АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Справа № 22-ц/796/6452/2016 Головуючий в 1 інстанції - Шумейко О.І.
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарі - Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ПАТ «Універсал Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

В обґрунтування позову зазначала, що укладений між сторонами кредитний договір (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками) від 30 серпня 2007 року №001-2900/756-0099, не був спрямований на реальне настання правових наслідків. За вказаним договором не відбулось набуття прав та обов'язків, сторони до виконання вказаного договору не приступили. Спірний кредитний договір був підписаний сторонами, але фактично ніколи не виконувався через недотримання вимоги стосовно укладення договору іпотеки в якості забезпечення зобов'язань.

Посилаючись на положення ч.5 ст.203, ст.215 ЦК України позивачка просила визнати недійсним кредитний договір (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками) від 30 серпня 2007 року №001-2900/756-0099, укладений між ПАТ «Універсал Банк» та нею, а також вирішити питання щодо розподілу судових витрат.

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року у задоволенні позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі позивачка ОСОБА_1, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В судовому засіданні апеляційної інстанції представник позивача підтримав подану апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

Представник відповідача проти апеляційної скарги заперечував, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа ( кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти ( кредит ) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що 30 серпня 2007 року між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ПАТ «Банк Універсальний», та ОСОБА_1 укладений кредитний договір (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками) № 001-2900/756-0099, за умовами якого банк зобов'язався надати позичальнику кредит у сумі 18 2133 швейцарських франків, строком до 10 серпня 2037 року. Цільове призначення кредиту - придбання двокімнатної квартири за адресою: АДРЕСА_1.

Згідно п. 1.1. кредитного договору розмір процентної ставки за користування кредитом становить - 4,5% річних у період з 30 серпня 2007 року по 10 серпня 2012 року та 9,95 % річних у період з 11 серпня 2012 року по 10 серпня 2037 року.

Пунктом 2.1 кредитного договору встановлено, що зобов'язання кредитора надати кредит виникає з моменту виконання таких умов: укладення в порядку забезпечення виконання зобов'язань за цим договором договору іпотеки квартири АДРЕСА_1, та договору поруки з ОСОБА_3; забезпечення укладення договорів страхування предмету іпотеки; відкриття позичальником поточного рахунку для здійснення розрахунково-касового обслуговування операцій позичальника з надання та погашення кредиту.

Зазначений договір укладений між сторонами у письмовій формі, підписаний представником банку та позичальником, які досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Статтею 203 ЦК України, встановлено вичерпний перелік підстав, з яких правочин може бути визнаний недійсним. Зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно з ч.1 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Спірний кредитний договір було укладено у письмовій формі та підписано сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору.

За правилами ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

У відповідності з вимогами ст.ст.10, 60 ЦПК України, розгляд і вирішення цивільних справ у судах проводиться на засадах змагальності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Звертаючись з позовом про визнання кредитного договору недійсним, позивачка вказувала, що кредитний договір № 001-2900/756-0099 від 30 серпня 2007 року (на придбання майна, кредит зі зменшеним ризиком) був підписаний сторонами, але фактично ніколи не виконувався та не міг виконуватись через недотримання вимоги стосовно укладення договору іпотеки в якості забезпечення зобов'язань.

Разом з тим, позивачкою не доведено, що учасники правочину на момент вчинення правочину не мали наміру створити правові наслідки.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2012 року, яке набрало законної сили, в солідарному порядку з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 стягнуто заборгованість за кредитним договором від 30 серпня 2007 року № 001-2900/756-0099. До позовної заяви, яка була предметом судового розгляду, банком було долучено копію кредитного договору (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками) від 30 серпня 2007 року № 001-2900/756-0099 (а.с. 102-108).

Зі справи вбачається, що того ж дня, 30 серпня 2007 року, між сторонами також укладено кредитний договір (на придбання майна) № 001-2900/756-0099, умови якого відрізняються від спірного кредитного договору, зокрема, в частині визначення розміру процентної ставки за користування кредитними коштами.

В порядку забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором від 30 серпня 2007 року № 001-2900/756-0099, між ВАТ «Банк Універсальний», правонаступником якого є ВАТ «Банк Універсальний», та ОСОБА_1 було укладено договір іпотеки, за змістом якого позивач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_1. (а.с. 32-35).

Судом було витребувано у приватного нотаріуса КМНО Русанюка З.З. копію кредитного договору, на підставі якого був нотаріально посвідчений договір іпотеки. Приватний нотаріус КМНО Русанюк З.З. на адресу суду надіслав копію кредитного договору (на придбання майна) № 001-2900/756-0099 від 30 серпня 2007 року (а.с. 65-70).

Частиною 5 ст. 203 ЦПК України визначено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч.1,2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Наведені в позовній заяві обставини не свідчать про існування підстав, з якими закон пов'язує можливість визнання правочину недійсним. Позивач могла відмовитися від укладення кредитного договору на умовах, що визначені цим договором.

Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 7 Постанови №9 Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», судам необхідно врахувати що виконання чи невиконання сторонами зобов'язань, які виникли з правочину, має значення лише для визначення наслідків його недійсності, а не для визнання правочину недійсним. У разі якщо правочин ще не виконаний, він є таким, що не створює жодних юридичних наслідків (частина перша статті 216 ЦК).

Питання, за яким саме кредитним договором повинна стягуватися з позичальника заборгованість, підлягає вирішенню під час розгляду справи за позовом про стягнення заборгованості за кредитним договором або про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Крім того, незабезпечення виконання основного зобов'язання шляхом передачі нерухомого майна в іпотеку не впливає на дійсність правочину, а може бути за умовами договору лише підставою для відтермінування надання банком кредиту.

Як видно з матеріалів справи, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 серпня 2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 заборгованість саме за кредитним договором (на придбання майна, кредит зі зменшеними ризиками) від 30 серпня 2007 року № 001-2900/756-0099, тому доводи позивачки про те, що спірний кредитний договір не був спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним, є безпідставними й не заслуговують на увагу.

Суд першої інстанції повно та всебічно з'ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну оцінку та прийшов до правильного висновку про відсутність підстав для визнання кредитного договору недійсним.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення в цій частині відповідає вимогам матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, що наведені в апеляційній скарзі.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги щодо безпідставного застосування судом строку позовної давності.

Відповідно до ст. 257, 261 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Представник відповідача заявив клопотання про застосування наслідків спливу позовної давності.

Про підписання кредитного договору від 30 серпня 2007 року № 001-2900/756-0099 у двох редакціях позивачці було відомо з дати укладення правочинів. З даним позовом ОСОБА_1 звернулася до суду у серпні 2015 року, тобто з пропуском строку загальної позовної давності.

У відповідності з роз'ясненнями, що містяться в п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі», встановивши, що строк звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього.

Оскільки в задоволені позову ОСОБА_1 про визнання недійсним кредитного договору відмовлено за недоведеністю, колегія суддів вважає необхідним виключити з мотивувальної частини рішення висновки суду щодо пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності, змінивши рішення суду.

Керуючись 303, 307, 309, 313-316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 29 лютого 2016 року змінити.

Виключити з мотивувальної частини даного рішення висновки суду щодо пропуску ОСОБА_1 строку позовної давності.

В решті рішення суду залишити без зміни.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: