АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/789/499/16 Доповідач - Сташків Б.І.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 травня 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Сташківа Б.І.

суддів - Жолудько Л. Д., Костів О. З.,

при секретарі - Романюк Х.Ю.

з участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2, представника ОСОБА_3, - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2, приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія, Моторно (транспортного) страхового бюро України на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року та на додаткове рішення від 19 лютого 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Моторно (транспортного) страхового бюро України (МТСБУ), ОСОБА_1, третьої особа на стороні позивача - ОСОБА_5 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих у ДТП, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "Українська пожежно-страхова компанія", ОСОБА_5. ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди,-

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до МТСБУ, ОСОБА_1, третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5 про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих у дорожньо-транспортній пригоді. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26 квітня 2014 року приблизно о 12 год., на км 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль» відбулася дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої сталось зіткнення автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, що належить позивачу на праві власності, під керуванням водія ОСОБА_5, та автомобіля марки «MITSUBISHI GRANDIS І», реєстраційний номер ВО 9902 AT, яким керував ОСОБА_1 Позивач вважає, що ступінь вини ОСОБА_5 складає 40 %, а ступінь вини ОСОБА_1 складає 60 %. Враховуючи викладене позивачка просила стягнути з МТСБУ суму збитків (шкоду) в сумі 50 000,00 грн. та 400,00 грн. суми, сплаченої за оцінку майна; стягнути з ОСОБА_1 суму збитків (шкоду) в сумі 81 766,49 грн.

В грудні 2015 року позивачка подала до суду додаткову заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій просить суд стягнути із ОСОБА_1 в її користь заподіяну їй моральну шкоду, яку вона оцінює в 30 000,00 грн.

Відповідач ОСОБА_1 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_5, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилається на те, що у ДТП, яке мало місце 26 квітня 2014 року, йому заподіяно шкоду. Відповідач-позивач вважає, що в описаній вище дорожньо-транспортній пригоді винним є водій автомобіля INFINITI. Згідно з висновком №288/14 експертного автотоварознавчого дослідження від 07 червня 2014 року, яке проводилося за участю представника страховика та учасників ДТП, вартість спричиненого ОСОБА_1 матеріального збитку становить 55783,93 грн., витрати понесені на евакуацію транспортного засобу з місця пригоди становлять 520 грн. Окрім матеріальної шкоди відповідачу-позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що він переніс істотні переживання за своє життя та здоровя в момент дорожньо-транспортної пригоди. ОСОБА_1 просить суд стягнути на його користь з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» 50 000,00 грн. матеріальної шкоди, 500,00 судового збору та 627,41 грн. витрат, повязаних із розглядом справи; стягнути на користь ОСОБА_1 в солідарному порядку з ОСОБА_3, ОСОБА_5 6303,93 грн. матеріальної шкоди, 30000,00 грн. моральної шкоди, 306,63 грн. судового зору та 72,59 грн. витрат, повязаних з розглядом справи.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року позов ОСОБА_3 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, ОСОБА_1, третьої особи на стороні позивача ОСОБА_5про стягнення матеріального збитку та моральної шкоди, завданих у ДТП задоволено частково.

Визначено ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 квітня 2014 року, приблизно о 12 год. на км. 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль за участю автомобілів «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5 та автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_1, у співвідношенні 60 % вини у діях водія ОСОБА_5 та 40 % вини у діях водія ОСОБА_1.

Стягнуто з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_3 50000 грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, та 400 грн. 00 коп. витрачених на оцінку майна.

Стягнуто з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 87844 грн. 33 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, та 3 000 грн. 00 коп. грошового відшкодування моральної шкоди.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Зустрічний позов ОСОБА_1 до ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія», ОСОБА_5, ОСОБА_3 про відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити частково.

Стягнуто з ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в користь ОСОБА_1 50 000 грн. 00 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_3.

Стягнуто з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 2 000 грн. 00 коп. грошового відшкодування моральної шкоди.

Додатковим рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_3 489,01 грн. судового збору та 955,71 грн. витрат, понесених на проведення судової автотехнічної експертизи.

Стягнуто із ОСОБА_1І в користь ОСОБА_3 841,65 грн. судового збору та 1627,29 грн. витрат, понесених на проведення судової автотехнічної експертизи.

Стягнуто із Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» на користь ОСОБА_1 500,00 грн. судового збору та 656,82 грн. витрат, понесених на проведення судової автотехнічної експертизи.

Стягнуто із ОСОБА_5 на користь ОСОБА_1 17,05 грн. судового збору та 81,18 грн. витрат, понесених на проведення судової автотехнічної експертизи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_2 просять рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року скасувати, постановити нове рішення, яким встановити ступінь вини обох учасників ДТП у співвідношенні не менше 80 % вини у діях водія ОСОБА_5 та не більше 20% вини у діях водія ОСОБА_1, посилаючись на те, що суд не оцінив форму вини дій водія ОСОБА_5 щодо порушень ПДР України, для проведення призначеної автотехнічної експертизи судом не було задано будь-яких вихідних даних, експерт обрав їх самостійно і експертиза була проведена за діаметрально-протилежними версіями обох учасників ДТП, а тому їх висновок суперечить один одному, водій ОСОБА_5 свідомо порушив вимоги ПДР України, а тому повинен бути збільшений відсотковий ступінь вини у діях водія ОСОБА_5 Крім того, суд не вірно провів розрахунки грошових коштів, які підлягають до відшкодування згідно з заявленими позовними вимогами, замість 37 844,32 грн. спричиненої шкоди суд стягнув 87 844,33 грн., розмір моральної шкоди не повинен перевищувати 500 грн.

В апеляційній скарзі Приватне акціонерне товариство Українське пожежно-страхова компанія просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року змінити, ухвалити нове рішення, яким стягнути з ПАТ УПСК на користь ОСОБА_1 25 000 грн. страхового відшкодування, оскільки п.36.3 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів заподіяння шкоди є взаємоповязаними, сукупними діями є декілька осіб, розмір страхового відшкодування на кожну з таких осіб визначається шляхом поділу розміру шкоди на кількість таких осіб.

В апеляційній скарзі Моторне (транспортне) страхове бюро України (МТСБУ) просить скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року та додаткове рішення Теропільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року і ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити, оскільки згідно п.32.2 ст.32 Закону України Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів страховик або МТСБУ не відшкодовує шкоду, заподіяну забезпеченому транспортному засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду. Стягнення з МТСБУ 400,00 грн. на оцінку майна не підтверджується як понесені витрати ОСОБА_3, оскільки в квитанції від 29 травня 2014 року платником зазначений ОСОБА_5

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга представника- позивача ОСОБА_1- ОСОБА_2 підлягає до часткового задоволення, а апеляційні скарги приватного акціонерного товариства Українське пожежно-страхова компанія, Моторно (транспортне)страхового бюро України(МТСБУ) слід відхилити, виходячи з наступних підстав.

Згідно ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно ч.1 ст. 307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції підставно виходив з того, що дорожньо - транспортна пригода сталася за наявності вини сторін, діяльністю яких було завдано шкоду, а також допущені ним порушення Правил дорожнього руху України, які перебувають у причинно-наслідковому звязку із настанням дорожньо-транспортної пригоди.

З такими висновками суду погоджується суд апеляційної інстанції, оскільки вони достатньо мотивовані, підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи .

