Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Касьяна О.П.,

суддів: Амеліна В.І., Дербенцевої Т.П.,

ОстапчукаД.О., Попович О.В.,

розглянувши у судовому засіданні справу за позовом прокурора Кіровського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради до ОСОБА_3, треті особи: ОСОБА_4, комунальне підприємство «Житлове господарство Кіровського району» Дніпропетровської міської ради, реєстраційна служба Дніпропетровського міського управління юстиції, про витребування майна від добросовісного набувача

за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

У грудні 2013 року прокурор Кіровського району м. Дніпропетровська в інтересах держави в особі Дніпропетровської міської ради звернувся до суду із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого зазначив, що право власності на нежитлове приміщення V поз. 1-15 літери В-3 по АДРЕСА_1 загальною площею 169,8 кв. м, було визнано за ОСОБА_5 рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2010 року у справі № 2-47/2011. 21 грудня 2010 року ОСОБА_5 продала вказане нежитлове приміщення ОСОБА_4

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2011 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2010 року у справі № 2-47/2011 скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, а ухвалою того ж суду від 07 листопада 2011 року позовну заяву ОСОБА_5 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності залишено без розгляду. 27 червня 2013 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3 (від імені останньої на підставі довіреності діяв ОСОБА_6) було укладено договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2014 року, визнано договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, укладений 21 грудня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, недійсним; вирішено скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 здійснену комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2010 року.

Згідно уточнених позовних вимог на підставі п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України позивач просив суд витребувати від ОСОБА_3 нежитлове приміщення V поз. 1-15 літери В-3 по АДРЕСА_1 загальною площею 169, 8 кв. м, на користь територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради та скасувати реєстрацію в реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції за ОСОБА_3 вказаного нежитлового приміщення.

Рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року скасовано рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 26 серпня 2014 року та ухвалено нове рішення про задоволення позову.

Витребувано від ОСОБА_3 нежитлове приміщення № V позначка 1-15 літера В-3 по АДРЕСА_1, загальною площею 169, 8 кв. м, на користь територіальної громади міста Дніпропетровська в особі Дніпропетровської міської ради.

Скасовано реєстрацію в реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції за ОСОБА_3 нежитлового приміщення № V позначка 1-15 літера В-3 по АДРЕСА_1, загальною площею 169, 8 кв. м.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи скарги та вивчивши обставини, необхідні для ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

За ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Встановлено, що будинок по АДРЕСА_1 введено в експлуатацію в 1947 році; остання інвентаризація вказаного будинку з виготовленням технічної документації відбулася в 1952 році.

Вказаний будинок до 2003 року перебував у власності Дніпропетровської обласної ради та знаходилося на балансі ОЖКП «Південнне».

Рішенням Дніпропетровської обласної ради від 17 січня 2003 року №126-7/ХХІУ «Про використання майна, що належить до спільної власності територіальних громад області» передано у власність територіальної громади м. Дніпропетровська житловий фонд, що знаходиться на балансах обласних житлово-комунальних підприємств «Центральний», «Лівобережжя», «Південне», «Аеродром», і належить до спільної власності територіальних громад області.

19 листопада 2003 року Дніпропетровською міською радою було прийнято рішення № 11/13 «Про прийняття у комунальну власність територіальної громади міста ОЖКП «Південне», «Центральний», «Лівобережжя»». Відповідно до п. 1 даного рішення міська рада вирішила прийняти у комунальну власність територіальної громади міста обласні житлово-комунальні підприємства «Південне», «Центральний», «Лівобережжя» з майном, будівлями і спорудами, що перебуває на їх балансі, відповідно до актів приймання-передачі.

На виконання вказаного рішення 10 вересня 2003 року складено акт приймання-передачі зі спільної власності територіальних громад області у комунальну власність територіальної громади міста Дніпропетровська цілісного майнового комплексу обласного житлово-комунального підприємства «Південне», який затверджено головами міської та обласної рад.

З моменту узгодження вказаного акта будинок по АДРЕСА_1, в тому числі і його допоміжні приміщення, перейшов до комунальної власності територіальної громади міста, а суб'єктом його управління стала Дніпропетровська міська рада як представницький орган територіальної громади міста.

Відповідно до ст. 5 ЖК України державний житловий фонд перебуває у віданні місцевих Рад народних депутатів, останні створюють органи для здійснення його приватизації, яка полягає, зокрема, у відчуженні квартир державного житлового фонду на користь громадян (ст. ст. 1, 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»).

Згідно із ч. 2 ст.10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» у власність зазначених осіб передаються і допоміжні приміщення в жилих будинках.

Здійснення контролю за використанням та утриманням об'єктів нерухомого майна покладено на органи місцевого самоврядування відповідно до ст. ст. 10, 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні».

З огляду на викладене прокурором доведено наявність у спірних правовідносинах інтересів держави та правильно визначено орган, який виконує функції держави в цих правовідносинах, що спростовує доводи касаційної скарги про неналежність особи-позивача у справі.

Крім того, такі ж доводи про скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року у справі були предметом касаційного розгляду за касаційною скаргою ОСОБА_3, що відхилена ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 червня 2015 року із залишенням рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року без змін.

Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судами, право власності на нежитлове приміщення V поз. 1-15 літери В-3 по АДРЕСА_1 загальною площею 169, 8 кв. м було визнано за ОСОБА_5 рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2010 року у справі № 2-47/2011.

21 грудня 2010 року ОСОБА_5 продала вказане нежитлове приміщення ОСОБА_4

Ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2011 року рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2010 року у справі № 2-47/2011 скасовано у зв'язку з нововиявленими обставинами, а ухвалою того ж суду від 07 листопада 2011 року позовну заяву ОСОБА_5 до Дніпропетровської міської ради про визнання права власності залишено без розгляду.

27 червня 2013 року між продавцем ОСОБА_4 та покупцем ОСОБА_3 (від імені останньої на підставі довіреності діяв ОСОБА_6) було укладено договір купівлі-продажу спірного нежитлового приміщення.

Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 27 листопада 2013 року, яке залишено без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 13 березня 2014 року, визнано договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна, укладений 21 грудня 2010 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4, недійсним; вирішено скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_4 здійснену комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради на підставі договору купівлі-продажу від 21 грудня 2010 року.

Положення ч. 1 ст. 388 ЦК України передбачають право власника на витребування майна від добросовісного набувача, зокрема у разі, коли майно вибуло із його володіння не з його волі іншим шляхом.

Зміст наведеної норми свідчить про те, що майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але у подальшому скасованого, необхідно вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею (висновки Верховного Суду України, викладені у постановах № 6-52цс14 від 11 червня 2014 року, № 6-251цс15 від 24 червня 2015 року, № 6-1168цс15 від 02 вересня 2015 року).

Встановивши, що ухвалою Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 21 жовтня 2011 року скасовано правову підставу відчуження спірного майна ОСОБА_5 - рішення Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 липня 2010 року, що свідчить про вибуття майна з володіння власника поза його волею та становить підставу витребування нежитлового приміщення в останнього набувача за правилами ст. 388 ЦК України, апеляційний суд обґрунтовано застосував положення наведеної норми при вирішенні справи.

Доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 10 лютого 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: В.І. Амелін

Т.П.Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович