастрові номери :08:327:0034 та :08:327:0033), виготовлена ДП «Центр Державного земельного кадастру» Дніпропетровська регіональна філія, 2013 рік та технічна документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) гр. ОСОБА_6 02.01 обслуговування жилого будинку, господарський будівель та споруд вул. Хорольська, 66, Ленінський район, (кадастрові номери :08:327:0031 та :08:327:0032), виготовлена ДП «Центр Державного земельного кадастру» Дніпропетровська регіональна філія, 2013 рік не відповідає вимогам земельного законодавства та іншим нормативним документам з питань землеустрою та землекористування (т.2 а.с. 207- 222).

ОСОБА_1 у вказаному висновку було зазначено, що не можливо визначити, чи були надані вірні дані при проведенні технічної документації при встановленні меж в натурі при процедурі оформлення державних актів на земельну ділянку по вул. Хорольська, 66 м.Дніпропетровськ та не можливо визначити, чи відповідають розміри земельної ділянки та її конфігурація по вул. Хорольска, 66 в м. Дніпропетровську, вказані в технічному звіті з геодезичних робіт щодо відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд №096893 від 2012 року. Технічному звіту щодо виносу меж земельної ділянки в натурі від 2013 року (т.2 а.с.207-222).

Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Указана норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права полягає у позбавленні його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Згідно із частинами третьою, четвертою статті 18 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) придбання земельних ділянок, що перебувають у колективній або приватній власності, провадиться за договором купівлі-продажу, який посвідчується у нотаріальному порядку. Договір купівлі-продажу земельної ділянки і документ про оплату вартості землі є підставою для відведення земельної ділянки в натурі (на місцевості) і видачі державного акта на право власності.

Частиною першою статті 22 ЗК України 1990 року (в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Крім того, згідно зі статтею 125 ЗК України 2001 року право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Відповідно до частини другої, третьої статті 152 ЗК України 2001 року власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.

Статтею 321 ЦК України встановлено непорушність права власності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За змістом статті 391 ЦК України та статті 155 ЗК України 2001 року власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним.

За таких обставин порушення, невизнання або оспорювання права власності особи на земельну ділянку є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

ОСОБА_1 ж правова позиція викладена у постанові Верховного суду України від 18 травня 2016 року №6-558цс15.

Крім того, слід зазначити документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року, дію якої зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених Декретом Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок» (далі - Декрет).

Пунктом 3 Декрету встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього Декрету, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 Декрету визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку.

Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 13 березня 1992 року № 2200-XII «Про прискорення земельної реформи та приватизацію землі», Декрету Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 і Порядку передачі земельних ділянок у приватну власність громадянам України; нормативно-правовий акт № 10 від 15 лютого 1993 року наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року № 10, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26 лютого 1993 року за № 7, земельні ділянки, надані громадянам для ведення особистого підсобного господарства, будівництва й обслуговування жилого будинку та господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, індивідуального гаражного та дачного будівництва, безоплатно передаються їм у приватну власність у передбачених ст. ст. 56, 57, 67 ЗК України розмірах відповідними радами за місцем розташування цих ділянок.

Встановлення меж земельних ділянок, що передаються в приватну власність, у натурі (на місцевості) виконують землевпорядні організації на замовлення рад, після чого громадяни одержують державний акт на право власності на землю.

Якщо при встановленні меж земельних ділянок будуть виявлені розбіжності даних про розміри ділянок, переданих у власність, із фактичними розмірами, то остаточний розмір такої ділянки визначається місцевою радою.

Відповідно до ст. 106 ЗК України власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними.

Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів.

Встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

Документація з землеустрою щодо встановлення меж житлової та громадської забудови розробляється у складі генерального плану населеного пункту, проектів розподілу територій і є основою для встановлення меж земельних ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до п. п. 4.1 - 4.4 Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Державного комітету України із земельних ресурсів від 18 травня 2010 року № 376, відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється при повній (частковій) втраті в натурі (на місцевості) межових знаків, їх пошкодженні, яке унеможливлює використання межових знаків, а також при розгляді земельних спорів між власниками (користувачами) суміжних земельних ділянок. Власник земельної ділянки має право вимагати від власника сусідньої земельної ділянки сприяння встановленню твердих меж, а також відновленню межових знаків у випадках, коли вони зникли, перемістились або стали невиразними. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 ЗК України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості).

У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин.

ОСОБА_1 слід зазначити, відповідно до п. 1.14 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету по земельних ресурсах від 04 травня 1999 року № 43, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 04 червня 1999 року за № 354/3647 (далі Інструкція), довгострокові межові знаки передаються на зберігання власнику земельної ділянки, про що складається відповідний акт, один примірник якого додається до технічної документації, другий передається виконавцю робіт, третій видається разом з державним актом власнику земельної ділянки. За порушення чи знищення межових знаків власник земельної ділянки попереджається про відповідальність.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи межові знаки між земельними ділянками по вул. Хорольська, 66 в м. Дніпропетровську по вул. Хорольська, 64 в. м.Дніпропетровську в натурі (на місцевості) не встановлені, визначити який порядок користування земельними ділянками по вул. Хорольській, 66 та по вул. Хорольській, 64 в м.Дніпропетровську склався для обслуговування означених домоволодінь з 1953 року і до моменту приватизації землі відповідачами встановити не виявилося можливим. Визначити чи було порушено з боку когось із землекористувачів межі до моменту прийняття рішень міськвиконкому існуючій раніше між земельними ділянками 66 по вул. Хорольська, в м.Дніпропетровську та 64 по вул. Хорольська, в м.Дніпропетровську також не виявилося можливим (т.2 а.с.207-222).

Належних доказів на підтвердження того, що діями відповідачів були порушені права позивача ОСОБА_3 щодо володіння та користування земельною ділянкою по вул. Хорольська, 64 в м.Дніпропетровську матеріали справи не містять.

В матеріалах справи відсутні будь-які відомості стосовно того, що позивач або відповідачі притягувалися до відповідальності за порушення межових знаків земельних ділянок.

Отже, з урахуванням викладеного суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_3 у звязку з їх недоведеністю.

Доводи апеляційної скарги стосовно порушення відповідачами права позивача щодо землекористування належними доказами по справі не підтверджуються.

Належних доказів на підтвердження захвату відповідачами частини земельної ділянки позивача матеріали справи не містять.

Доводи апеляційної скарги стосовно того, що рішення суду є необґрунтованим та незаконним безпідставні.

Приведені в апеляційній скаргі доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду апелянтом не наведено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін, а апеляційна скарга відхиленню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 представника ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 22 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя

Судді