Згідно з роз'ясненнями, викладеними в п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 27 березня 1992 року №6 «шкода, заподіяна кількома особами, відшкодовується кожною з них в частині, заподіяної нею (в порядку часткової відповідальності). Особи, які спільно заподіяли шкоду, тобто заподіяли неподільну шкоду взаємоповязаними, сукупними діями або діями з єдністю наміру, несуть солідарну відповідальність перед потерпілими. У такому ж порядку відповідають володільці джерел підвищеної небезпеки за шкоду, заподіяну внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки іншим особам». За загальним правилом, розмір компенсації шкоди встановлюється законом або домовленістю сторін, а в разі наявності спору між сторонами судом. Вирішуючи питання про стягнення матеріального збитку, суд враховує ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди та зазначає, що в силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Згідно ч. 1 ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Судом першої інстанції встановлено, що 26 квітня 2014 року, приблизно о 12 год. на км. 122+100 автодороги Н-02 Львів-Тернопіль сталася дорожньо- транспортна пригодаза участю автомобілів «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, яким керував ОСОБА_5 та автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_1, внаслідок чого автомобілі отримали тілесні пошкодження, а пасажири автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS І» ОСОБА_6, ОСОБА_7 отримали тілесні ушкодження.

З матеріалів справи вбачається, що на сьогодні, особи винні в настанні наслідків дорожньо-транспортної пригоди, де-юре не встановлені, протокол про порушення Правил дорожнього руху не складався, позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1. не притягувалися до адміністративної відповідальності, що дало підстави суду, при розгляді справи про цивільно-правові наслідки, самостійно визначити ступінь вини кожного з заподіювачів шкоди.

Винність сторін у вчиненні доржньо - транспортної пригоди підтверджується висновком №641 судової автотехнічної експертизи, складеного 29 квітня 2015 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, з якої вбачається, що у дорожній ситуації, що мала місце 24 квітня 2014 року, водій ОСОБА_5 повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.5, 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3. (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 12.3; 12.6 (підпункту «г»); 12.9 (підпункту «б»); 14.2 (підпункту «б»); 14.6 (підпунктів «а» та «в») ПДР України, а також горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків розділу 34 Дорожня розмітка ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій на даній ділянці дороги повинен вести свій автомобіль зі швидкістю не більше 90 км/год і не повинен був перетинати лінію розмітки 1.1 та виконувати обгін транспортних засобів (в тому числі, автомобіля «Мітсубісі-Грандіс»). З технічної точки зору, однією із причин даної ДТП є та обставина, що водій ОСОБА_5 намагався виконати маневр обгону автомобіля «Мітсубісі-Грандіс» на ділянці, де це було заборонено.(а.с.25 т.2)

