Справа № 352/1224/15-ц
Провадження № 22-ц/779/980/2016
Головуючий у 1 інстанції Струтинський Р. Р.
Суддя-доповідач ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Матківського Р.Й.

суддів Горблянського Я.Д., Пнівчук О.В.

секретаря Капущак С.В.

з участю представника ВДВС Тисменицького РУЮ ОСОБА_2,

представника Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області ОСОБА_3, позивача ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до ВДВС Тисменицького РУЮ, Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області про відшкодування моральної шкоди, з апеляційними скаргами старшого державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ та начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області на рішення Тисменицького районного суду від 21 березня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У червні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом та після доповнення просив визнати винним ВДВС Тисменицького РУЮ у завданні моральної шкоди внаслідок протиправних дій головного державного виконавця Гаєвського В.В. Стягнути з Головного управління ДКС завдану моральну шкоду в розмірі 2870 гривень.

Заявлені вимоги позивач обґрунтував тим, що державний виконавець ВДВС Тисменицького РУЮ ОСОБА_5 під час виконання своїх службових обовязків 30 травня 2014 року, 30 липня 2014 року, 13 серпня 2014 року відвідував його будинок по вул. Щаслива, 9 у с.Клузів Тисменицького району Івано-Франківської області по виконавчому провадженні щодо його сина ОСОБА_6 Даний державний виконавець поводив себе всупереч ЗУ «Про виконавче провадження», проникав до інших приміщень його будинку поза межами приміщення, яке у будинку займає боржник, включив до акту опису й арешту майна боржника окремі речі, які перебувають поза межами приміщення, яке займає боржник та які не є його власністю, при проведенні опису й арешту майна не було залучено понятих. На його неодноразові прохання не чинити беззаконня в його будинку та заклики до дотримання Закону, відповідач не реагував та зазіхав на майно, яке нажито їм з дружиною придбаного важкою працею протягом багатьох років перебування у шлюбі. Незаконність дій останнього встановлено постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року.

Позивач вважає, що такими неправомірними діями державного виконавця йому спричинено важкі душевні страждання.

Рішенням Тисменицького районного суду від 21 березня 2016 року позов задоволено частково. Стягнуто з головного управління державної казначейської служби України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_4 2500 гривень моральної шкоди та судові витрати. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

На дане рішення старший державний виконавець ВДВС Тисменицького РУЮ подав апеляційну скаргу, просить його скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову. Апелянт у скарзі зазначає, що рішення ухвалено всупереч норм матеріального та процесуального права та без врахування дійсних обставин справи. Позивач не надав належних та допустимих доказів в обґрунтування наявності та розміру моральної шкоди, обґрунтувавши її завдання виключно словами. Зазначення судом про перенесене позивачем психічне потрясіння є субєктивним оціночним судженням. Таким чином позивачем і судом першої інстанції не зазначено належних та допустимих доказів, які б підтвердили заподіяння позивачу моральної шкоди в розмірі 2500 гривень.

Начальник Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківській області у поданій апеляційній скарзі, просить рішення скасувати та ухвалити нове. Апелянт у скарзі зазначає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Суд не врахував, що відповідно до п. 35 Постанови КМУ від 03 серпня 2011 року №845, Державна казначейська служба України здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень. Належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди з бюджету, а також в даній справі повинна бути Державна казначейська служба України, а не її територіальні органи. Головне управління казначейства здійснює розрахунково-касове обслуговування розпорядників і одержувачів бюджетних коштів, є окремою юридичною особою, має власний кошторис, печатку із зображенням Державного гербу України та своїм найменуванням, самостійно несе відповідальність за власні дії. Управлінням казначейства будь-яких протиправних дій відносно позивача не здійснювало, права ОСОБА_4 та охоронювані законом інтереси не порушувало. У головному управлінні казначейства відсутній спеціальний рахунок для відшкодування шкоди завданої органами державної влади чи їх службовими особами. Крім того, позивачем не надано жодного доказу, що підтверджує завдання йому моральної шкоди, а його свідчення є субєктивними.

Вислухавши суддю-доповідача, представників апелянтів, які вимоги скарги підтримали, позивача, який вимоги скарг заперечив, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають задоволенню тільки у частині визначеного судом способу стягнення моральної шкоди, а у іншій частині, апеляційні скарги до задоволення не підлягають.

