Справа № 534/1509/16-ц
Провадження № 2/534/728/16
У Х В А Л А

17 серпня 2016 року м. Горішні Плавні Полтавської області

Суддя Комсомольського міського суду Полтавської області Куц Т.О., перевіривши виконання вимог ст. ст. 109-121 ЦПК України у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в :

16.08.2016 р. ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого 22.03.2011р. у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Комсомольського МУЮ,про що зроблено актовий запис за №61 від 22.03.2011р., посилаючись на те, що спільне життя не склалось він проживає в Україні, а відповідач в ОСОБА_3 , подальше спільне проживання неможливе. Просить розірвати шлюб між ним та ОСОБА_4, яка проживає :ОСОБА_3 , Морський район міста Талліна (Еstоnіа, Мааrdu 74112, Rіngі 25-19)

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 є громадянкою ОСОБА_3 , місце її реєстрації не зазначається.

Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у разі розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими ст. 110 ЦПК.

Згідно з ч. 2 ст. 110 ЦПК України, позови про розірвання шлюбу можуть пред'являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров'я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них.

Згідно з ст. 111 ЦПК України, підсудність справ за участю громадянина України, якщо обидві сторони проживають за її межами , за клопотанням позивача визначається ухвалою судді Верховного Суду України .У такому самому порядку визначається підсудність справи про розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства , які проживають за межами України . Провадження у справах за участю іноземних осіб врегульовано ЦПК України, Законом України «Про міжнародне приватне право», Договором між Україною та естонською ОСОБА_3 про правову допомогу та правові відносини у цивільних та кримінальних справах , який ратифікований Законом України №450/95-ВР.

Відповідно до ч.1ст. 2 вищезазначеного договору , установи юстиції Договірних сторін надають взаємно правову допомогу у цивільних та кримінальних справах відповідно до положень даного договору .

Відповідно до ч.1ст. 5 вищезазначеного договору , прохання про здійснення правової допомоги та додатки до них складаються на мові запитуючої Договірної сторони, до них також додаються копії перекладу на мову другої договірної сторони або російську мову.

Відповідно до ч.2 ст. 5 вищезазначеного договору , переклад засвідчується офіційним перекладачем або нотаріусом , або посадовою особою запитуючої установи , або дипломатичним представництвом чи консульською установою запитуючої Договірної сторони установи юстиції Договірних сторін надають взаємно правову допомогу у цивільних та кримінальних справах відповідно до положень даного договору .

Частиною 7 ст. 76 ЦПК України визначено, що особам, які проживають за межами України, судові повістки вручаються в порядку, визначеному міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Позивач повинен додати до позовної заяви її копії та копії всіх документів, що додаються до неї, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб (ч. 1ст. 120 ЦПК України).

Всупереч вимогам вищезазначеного Договору , ст. 120 ЦПК України, копія позовної заяви та копії доданих до неї документів викладені українською мовою, що унеможливлює розгляд судом справи з громадянином іншої держави та дотримання вимог ЦПК України щодо належного вручення відповідачу копії позовної заяви та доданих до неї документів.

Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» передбачено, що оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

Відповідно до п.п. 5,6 ч.2 ст. 119 ЦПК України позовна заява повинна містити в собі виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги та зазначення доказів, що підтверджують кожну обставину, наявність підстав для звільнення від доказування.

В супереч вимогам чинного законодавства, позивачем в обґрунтування свої позовних вимог не здійснено повного виклад обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, з посиланням на засоби їх доказування.

Встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 119 - 120 ЦПК України, суддя постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків (ч.1 ст. 121 ЦПК України).

Враховуючи наведене, позовна заява підлягає залишенню без руху з наданням строку для усунення недоліків, а саме, надати суду копію позовної заяви та копії всіх доданих до неї документів, викладених на естонській або російській мові. Переклад засвідчується уповноваженим перекладачем, або нотаріально.

Керуючись ст. 7, 119, 121 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

- залишити без руху.

Повідомити позивача про необхідність усунення недоліків заяви протягом двох днів з дня отримання копії ухвали суду, інакше вона буде вважатися неподаною та повернута позивачу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Т.О.Куц