Згідно висновку №2380 судової автотехнічної експертизи, складеного 22 вересня 2015 року судовим експертом Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз, у заданій водієм ОСОБА_5 дорожній ситуації, що мала місце 24 квітня 2014 року, водій Шмігельськ ий А.І. повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п.1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.2; 9.4; 10.1; 14.3 ПДР України, у відповідності до яких вказаний водій перед початком виконання маневру повороту ліворуч і в тому числі і на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг) мав переконатися у безпеці виконання цього маневру і не виконувати його в ситуації, коли керований ним автомобіль «Міцубісі» уже обганяв автомобіль «Інфініті» (тобто водієві ОСОБА_1 у даній дорожній ситуації, з технічної точки зору, слід було дати дорогу автомобілеві «Інфініті», не дивлячись на те, у якому місці водій цього легковика виконував обгін), і лише після цього слід було увімкнути світловий покажчик повороту ліворуч та виконати маневр. З технічної точки зору, у заданій водієм ОСОБА_5 дорожній ситуації водій ОСОБА_1 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, яка полягала у належному виконанні вказаним водієм вимог п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.4; 10.1: 14.3 ПДР України. Водієві ОСОБА_1 необхідно (і достатньо) було перед початком виконання маневру повороту ліворуч переконатися у його безпеці і не виїжджати на зустрічну сторону проїзної частини, оскільки по ній, виконуючи обгін автомобіля «Міцубісі», уже рухався автомобіль «Інфініті» (і цьому автомобілеві водієві ОСОБА_1 слід було, з технічної точки зору, дати дорогу)). Оскільки (у заданій водієм ОСОБА_5 дорожній ситуації) водій ОСОБА_1 намагався виконати маневр повороту ліворуч перед автомобілем «Інфініті» (який уже знаходився в стані обгону автомобіля «Міцубісі»), є підстави зробити висновки про те, що у даній дорожній ситуації дії водія ОСОБА_1, з технічної точки зору, не відповідали вимогам п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.4; 10.1; 14.3 ПДР України. У заданій водієм ОСОБА_5 дорожній ситуації та обставина, що перед виконанням маневру повороту ліворуч водій ОСОБА_1 не переконався у його безпеці і не дав дорогу автомобілеві «Інфініті», з технічної точки зору, перебуває у причино-наслідковому зв'язку з фактом даної ДТП. У даній дорожній ситуації (тобто навіть у ситуації, заданій самим водієм ОСОБА_5М.) вказаний водій повинен був, з технічної точки зору, керуватися вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 12.6 (підпункту «ґ»); 12.9 (підпункту «б»); 14.6 (підпунктів «а» та «в») ПДР України та розділу 34 "Дорожня розмітка ПДРУ (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1- вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків), у відповідності до яких вказаний водій на даній ділянці дороги повинен був вести свій автомобіль «Інфініті» зі швидкістю не більше 90 км/год і не повинен був перетинати лінію розмітки 1.1 та виконувати обгін транспортних засобів (в тому числі, автомобіля «Міцубісі»). Якщо розглядати дії водія ОСОБА_5 після невиконання ним наведених вище вимог (а причина їх невиконання повинна бути оцінена судом самостійно з урахуванням наведених даною експертизою технічних аспектів), тобто розглядати етап розвитку дорожньої ситуації, пов'язаний суто з початком виконання автомобілем «Міцубісі» маневру повороту ліворуч, то у такому випадку водій ОСОБА_5М повинен був, з технічної точки зору, у відповідності до вимог п.п. 12.3; 1.10 (в частині значення терміну «небезпека для руху»); 2.3 (підпункту «б») ПДР України своєчасно застосувати екстрене гальмування (як спосіб зупинки у межах найкоротшої, з можливих, відстані) з моменту, коли попутний автомобіль «Міцубісі» почав виконувати поворот ліворуч, виїжджаючи на смугу руху автомобіля «Інфініті». У даній дорожній ситуації водій ОСОБА_5 мав технічну можливість уникнути скоєння даної ДТП, і полягала ця технічна можливість у належному виконанні вказаним водієм наведених вище вимог (іншими словами, для уникнення даної ДТП водієві автомобіля «Інфініті» необхідно (і достатньо) було не виконувати обгін на ділянці, де це заборонено). У даній дорожній ситуації (тобто заданій водієм ОСОБА_5М.) дії вказаного водія, з технічної точки зору, не відповідали вимогами п.п. 1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 14.6 (підпунктів «а» та «в») ПДР України та розділу 34 "Дорожня розмітка ПДРУ (в частині вимог горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 - вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків), оскільки водій автомобіля «Інфініті» намагався виконати обгін на ділянці, де це було заборонено (перетнувши суцільну лінію 1.1, на нерегульованому пішохідному переході та на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг). Невідповідність дій водія ОСОБА_5 наведеним вище вимогам, з технічної точки зору, перебуває у причино-наслідковому зв'язку з фактом даної ДТП (а.с.176 т.2 ).

Постановою про закриття кримінального провадження від 30 травня 2014 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України, встановлено, що на км 122+100 вказаної вище автодороги, водій ОСОБА_5, в порушення вимог п.14.6 та горизонтальної дорожньої розмітки 1.1 (вузька суцільна лінія) Додатку 2 ПДР України, яку перетинати забороняється, виїхав на смугу зустрічного руху та розпочав виконувати обгін невстановленого легкового автомобіля та автомобіля відповідача ОСОБА_1, які рухалися попереду в попутному напрямку один за одним. ОСОБА_1 перед зміною напрямку свого руху, пов'язаною із виконанням повороту ліворуч на другорядну дорогу, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, зокрема водієві автомобіля «INFINITI QX80», чим порушив вимоги п.10.1. ПДР України.

