АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД м. КИЄВА
Доповідач - Заришняк Г.М.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року колегія суддів судової палати з розглядуцивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Андрієнко А.М., Мараєвої Н.Є.

при секретарях - Дима О.І., Гарматюк О.Д.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа: Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилими приміщенням та за зустрічним позовом ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Дарницька районна у м. Києві державна адміністрація про визнання договору купівлі-продажу недійсним,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_3 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, третя особа: Дарницький районний відділ Державної міграційної служби України у м. Києві про визнання особи такою, що втратила право користування жилими приміщенням.

В обґрунтування позову зазначала, що згідно договору купівлі-продажу квартири від 15 грудня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Вепрейчук О.І., вона придбала квартиру АДРЕСА_1. В даній квартирі зареєстровані і проживають також і ОСОБА_1 та її малолітній син, ОСОБА_2, які відмовляються добровільно звільнити жиле приміщення, чим порушують її права, як власника квартири. Посилаючись на викладене, просила задовольнити позов.

Не погоджуючись з поданим позовом, відповідачка ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: Дарницька РДА м. Києва про визнання договору купівлі-продажу недійсним.

В обґрунтування зустрічного позову зазначала, що вона з відповідачем ОСОБА_4 перебувала в зареєстрованому шлюбі з 31.01.2009 року по 27.01.2016 р., від вказаного шлюбу у них народився в 2009 р. син ОСОБА_2

Відповідачу ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 14.07.2008 р., належала квартира АДРЕСА_1. У травні 2009 року ОСОБА_4, будучи власником спірної квартири, вселив її та сина в спірну квартиру, як членів своєї сім»ї, однак реєструвати їх в квартирі відмовлявся.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року визнано за ОСОБА_1 та її малолітнім сином ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1, а 15 грудня 2015 року відповідач ОСОБА_4 без дозволу органу опіки та піклування незаконно уклав договір купівлі-продажу спірної квартири із своєю сестрою ОСОБА_3, чим позбавив свою дитину, ОСОБА_2, права користування житлом.

Посилаючись на те, що для малолітнього ОСОБА_2 спірна квартира є єдиним житловим приміщенням, іншого житла він не має, просила задовольнити позов.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року позов ОСОБА_3 - задоволено.

Визнано ОСОБА_1 та ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1, такими, що втратили право користування житловим приміщенням в квартирі АДРЕСА_1.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 - відмовлено.

Вирішено питання судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, посилаючись на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов в повному обсязі та відмовити у задоволенні первісного позову ОСОБА_3

В судовому засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, та її представники підтримали апеляційну скаргу з підстав та доводів, викладених в ній.

ОСОБА_3 та її представник, який також являється і представником ОСОБА_4 проти апеляційної скарги заперечували, вважаючи рішення суду законним.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Задовольняючи первісний позов про визнання ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилими приміщенням суд першої інстанції виходив з того, що з припиненням права власності ОСОБА_4 на спірну квартиру втрачено право користування цим жилим приміщенням і у членів його сім'ї. Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову, суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що при укладенні договору купівлі-продажу квартири права неповнолітнього ОСОБА_2 не порушені, оскільки до липня 2015 року відповідачка ОСОБА_1 була зареєстрована в м. Ромни Сумськоїобласті, а неповнолітній ОСОБА_2 за взаємною згодою на той час ще подружжя ОСОБА_4 залишався проживати зі своєю матір'ю ОСОБА_1

Проте, колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що ОСОБА_4 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.01.2009 р. по 27.01.2016 р. Від шлюбу вони мають сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Заочним рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.09.2012 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 27.01.2016 року, шлюб, зареєстрований 31.01.2009 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 розірвано.

ОСОБА_4 на підставі свідоцтва про право власності, виданого Головним управлінням житлового забезпечення КМДА від 14.07.2008 р. належала квартира АДРЕСА_1.

Згідно ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 15 березня 2016 року, визнано за ОСОБА_1 та її малолітнім сином ОСОБА_2 право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1.

На другий день після ухвалення зазначеного рішення на підставі договору купівлі-продажу від 15.12.2015 року ОСОБА_4 продав своїй сестрі ОСОБА_3 належну йому на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

За змістом ч.1 ст.215 ЦПК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Аналізуючи положення статей 17, 18 Закону України «Про охорону дитинства» та статті 12 «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей», Судова палата у цивільних справах Верховного Суду Українидійшла висновку про те, що одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів.

Отже, у разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов'язковою. До такого висновку прийшов Верховний суд України при розгляді справи за №6-392цс15.

