АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3777/16 Справа № 201/5092/14-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Городнича В.С.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року м. Дніпро Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Дніпропетровської області у складі:

головуючого - Городничої В.С.,

суддів - Варенко О.П., Лаченкової О.В.

при секретарі - Порубай М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року по справі за позовом ОСОБА_2 ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства Комерційного банку "ПриватБанк" про припинення дій по зупиненню банківських операцій по особовому рахунку, а також по блокуванню платіжної картки та зобов'язання відновити нарахування та виплату відсотків по договору банківського вкладу,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2014 року позивач звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 01 березня 2012 року між сторонами по справі було укладено договір банківського вкладу, шляхом підпису заяви на оформлення вкладу «Стандарт, 60 міс.» №SAMDN5638. ОСОБА_2М.І. зі свого боку перерахувала на особовий рахунок № 5577 грошові кошти в розмірі 741523,00 грн. З квітня 2014 року ПАТ КБ «ПриватБанк» заблокував платіжну картку позивача та припинив нараховувати відсотки за договором банківського вкладу, внаслідок чого позивач звернулася до банку за розясненнями і отримала у відповідь, що обслуговування клієнтів призупинено через невизначеність юридичного статусу півострову Крим.

Враховуючи вищевикладене, позивач просила суд зобовязати ПАТ КБ «ПриваБанк» припинити дії щодо зупинення банківських операцій по особовому рахунку №5577, відкритому на імя ОСОБА_2М.І., а також припинити дії стосовно блокування платіжної картки №514635. Крім того, ОСОБА_2М.І. просила суд зобовязати ПАТ КБ «ПриватБанк» відновити нарахування та виплату відсотків по договору банківського вкладу, оформленого заявою на оформлення вкладу «Стандарт, 60міс.» № SAMDN5638 від 01 березня 2012 року особовий рахунок №5577 та відновити всі банківські операції по платіжній картці позивачки.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року у задоволенні позовних вимог було відмовлено, з чим ОСОБА_2М.І. не погодилась та подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити частково, а рішення суду першої інстанції змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2М.І. про припинення дій по зупиненню банківських операцій по особовому рахунку, а також по блокуванню платіжної картки та зобов'язання відновити нарахування та виплату відсотків по договору банківського вкладу, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог судом першої інстанції було враховано судову практику та норми законодавства Російської Федерації, у звязку з чим, суд прийшов до висновку про відсутність будь-який навмисних протиправних дій з боку ПАТ КБ «ПриватБанк» щодо обмеження позивача у користуванні та розпорядженні її грошовими коштами, так як договір банківського вкладу було укладено на окупованому, станом на сьогодні, Кримському півострові, де зобовязання за договорами з ПАТ КБ «ПриватБанк», укладеними працівниками Філії «Кримське РУ ПАТ КБ «ПриватБанк», виконує АНО «ФЗВ», а тому ПАТ КБ «ПриватБанк» є неналежним відповідачем в даному випадку.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції в частині мотивів відмови в задоволенні позовних вимог, колегія судів погодитись не може з огляду на наступне.

Статтею 1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що тимчасово окупована територія України є невідємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції та Законів України, тобто всього законодавства в цілому.

Відповідно до п.3 ст. 4 ЗУ «Про забезпечення прав і свобод громадян на правовий режим на тимчасово окупованій території України» правовий режим(порядок, встановлення, зміни та обмеження прав, свобод та обовязків громадян) тимчасово окупованої території може бути визначено, змінено чи скасовано виключно законами України.

Колегія суддів також не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо неналежного відповідача по справі, оскільки спірний договір укладено між фізичною особою та юридичною особою ПАТ КБ «ПриватБанк», місцезнаходження якого в м.Дніпропетровську, а відтак покладення на філію банку відповідальності щодо порушення прав позивача за договором банківського вкладу не ґрунтуються на вимогах закону.

З огляду на викладене посилання суду першої інстанції на норми законодавства РФ, які діють на окупованій території та на те, що позов предявлено до неналежного відповідача, є безпідставними.

Разом з тим частиною 3 ст. 1058 ЦК України зазначено, що до відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунку, глава 72 ЦК України, якщо інше не встановлено законом або не випливає із суті договору банківського вкладу.

Згідно ч. 1 ст. 1058 ЦК України, за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), яка надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку встановлених договором.

Відповідно до ст. 1066 ЦК України, за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Банк має право використовувати грошові кошти на рахунку клієнта, гарантуючи його право безперешкодно розпоряджатися цими коштами.

Згідно ст. 1070 ЦК України, за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом.

Із матеріалів справи вбачається, що 01 березня 2012 року між ОСОБА_2М.І. та ПАТ КБ «ПриватБанк» було укладено договір SAMDN5638 «Стандарт, 60 міс.», згідно якого позивач передала банку суму вкладу у розмірі 741523,00 грн. строком на 60 місяців зі сплатою 18% річних за користування, що підтверджується заявою про оформлення вкладу.

Внесення коштів у розмірі 741523,00 грн. на рахунок ПАТ КБ «ПриватБанк» підтверджується копією квитанції №350343842 від 01 березня 2012 року з призначенням платежу «до вкладу договір SAMDN5638».

08 квітня 2014 року позивач змушена була звернутися до відповідача із заявою про надання інформації, в тому числі й щодо блокування її рахунків і пластикових карт та, згідно відповіді від 09 квітня 2014 року № 20.1.0.0.0/7-20140408/1839, банк повідомив ОСОБА_2М.І. про неможливість вирішити поставлені нею в зверненні питання через невизначеність статусу території Кримського півострова та його правового режим, а також з розясненням щодо проведення роботи банком щодо повернення вкладів та подальше надання інформації з цього приводу.

Положеннями ст. ст. 509, 526 ЦК України передбачено, що зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має права вимагати від боржника виконання його обовязку.

Зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Крім того, ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

Тобто, підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту є порушення, невизнання або оспорення субєктивного права.

Суд розглядає справи на підставі доказів сторін.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обгрунтовуюють вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього кодексу. Доказування не може гуртуватись на припущеннях.

Однак, слід звернути увагу, що ОСОБА_2М.І. при розгляді справи ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції не було надано жодних документів на підтвердження порушення ПАТ КБ «ПриватБанк» зобовязань, а саме, дій щодо зупинення банківських операцій по особовому рахунку №5577 та дій стосовно блокування платіжної картки №514635, належної позивачу та припинення нарахування відсотків по договору банківського вкладу. З відповіді Банку, на яку посилається позивач, вбачається, що відповідач не відмовляв позивачу у здійсненні зазначених дій та зобовязався в подальшому виплатити кошти, які знаходяться на рахунку. Проте з позовом щодо повернення вкладу позивач не зверталася.

За таких обставин суд позбавлений можливості перевірити наявність чи відсутність порушеного права позивача. Таким чином позивач не довела наявності у неї права на звернення до суду з даним позовом, оскільки Банк не відмовив їй, як вбачається з відповіді, а лише зазначив про перевірку

Отже, враховуючи вищевикладене, колегія судів приходить до висновку, що суд першої інстанції не взяв до уваги наведені обставини та норми закону, що регулюють встановлені правовідносини, у звязку з чим оскаржуване рішення підлягає зміні в частині правових підстав відмови у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2М.І., а апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст. ст. 209, 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 03 лютого 2015 року змінити в частині обґрунтування відмови у задоволенні позовних вимог, відповідно з даним рішенням.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: В.С. Городнича

Судді: О.П. Варенко

ОСОБА_4