РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

ун. № 759/2997/16-ц

пр. № 2/759/2504/16

13 червня 2016 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва у складі головуючого судді Ключника А.С. за участю секретаря судового засідання Борисенко А.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі судових засідань цивільну справу за позовом ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

Позивач 23.02.2016 року звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості в сумі 41727,04 грн., що виникла за кредитним договором №СL139908 від 26.07.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що між позивачем та відповідачем 26.07.2013 року було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг №СL139908 відповідно до умов якого, позичальник отримав кредит в розмірі 25000,00 грн. зі строком користування до 25.07.2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 9,90% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядок, встановлених кредитним договором.

Пунктом 2.4 кредитного договору встановлено, що у випадку несвоєчасного виконаного грошового зобов'язання позичальника за договором кредитор має право стягнути з позичальника пеню, а позичальник при цьому зобов'язується сплатити таку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення виконання відповідно до вимог чинного законодавства України, зокрема нормативних актів НБУ.

В порушення умов договору позичальник систематично не виконує належним чином взяті на себе зобов'язання.

03.07.2014 року на адресу відповідача було направлено вимогу дострокового погашення кредиту.

Однак, зазначені вимоги банку не були задоволені, в зв'язку з чим банк змушений звернутися до суду за захистом свого порушеного права.

У судове засідання 13.06.2016 року представник позивача не з'явився та направив до суду заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві, розгляд справи просив провести без його участі (а.с. 56).

Відповідач до суду двічі не з'явився, про день, час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, про причини своєї неявки суд не повідомив, а тому суд вважає за можливе слухати справу у його відсутності за наявними у справі доказами, ухваливши по справі за згодою позивача та відповідно до ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, заочне рішення.

Суд, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку, про наявність правових підстав для задоволення позову з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Згідно до статей 525, 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Пунктом 29 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спорів про дострокове повернення кредиту суд має враховувати положення статей 1050, 1054 ЦК і виходити з того, що якщо договором встановлено обов'язок позичальника повернути кредит частинами (із розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини кредитодавець має право вимагати дострокового повернення частини кредиту, що залишилася, та сплати процентів, належних йому від суми кредиту.

Статтею 629 ЦК України визначено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

Згідно ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

У відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між ПАТ «Універсал Банк» та відповідачем ОСОБА_1 26.07.2013 року було укладено генеральний договір про надання кредитних послуг № СL139908, відповідно до умов якого, позичальник отримав кредит у розмірі 25000,00 грн. строком користування до 25.07.2016 року, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 9,90% річних, а відповідач зобов'язався повернути кредит та сплати відсотки за користування кредитними коштами в строк та порядок, встановлених кредитним договором (а.с. 11-12, 13-24).

Відповідно до умов договору позичальник зобов'язався погасити кредит, сплати проценти за користування кредитом на умовах та в порядку визначеному договором.

Судом встановлено, що Банк виконав повністю свої зобов'язання, у відповідності до умов кредитного договору та надав відповідачу кредит у сумі 25000,00 грн. (а.с. 28, 29), а останній не виконав свої зобов'язання перед Банком за укладеними угодами.

27.06.2014 року на адресу відповідача було направлено вимогу дострокового погашення кредиту (а.с. 31, 32).

Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір, отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості.

Судом встановлено, що позивач звертався до відповідача з вимогою про оплату заборгованості та попереджав про наслідки невиконання умов зазначеного договору, однак, відповідачем кошти не були повернуті.

Уклавши з позивачем зазначений кредитний договір та отримавши грошові кошти на умовах повернення, строковості та платності відповідач порушив свої договірні зобов'язання, що призвело до виникнення заборгованості, яка станом на 04.02.2016 року становить 41727,04 грн., яка складається з: заборгованості за кредитом - 21596,31 грн.; заборгованість по відсоткам за користування кредитом - 2747,89 грн.; розрахунково-касове обслуговування - 15000,00 грн.; пеня - 2382,84 грн. (а.с. 30 - розрахунок заборгованості).

Враховуючи зазначене та оцінивши зібрані по справі докази, в їх сукупності та співставленні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є законними та обґрунтованими, а отже такими, що підлягають задоволенню.

Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Таким чином, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню сума судового збору у розмірі 1378,00 грн. сплачена позивачем згідно платіжного доручення № 1780/23 від 11.02.2016 року (а.с.4).

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 509, 525, 526, 611, 625, 1049, 1050, 1054 ЦК України, п.29 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних i кримінальних справ від 30.03.2012 року №5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 218, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Позов ПАТ «Універсал Банк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на користь ПАТ «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, , п/р 3333 в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001) заборгованість за кредитним договором № СL139908 від 26.07.2013 року у розмірі 41727,04 грн.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ІПН:НОМЕР_1, зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1, на користь ПАТ «Універсал Банк» (04114, м. Київ, вул. Автозаводська, буд. 54/19, , п/р 3333 в ПАТ «Універсал Банк», МФО 322001) судові витрати у справі у вигляді судового збору: 1378,00 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя А. Ключник