Відповідно до правової позиції, викладеної і в постанові Верховного Суду України при розгляді справи №6-589цс16, яка в силу ст. 360-7 ЦПУ України є обов»язковою для всіх судів, за змістом частини шостої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами) і суперечить правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей, може бути визнаний судом недійсним. Такий правочин є оспорюваним.

Вчинення батьками малолітньої дитини певного правочину без попереднього дозволу органу опіки та піклування порушує встановлену статтею 17 Закону України «Про охорону дитинства» (у редакції, яка була чинною на час укладення спірного договору іпотеки) заборону. Проте сам по собі цей факт не є безумовною підставою для визнання правочину недійсним. Правочин може бути визнано недійсним, якщо його вчинення батьками без попереднього дозволу органу опіки та піклування призвело до порушення права особи, в інтересах якої пред'явлено позов, тобто до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини та/або порушення охоронюваних законом інтересів дитини, зменшення або обмеження прав та інтересів дитини щодо жилого приміщення.

Враховуючи те, що укладений договір купівлі-продажу суперечить правам та інтересам малолітнього ОСОБА_2, позбавляє його права користування жилим приміщенням, іншого житла у нього не має, ОСОБА_4 до укладення спірного договору купівлі-продажу квартири повинен був отримати попередній дозвіл органу опіки та піклування.

Посилання позивачки за первісним позовом ОСОБА_3 на те, що оспорюваний правочин не обмежує права дитини щодо жилого приміщення і не порушує гарантії права дитини на це житло, оскільки відповідач за зустрічним позовом ОСОБА_4 не заперечує проти реєстрації та проживання свого сина ОСОБА_2 в належній йому квартирі АДРЕСА_2, є припущенням, оскільки будь-яких дій щодо забезпечення малолітнього сина іншим жилим приміщенням для проживання ОСОБА_4 не вчинялося.

Доводи ОСОБА_3 про те, що згідно з повідомленням Служби у справах дітей та сім'ї виконавчого органу Київської міської ради, одержаним нею в період розгляду даної справи в апеляційній інстанції, право користування житлом підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання дитини, або документом про власність, не заслуговують на увагу і не є підставою для відмови в задоволенні зустрічного позову.

Так, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 14 грудня 2015 року встановлено, що в травні 2009 р. ОСОБА_1 та її малолітній син ОСОБА_2 за згодою ОСОБА_4 були вселені до спірної квартири, у якій і проживають на даний час. З часу вселення ОСОБА_1 разом з дитиною постійно проживали і користувалися, як члени сім'ї власника, житловим приміщенням. Іншого зареєстрованого місця проживання ані ОСОБА_1, ані її малолітній син, не мають.

Згідно правової позиції, викладеної у постанові Верховного суду України при розгляді справи №6-396цс15, яка в силу ст. 360-7 ЦПУ України є обов'язковою для всіх судів, відповідно до частини четвертої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування, що надається відповідно до закону.

Отже, відсутність попередньої згоди органу опіки та піклування на здійснення будь-якого правочину стосовно нерухомого майна, право власності або користування яким мають діти, є підставою для визнання такого правочину недійсним. Відсутність реєстрації дитини не є підставою для відмови в позові.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає зустрічний позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, про визнання договору купівлі-продажу недійсним, обґрунтованим й таким, що підлягає задоволенню.

Оскільки договір купівлі-продажу спірної квартири від 15 грудня 2015 року, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, на підставі якого ОСОБА_3 придбала квартиру, необхідно визнати недійсним, позивачка за первісним позовом ОСОБА_3 не має права вимоги, як власник квартири, про усунення перешкоди у володінні нею квартирою шляхом визнання ОСОБА_1 та неповнолітнього ОСОБА_2 такими, що втратили право користування спірним жилим приміщенням, а тому в задоволенні первісного позову необхідно відмовити.

За таких обставин рішення суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення про відмову в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 та задоволення зустрічного позову ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, а також про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_3

Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 2485 грн.85 коп. з кожного.

Керуючись 303, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів, -

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 01 серпня 2016 року - скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні первісного позову ОСОБА_3 - відмовити.

Зустрічний позов ОСОБА_1, яка діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2, - задовольнити.

Визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений між ОСОБА_4 та ОСОБА_3, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Вепрейчук О.І. та зареєстрований в реєстрі за №2364 від 15.12.2015 року, - недійсним.

Стягнути з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 судовий збір по 2485 грн.85 коп. з кожного.

Рішення суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили, шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді: