У Х В А Л А

16 листопада 2016 року м. Київ

Колегія суддів Судової палати у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

Гуменюка В.І.,
Лященко Н.П., Романюка Я.М.,

розглянувши заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Львівської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа - Львівське міське управління юстиції в особі Реєстраційної служби, про визнання недійсними та скасування ухвал міської ради,

в с т а н о в и л а :

Залізничний районний суд м. Львова рішенням від 5 лютого 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Львівської області від

24 листопада 2015 року, позов ОСОБА_8, ОСОБА_9 та

ОСОБА_10 задовольнив частково: визнав незаконними та скасував пункт 32 додатку до ухвали Львівської міської ради від 10 липня 2003 року № 731 «Про передачу громадянам у приватну власність, спільну сумісну власність та оренду земельних ділянок у м. Львові», пункт 2 ухвали Львівської міської ради від 16 грудня 2004 року № 1974 «Про внесення змін до ухвали міської ради від 10 липня 2003 року № 731 та скасування ухвали від 15 лютого

1996 року № 289», а також свідоцтво про право власності на нерухоме майно на земельну ділянку площею 0,0256 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1; скасував рішення про державну реєстрації прав та їх обтяжень від 9 вересня 2014 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовив; вирішив питання розподілу судових витрат.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 8 червня 2016 року касаційну скаргу ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 відхилила, рішення Залізничного районного суду м. Львова від 5 лютого 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 24 листопада 2015 року залишила без змін.

19 жовтня 2016 року до Верховного Суду України звернулися

ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 із заявою про перегляд ухвалених у справі рішень, посилаючись на неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, зокрема положень Земельного кодексу України, статей 261 та 267 Цивільного кодексу України, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування своїх доводів заявники надали ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від

31 грудня 2012 року, а також послались на висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 21 травня 2014 року.

Водночас ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 просять поновити строк подання заяви про перегляд зазначених судових рішень.

Оскільки заявниками не пропущено встановлений статтею 356 ЦПК України <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_3345/ed_2015_09_01/pravo1/T041618.html?pravo=1> строк для подання заяви про перегляд судових рішень, підстави для задоволення їх клопотання відсутні.

Перевіривши доводи заявників, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України вважає, що в допуску справи до провадження слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до статті 353 ЦПК України Верховний Суд України переглядає судові рішення у цивільних справах виключно з підстав і в порядку, встановлених цим Кодексом.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

При цьому під застосуванням норм матеріального права у подібних правовідносинах слід розуміти такі правовідносини, де тотожними є предмет спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені судом фактичні обставини справи, а також наявне однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Однак надана для порівняння ухвала від 31 грудня 2012 року, не може бути прикладом неоднакового застосування судом касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ скасував ухвалені у справі рішення та передав справу на новий розгляд до суду першої інстанції з підстав, передбачених частиною другою статті 338 ЦПК України, у зв'язку з порушенням норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

Також не може обґрунтовувати підставу перегляду судового рішення суду касаційної інстанції, передбачену пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України, постанова Верховного Суду України прийнята у порядку, визначеному главою 3 розділу V ЦПК України, оскільки не є рішенням суду касаційної інстанції.

З огляду на зазначене вважати заяву ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 обґрунтованою немає підстав.

Відповідно до статті 360 ЦПК України Верховний Суд України відмовляє в допуску справи до провадження, якщо подана заява є необґрунтованою.

Керуючись статтями 353, 355, 356, 360 ЦПК України, колегія суддів Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України

у х в а л и л а :

У допуску до провадження Верховним Судом України справи за позовом ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 до Львівської міської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7, третя особа - Львівське міське управління юстиції в особі Реєстраційної служби, про визнання недійсними та скасування ухвал міської ради за заявою ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 червня 2016 року відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

Я.М. Романюк