У діях ОСОБА_1, суд підставно врахував, що він порушив п.п.1.5; 1.10 (в частині значення термінів «дати дорогу»; «небезпека для руху»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 9.2; 9.4; 10.1; 14.3 України, у відповідності до яких перед початком виконання маневру повороту ліворуч, в тому числі і на нерегульованому перехресті нерівнозначних доріг, він мав переконатися у безпеці виконання цього маневру і не виконувати його в ситуації, коли керований ним автомобіль «MITSUBISHI GRANDIS I» уже обганяв автомобіль «INFINITI QX80» Правил дорожнього руху, не дивлячись на те, у якому місці водій ОСОБА_5 почав виконував обгін, лише після закінчення ним маневру водію автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I» слід було увімкнути світловий покажчик повороту ліворуч та виконати маневр.

Суд першої інстанції правомірно виходив з того, що водій ОСОБА_5 недотримав вимоги Правил дорожнього руху України в частині виконання маневру обгону на ділянці дороги, де це було заборонено, і це порушення є первинним. Даний водій мав вести свій автомобіль «INFINITI QX80» зі швидкістю не більше 90 км/год, керуватися вимогами п.п.1.5; 1.10 (в частині значення термінів «небезпека для руху»; «перехрестя»; «пішохідний перехід»); 2.3 (підпунктів «б» та «д»); 10.1; 12.6 (підпункту «ґ»); 12.9 (підпункту «б»); 14.6 (підпунктів «а» та «в») Правил дорожнього руху України та розділу 34 Дорожня розмітка Правил дорожнього руху України (в частині вимог дорожньої розмітки 1.1 - вузької суцільної лінії, яка поділяла транспортні потоки протилежних напрямків), і не повинен був перетинати лінію розмітки 1.1 та виконувати обгін транспортних засобів, в тому числі, автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I».

Визначаючи ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 квітня 2014 року судова колегія вважає, що суд першої інстанції неправильно визначив співвідношенні 60 % вини у діях водія ОСОБА_5 та 40 % вини у діях водія ОСОБА_1, оскільки не врахував, що причиною зіткнення транспортних засобів і наслідків, що настали, були неправильні дії водія ОСОБА_5, який вчинив перетин суцільної осьової лінії дорожньої розмітки та виконав обгін двох транспортних засобів на перехресті, пішоходного переходу (місця підвищеної небезпеки), хоча був попереджений дорожніми знаками, і своїми діями створив аварійну ситуацію і як правильно зазначив суд першої інстанції, що це порушення є первинним, за відсутності якого ДТП могло не відбутися. Його порушення ПДР є більш вагомі порівнюючи з порушеннями вчиненими водієм ОСОБА_8, який не мав можливості передбачити, що автомобіль, яким керував ОСОБА_5 перетне суцільну лінію дорожньої розмітки та виконуватиме обгін на перехресті. Із проведених автотехнічних експертиз № 641 від 29 квітня 2015 року та № 2380 від 22 вересня 2015 року вбачається наступне відсоткове значення щодо кількості порушених норм ПДР України обома учасниками, а саме вина ОСОБА_5 становить 69,3 % та вина ОСОБА_8- 30,37 %. Враховуючи кількість порушених вимог ПДР України, форму вини дій водіїв, судова колегія вважає, що ступінь вини у даній ДТП повинна становити у співвідношені у діях водія ОСОБА_5- 70 %, а в діях ОСОБА_8 -30 %.

Згідно зі ст.1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах а саме: шкода, завдана одній особі, з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Вирішуючи питання про стягнення матеріального збитку, суд враховує ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди та зазначає, що в силу ст.22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є витрати, яких особа зазнала у звязку із знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі (ч.2 ст1192 ЦК України) передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) статтею 1194 ЦК України .

Встановлено, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 на час скоєння ДТП не була застрахована. Відповідальність водія ОСОБА_5 була застрахована в ПАТ Українська пожежно-страхова компанія, поліс №АС/7106768 від 16 грудня 2013 року.

Відповідно до підпункту а п.41.1 ст.41 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» Моторне (транспортне) страхове бюро України за рахунок коштів фонду захисту потерпілих відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, власник якого не застрахував свою цивільно-правову відповідальність.

При цьому суд виходить з того, що п.22.1. ст.22 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено - у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну третьої особи.

Згідно звіту №2/2205 про оцінку колісного транспортного засобу від 19 травня 2014 року автомобіля INFINITI QX 80, державний номер НОМЕР_1, складеного ТОВ «Подільська незалежна оцінка», вартість відновлювального ремонту вказаного транспортного засобу становить 219 610,82 грн.

Вартість проведеної оцінки вказаного вище майна становить 400,00 грн., що вбачається із квитанції №ПН51186 від 29 травня 2014 року.

Відповідно до висновку №288/14 експертного автотоварознавчого дослідження за заявою ОСОБА_1, складеного 07 червня 2014 року, вартість матеріального збитку, станом на момент ДТП, з технічної точки зору, завданого власнику автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS», реєстраційний номер НОМЕР_3 становить 55 783,93 грн.

Вартість вказаного експертного автотоварознавчого дослідження становить 700,00 грн., про що свідчить квитанція до прибуткового касового ордера №288/14 від 07 червня 2014 року.

Згідно акту прийому виконаних робіт та товарного чеку від 26 квітня 2014 року, вартість перевезення транспортного засобу «Мітсубіші Грандіс», державний номерний знак НОМЕР_3 становить 520,00 грн.

Суд першої інстанції, вирішуючи питання про відшкодування завданої ОСОБА_1 шкоди, підставно взяв за основу її розмір, що становить 55783,93грн. вартість ремонтно-відновлювальних робіт автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_3 та зважаючи на те, що відповідальність автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, була застрахована ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» в межах страхової виплати за договорами обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності на суму 50000,00 грн. та підставно стягнув з страховика в користь ОСОБА_1 відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_3 в розмірі ліміту відповідальності страховика.

Вирішуючи питання про стягнення з ОСОБА_8 в користь ОСОБА_3 розміру завданого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріального збитку, судова колегія врахуває вартість відновлювального ремонту автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, що становить 219610,82 грн., від якої 30 % вина ОСОБА_1 буде становити 65 884 грн. від якої віднімаємо 50 000,00 грн. (ліміт відповідальності Моторного (транспортного) страхового бюро України) повинна становити 15 844 грн.

Оскільки відповідальність відповідача ОСОБА_1, всупереч ст.21 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», не була застрахована, з Моторного (транспортного) страхового бюро України в користь ОСОБА_3 суд першої інстанції правомірно стягнув 50000,00 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, та 400,00 грн. витрачених на оцінку майна, що включаються до складу витрат, повязаних з розглядом справи.

Посилання в апеляційній скарзі МТСБУ про неправомірне стягнення з них в користь ОСОБА_9 400 грн. витрачених на оцінку майна є безпідставними, оскільки ОСОБА_9 є власником транспортного засобу «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, такі витрати були фактично понесені, що не оспорювалися сторонами в суді першої інстанції, а з формґальних підстав оплатою квитанції її чоловіком ОСОБА_5, який є стороною даного провадження, не може бути підставою для скасування судового рішення в цій частині.

Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що відповідач відповідно до полісу про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності перед третіми особами має право на відшкодування його відповідальності перед позивачем страховою компанією, а позивач має право на отримання від відповідача різниці суми, яку не буде відшкодовано відповідно до полісу.

З огляду на те, що страхове відшкодування, яке підлягає стягненню з страховиків не покриває заподіяну майнову шкоду позивачу, то у відповідності з вимогами закону, решта суми підлягає відшкодуванню винною особою, а відтак з відповідача ОСОБА_1 підлягає стягненню майнова шкода заподіяна позивачу в сумі 15 844 грн. грн. А, тому рішення суду першої інстанції в цій частині підлягає зміні.

Доводи апелянтів про неправильне застосування судом норм матеріального права, колегія суддів вважає безпідставним, так як статтею 1194 ЦК України передбачено, що винна у заподіянні шкоди особа, яка застрахувала свою відповідальність, відшкодовує тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, а доводи апелянтів ПРАТ УПСК та МТСБУ про застосування п.32.2. ст.32 та п.36.3 ЗУ Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не грунтується на вимогах закону, оскільки вказана норма застосовується лише у випадку, коли шкода завдана третім особам.

Статею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Суд першої інстанції, стягуючи із ОСОБА_8 в користь ОСОБА_3 3000 грн. грошового відшкодування моральної шкоди, а з ОСОБА_5 в користь ОСОБА_1 2000 грн моральної шкоди не вірно враховував встановлені судом обставини вчинення водіями ОСОБА_5, ОСОБА_1 дорожньо-транспортної пригоди, що призвела до пошкодження транспортних засобів, з врахуванням наведених обставин та належним чином не врахував допущені ними порушень Правил дорожнього руху України, ступеня їх вини, яка визначена у співвідношені 70% вини у діях водія ОСОБА_3 та 30 % вини у діях водія ОСОБА_1 та враховуючи доводи, викладені сторонами у позовних заявах щодо спричинення моральної шкоди, розміру заподіяння шкоди технічним засобам та доводи про моральні страждання, на які вони покликалися, та виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, а тому колегія вирішила зменшити розмір стягнення моральної шкоди із ОСОБА_1 в користь ОСОБА_5 із 3000 грн. до 2000 грн.

Докази та обставини, на які посилається апелянти в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, однак при їх оцінці були допущені помилки, а тому рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року та додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року слід скасувати.

Керуючись ст.ст.304,307,309,311,312,319 ЦПК України, колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 задоволити частково, а апеляційні скарги Моторно( транспортного) страхового бюро України, Приватного акціонерного товариства Українська пожежно-страхова компанія відхилити.

Скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року суду в частині визначення ступені вини учасників учасників дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася 26 квітня 2014 року, приблизно о 12 год. на км. 122+100 автодороги Н-02 «Львів-Тернопіль за участю автомобілів «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_2, яким керував ОСОБА_5 та автомобіля «MITSUBISHI GRANDIS I», реєстраційний номер НОМЕР_3, яким керував ОСОБА_1, у співвідношенні 60 % вини у діях водія ОСОБА_5 та 40 % вини у діях водія ОСОБА_1, постановивши в цій частині нове рішення, визначивши ступінь вини учасників дорожньо-транспортної пригоди у співвідношенні 70 % вини у діях водія ОСОБА_5 та 30 % вини у діях водія ОСОБА_1

Скасувати рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 87844 (вісімдесят сім тисяч вісімсот сорок чотири) грн. 33 коп. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, та 3 000 (три тисячі) грн. 00 коп. грошового відшкодування моральної шкоди, постановити в тій частині нове рішення стягнувши з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_3 15 844 грн. відшкодування матеріальної шкоди, завданої пошкодженням автомобіля «INFINITI QX80», реєстраційний номер НОМЕР_1, та 2 000 (дві тисячі) грн. 00 коп. грошового відшкодування моральної шкоди.

Змінити додаткове рішення Тернопільського міськрайонного суду від 19 лютого 2016 року в частині суми стягнення судового збору, зменшивши суму стягнення із ОСОБА_8 в користь ОСОБА_3 із 841,65 грн. до 158,44 грн.

В решті рішення Тернопільського міськрайонного суду від 25 січня 2016 року та додаткове рішення від 19 лютого 2016 року залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_10