Ухвала

іменем україни

13 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом Національного університету харчових технологій в особі Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій до ОСОБА_4 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за касаційною скаргою Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій, який діє через представника Каракулову Оксану Геннадіївну, на рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року Національний університет харчових технологій в особі Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій звернувся до суду з указаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_4, який працював в університеті викладачем, видано ордер від 29 листопада 1996 року № 17, на підставі якого його було вселено у кімнату НОМЕР_1 в гуртожитку, що знаходиться по АДРЕСА_1

Наказом від 30 серпня 2003 року № 107-к ОСОБА_4 звільнено з посади викладача на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Вказуючи на те, що після припинення між сторонами трудових відносин відповідач вибув на постійне проживання до міста Києва, де працевлаштувався, Національний університет харчових технологій в особі Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій просив визнати ОСОБА_4 таким, що втратив право користування жилим приміщенням на підставі статті 107 ЖК України.

Рішенням Вінницького міського суду вінницької області від 18 листопада 2015 року позов задоволено.Визнано ОСОБА_4 таким, що втратив право користування кімнатою НОМЕР_1 в гуртожитку, який розташований по АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі представник Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення апеляційного суду скасувати і залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Судами встановлено, що на підставі наказу від 30 серпня 1991 року № 284 ОСОБА_4 було прийнято позивачем на роботу на посаду викладача української мови та літератури з 01.09.1994 року (а.с. 12).

Згідно з ордером від 29 листопада 1996 року спільним засіданням профспілкового комітету викладачів та співробітників Вінницького політехнікуму та адміністрації, ОСОБА_4 надано право на вселення у кімнату НОМЕР_1 в гуртожитку по АДРЕСА_1.

Наказом від 30 серпня 2003 року № 107-к ОСОБА_4 звільнено з посади викладача на підставі п. 5 ст. 36 КЗпП України.

Позивач стверджує, що відповідач після припинення між сторонами трудових відносин вибув на постійне проживання до міста Києва, а тому просить виселити його з кімнати на підставі ст. 107 ЖК України.

Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття

У статтях 10, 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Колегія суддів погоджується з висновком апеляційного суду про відмову в задоволенні позову, оскільки матеріали справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження визначених ст. 107 ЖК України підстав для виселення наймача.

Так, судами встановлено, що відповідач на момент розгляду справи працює в Київській державній академії водного транспорту імені гетьмана Петра Сагайдачного, однак відповідно до листа ректора цього вузу житло ОСОБА_4 не надавалось. Більше того, матеріали справи не містять будь-яких даних про те, що ОСОБА_4 отримав (придбав) постійне житло у місті Києві.

За таких обставин апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про скасування рішення місцевого суду, оскільки його висновки про вибуття ОСОБА_4 на інше постійне місце проживання, ґрунтувались на припущеннях, що суперечить положенням ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

На підставі вказаного колегія суддів вважає, що апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, ухвалив законне і обґрунтоване рішення про відмову в задоволенні позову.

Отже підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Вінницького коледжу Національного університету харчових технологій, який діє через представника Каракулову Оксану Геннадіївну, відхилити.

Рішення апеляційного суду Вінницької області від 20 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана О.В. Закропивний Л.М. Мазур