Справа № 577/3796/16-ц
Провадження № 2/577/1379/16
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року Конотопський міськрайонний суд Сумської області

в складі:

головуючого судді Кравченка В.О.

при секретарі Мирошниченко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Конотоп справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Конотопський міськвиконком як орган опіки та піклування про позбавлення батьківських прав,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаним позовом, в якому просить позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

На обгрунтування вимог представник позивача за дорученням Конотопського МЦ БВПД адвокат Волкова І.І., з посиланням на норми ч.1 п.2 ст.164 СК України, зазначила, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов"язків по вихованню дитини, матеріально не утримує, не дбає про її стан здоров"я, не купує продуктів харчування, одягу, взуття, не відвідує у дитячому закладі. Профілактичні співбесіди позитивних результатів не мали, що і стало підставою для звернення до суду з позовом про позбавлення його батьківських прав.

Позивачка ОСОБА_1 підтримала вимоги фактично пославшись на обставини викладені її представником.

Відповідач ОСОБА_2 заперечує задоволенню вимог, при цьому пояснив, що дійсно внаслідок скрутного матеріального становища, відсутності постійної роботи в м.Конотопі жодного разу аліментів на дитину не платив. Вже близько року він проживає в м.Києві, де шукає постійну роботу, а поки перебивається мінливими заробітками. Запевняє, що найближчим часом знайде роботу і буде матеріально допомогати доньці. Щодо рідкого відвідування дитини, то перешкодою для цього є погані відносини з колишньою дружиною та його проживання в м.Києві, хоча і цей недолік спробує вирішити.

Представник Конотопського міськвиконкому, як органу опіки та піклування (по справі третя особа) Левченко І.В. підтримала вимоги і вважає, що відповідача слід позбавити батьківських прав, тому як той не приділяє уваги дитині і не підтримує матеріально. Проведені з ОСОБА_2 профілактичні співбесіди позитивних результатів не мали, отже останній не зробив належного висновку, що вказує на байдуже відношення до дитини.

Суд, вислухавши доводи учасників процесу, пояснення свідків ОСОБА_6, ОСОБА_7, які підтвердили не сплату аліментів відповідачем та ухилення від виконання обов"язків по вихованню дитини, про що їм відомо зі слів позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку.

Виходячи із підстав заявлених вимог ухилення відповідача від виконання своїх обов'язків по вихонанню дитини полягає у невідвідуванні дитини та несплаті аліментів визначених за рішенням суду.

Проте, погодитись з таким доводами в повній мірі не можно з огляду на таке.

Із матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 є матір"ю, а ОСОБА_2 батьком малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.2). Шлюб між сторонами був розірваний ще до народження дитини (а.с.3). На даний час донька проживає з позивачкою і фактично знаходиться на повному її утриманні.

За рішенням суду від 24.03.2014 року з ОСОБА_2 стягнути аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 у розмірі ? частини заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку (а.с.4). Проте, визначених аліментів відповідач не сплачує, як запевнив, внаслідок скрутного матеріального становища пов"язаного з відсутністю постійної роботи.

Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків.

У статті 12 згаданого Закону визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини.

Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов'язків щодо виховання дітей, захищає права сім'ї.

Відповідно до ст. 14 названого Закону діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили.

Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР ратифіковано Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Відповідно до ст.8 вищевказаної Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

У преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» зазначено, що цей Закон регулює відносини, що виникають у зв'язку з обов'язком держави виконати рішення Європейського суду з прав людини у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до Європейського суду з прав людини проти України.

Статтею 2 названого Закону передбачено, що рішення є обов'язковим для виконання Україною відповідно до статті 46 Конвенції.

Порядок виконання Рішення визначається цим Законом, Законом України "Про виконавче провадження", іншими нормативно-правовими актами з урахуванням особливостей, що передбачені цим Законом.

Відповідно до ст.17 зазначеного Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Відповідно до ч. 5 ст. 19 цього Закону міністерства, інші центральні органи виконавчої влади забезпечують систематичний контроль за додержанням у рамках відомчого підпорядкування адміністративної практики, що відповідає Конвенції та практиці Суду.

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (рішення від 18 грудня 2008 року, яке є остаточним) постановив, що мало місце порушення статті 8 Конвенції.

У цьому рішенні, зокрема, констатується, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин. Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини.

Заявлені позовні вимоги зводяться до того, що відповідач не сплачує аліментів на утримання дитини, не приділяє тій належної уваги, на заходи з боку виконкому Конотопської міської ради не реагує, отже ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини.

Спростовуючи ці доводи, ОСОБА_2 зазначив, що тільки відсутність постійної роботи перешкоджає сплаті аліментів, а проживання у м.Києві та погані відносини з позивачкою - приділенню належної уваги дитині. При цьому запевнив, що у найближчий час виправить це становище.

Суд звертає увагу, що безробіття в Україні є загальновідомим фактом.

Крім того із відповіді начальника відділу Державної виконавчої служби Оболонського районного управління юстиції у м.Києві вбачається, що аліменти з відповідача на протязі 2015 року не стягувались внаслідок неналежного ставлення державного виконавця до службових обов"язків (а.с.5-7).

Відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

За приписом ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як убачається з представленого витягу засідання комісії з питань захисту прав дитини з відповідачем дійсно проводилась співбесіда в процесі якої ОСОБА_2 був попереджений щодо наслідків ухилення від виконання батьківських обов"язків по відношенню до малолітньої доньки ОСОБА_3 (а.с.31).

У висновку про доцільність позбавлення батьківських прав, складеному 01.04.2016 року, виконкомом Конотопської міської ради, зокрема, стверджується, що ОСОБА_2 аліментів на дитину не сплачує, не відвідує доньку і не приймає участь у її вихованні із чого робиться висновок про доцільність позбавлення його батьківських прав, що відповідатиме інтересам неповнолітньої дитини.

Відповідно до частин 4-6 ст.19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення та поновлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Вищевказаний висновок органу опіки і піклування, яким визнано за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, не містить обгрунтувань того, яким чином таке втручання в сімейне життя малолітньої дитини, буде відповідати її інтересам, і яким саме інтересам цієї дитини, чи позитивно вплине на дитину фактичне розлучення з батьком та відсутність з його боку піклування в майбутньому.

Підсумовуючи викладене суд вважає, що позивачем не доведено позовні вимоги, оскільки надані ним докази є не достатньо переконливими та об'єктивними, а тому підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, відповідно до положень п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, відсутні.

Разом з тим суд константує, що ОСОБА_2 дійсно тривалий час не сплачує аліменти на дитину і дуже рідко зустрічається з нею. Наведені відповідачем обставини, що перешкоджають цьому є такими, що заслуговують на увагу, проте не звільняють від виконання батьківських обов"язків.

З огляду на викладене суд приходить до переконання про необхідність попередити відповідача змінити ставлення до виховання малолітньої доньки ОСОБА_3 та покласти на орган опіки та піклування обов'язок по здійсненню контролю за виконанням батьківських обов'язків ОСОБА_2 відносно дитини, що буде відповідати правозаставним орієнтирам викладеним у п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20.

Керуючись: ст.ст. 19, 164, 165 СК України, ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України,-

ВИРІШИВ:

Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні вимог про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 відносно малолітньої доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до виховання та утримання доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Покласти на Виконавчий комітет Конотопської міської ради, як орган опіки та піклування, контроль за виконанням ОСОБА_2 батьківських обов'язків щодо доньки ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Сумської області через Конотопський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня проголошення.

Суддя Кравченко В. О.