Задовольняючи позов частково суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок неправомірних дій державний виконавець ВДВС Тисменицького РУЮ спричинив позивачу моральну шкоду, яка полягає в тому, що він переніс потрясіння.

Суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги постанову Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року, яка залишена без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 16 березня 2015 року, якою визнано неправомірними дії державного виконавця відділу державної виконавчої служби Тисменицького районного управління юстиції ОСОБА_5, які вчинені ним 13 серпня 2014 року (а.с. 5).

Даним судовими рішеннями встановлено, що у виконавчому провадженні №417/2 відкритому з примусового виконання виконавчого листа №352/3249/13-ц, виданого Тисменицьким районним судом 01 квітня 2014 року про стягнення з ОСОБА_6 боргу в розмірі 112074, 4- гривень на користь ОСОБА_7 головним державним виконавцем відділу ДВС винесено постанову про обєднання у зведене виконавче провадження по стягненню боргу з ОСОБА_6 на загальну суму 331223 гривень. ОСОБА_4 є власником будинку по вул. Щаслива, 9 в с. Клузів Тисменицького району. ОСОБА_6 проживає ІНФОРМАЦІЯ_1 на умовах договору найму, де займає одну кімнату. Крім цього, майно, що перебуває у кімнаті, в якій проживає ОСОБА_6, не належить йому, а використовується на умовах договору позички від 01 серпня 2013 року.

Суд визнав неправомірними дії державного виконавця які проявилися у незаконному та безпідставному входженні 13 серпня 2014 року до будинку позивача поза межами приміщення, яке в будинку займає боржник, проведення в будинку опису та арешту майна без участі понятих та складанні акту опису та арешту трьох телевізорів, які не належать боржнику.

Вимогами ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У пункті 28 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» міститься роз'яснення про те, що при розгляді позовів фізичних чи юридичних осіб про відшкодування шкоди рішенням, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження суди повинні виходити з положень ст. 56 Конституції України, ст. 11 Закону «Про державну виконавчу службу» ч. 2 ст. 87 Закону «Про виконавче провадження», а також з положень ст. 1173, 1174 ЦК і враховувати, що в таких справах відповідачами є держава в особі відповідних органів державної виконавчої служби, що мають статус юридичної особи, в яких працюють державні виконавці, та відповідних територіальних органів Державної казначейської служби України.

Згідно з частиною 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, під якою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У позові зазначено, що завдана моральна шкода полягає у моральних стражданнях та переживаннях.

Враховуючи, що постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11 вересня 2014 року було визнано неправомірними дії головного державного виконавця, а вказана постанова суду є чинною і відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Крім цього, особа (фізична чи юридична) звільняється від відповідальності по відшкодуванню моральної шкоди, якщо доведе, що остання заподіяна не з її вини. Тобто, обов'язок спростування вини покладається на заподіювача шкоди, а не на позивача.

За вище наведених обставин доводи апеляційних скарг про недоведеність позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди є необґрунтованими і до уваги прийматися не можуть.

Відповідно до ст. 11 Закону України «Про державну виконавчу службу» шкода, заподіяна державним виконавцем фізичним чи юридичним особам під час виконання рішення, підлягає відшкодуванню у порядку, передбаченому законом, за рахунок держави.

Тому суд першої інстанції правильно визначивши розмір моральної шкоди за перенесені страждання повинен був проводити стягнення не з Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області як юридичної особи, а за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди в сумі 2500 гривень та 243 гривень 60 копійок понесених судових витрат, а всього стягнути 2743 гривень 60 копійок. Тому рішення суду у цій частині підлягає до зміни.

У іншій частині позовних вимог судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано оцінку доводам сторін.

Керуючись ст.ст. 218, 307, 309, 316 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційні скарги старшого державного виконавця ВДВС Тисменицького РУЮ, начальника Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області задоволити частково.

Рішення Тисменицького районного суду від 21 березня 2016 року в частині стягнення моральної шкоди та судових витрат з Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області змінити.

Стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України в Івано-Франківської області на користь ОСОБА_4 за рахунок коштів Державного бюджету України, шляхом списання коштів з єдиного казначейського рахунку на відшкодування моральної шкоди в сумі 2500 гривень та 243 гривень 60 копійок судового збору. Всього стягнути на користь ОСОБА_4 2743 гривень 60 копійок.

В решті рішення залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Р.Й. Матківський

Судді: Я.Д. Горблянський

ОСОБА_8