"31" травня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:
Головуючої судді Арапіної Н.Є.
з секретарем Рудь Н.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу,
позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Свої вимоги мотивував тим, що 01 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір строкового банківського вкладу «Стандарт» № 336158 в іноземній валюті, згідно з яким банк зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 15 500,00 доларів США строком на 12 місяців плюс один день. Позивач зобов'язався внести готівкою на відкритий банком депозитний рахунок грошові кошти та виконав свій обов'язок, внесено вказані грошові кошти на рахунок. Відповідач зобов'язався нарахувати та виплатити вкладникові за час користування коштами проценти за ставкою 12 % річних. 15 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача, направивши письмову вимогу про видачу банківського вкладу, однак відповіді не надійшло. Просить суд стягнути з відповідача суму строкового банківського вкладу у розмірі 15 500 доларів США.
Під час розгляду справи представник позивача ОСОБА_2 подала заяву про зменшення позовних вимог та просить суд стягнути з відповідача суму строкового банківського вкладу у розмірі 5 998,00 доларів США.
Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснювала ОСОБА_2
Представник позивача ОСОБА_2 у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До початку судового засідання надала письмову заяву з прохання слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує. В разі неявки відповідача до суду просила розглянути справу в заочному порядку.
Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надійшли письмові заперечення, в яких, зокрема, зазначено, що відповідно до постанови Правління Національного банку України від 28 серпня 2015 року № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 28 серпня 2015 року № 158 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно з яким розпочато процедуру ліквідації банку та делеговано повноваження ліквідатора провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків строком на один рік з 31 серпня 2015 року по 30 серпня 2016 року. Положеннями ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачена сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами. 06 жовтня 2015 року позивачем отримано виплату гарантованої суми у розмірі 200 000,00 грн. Тому вимоги є безпідставними, просив відмовити в задоволенні позовних вимог (а.с.29-33).
За згодою позивача суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України.
На підставі ст.197 ч.2 ЦПК України справа розглянута у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.
01 квітня 2015 року між позивачем та відповідачем було укладено Договір строкового банківського вкладу «Стандарт» № 336158 в іноземній валюті, згідно з яким банк зобов'язався прийняти від позивача грошові кошти в сумі 15 500,00 доларів США строком на 12 місяців плюс один день. Позивач зобов'язався внести готівкою на відкритий банком депозитний рахунок грошові кошти та виконав свій обов'язок, внесено вказані грошові кошти на рахунок. Відповідач зобов'язався нарахувати та виплатити вкладникові за час користування коштами проценти за ставкою 12 % річних (а.с. 5).
Згідно меморіального ордеру № 270103 (#22571090) та меморіального ордеру № 270103 (#22571094) від 01 квітня 2015 року позивач вніс готівкою на відкритий банком депозитний рахунок грошові кошти у розмірі 15 500,00 доларів США (а.с. 6-7).
Постановою Правління Національного банку України від 28 серпня 2015 року № 562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» відкликано банківську ліцензію та ліквідовано Публічне акціонерне товариство«Український професійний банк» (а.с.35).
Рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 28 серпня 2015 року за № 158 «Про початок процедури ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» та делегування повноважень ліквідатору банку» було розпочато з 31 серпня 2015 року процедуру ліквідації Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» строком на один рік до 30 серпня 2016 року (а.с. 36).

Судом встановлено, що позивачем отримано у відшкодування коштів за вкладом у сумі 200000,00 грн. ( а.с.37,38)

Відповідно до частини першої статті 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

Відповідно до статті 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність» вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору.

Згідно із частиною першою статті 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення статті 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом статті 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

15 жовтня 2015 року позивач звернувся до відповідача, направивши письмову вимогу про видачу банківського вкладу (а.с. 8-9).

Позивач просить стягнути з відповідача суму строкового банківського вкладу у розмірі 5 998,00 доларів США.

Представник відповідача посилається на положення п.5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», яким передбачено протягом 30 днів з дня опублікування відомостей про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку у газетах «Урядовий кур'єр» або «Голос України» право заявити про свої кредиторські вимоги до банку строком до 03 жовтня 2015 року. Однак позивачем кредиторські вимоги не були заявлені у визначений законодавством строк. Крім того, ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачена сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами.

На підтвердження заперечення проти позову банком надано меморіальні ордери, в яких вказано призначення платежу: виплата позивачу гарантованої суми у розмірі 200 000,00 грн.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001цс15 запровадження тимчасової адміністрації у банку унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Враховуючи приписи абз. 2 ч. 2 ст. 214, п. 2 ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України, суд вважає за можливе відступити від правової позиції, з одночасним наведенням відповідних мотивів.

Відповідно до статті 1 Протоколу №1 до Конвенції «Кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Розглядаючи борги у сенсі поняття «власності», яке міститься у ст.1 ч. 1 Протоколу №1 до Конвенції і яке не обмежено лише власністю на фізичні речі та не залежать від формальної класифікації у національному законодавстві, борги, що становлять майно, можуть також розглядатись як «майнові права» і, таким чином, як власність.

Статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Системний аналіз норм вказаного Закону свідчить про те, що не здійснення задоволення вимог вкладників, крім зазначених у п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону, стосується заборони проведення виплат Фондом, уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на вимогу вкладника, тобто у випадку, коли така подається останнім безпосередньо до уповноваженої особи Фонду, який набуває повноваження органів управління банку, а уповноважена особа має право діяти від імені банку без довіреності (ст. 36, 37 Закону).

Крім того, положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не передбачають підстав для відмови в захисті порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Порядок виконання судових рішень про примусове стягнення коштів з банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, визначено відповідними нормами Закону України «Про виконавче провадження», якими встановлено зупинення виконавчого провадження при запровадженні тимчасової адміністрації, а при прийнятті рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку, - його закінчення із надсиланням виконавчого документа до уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Відповідачем порушено майнові права позивача на кошти належні йому та передані банку за договором банківського вкладу.

Оскільки виконання судових рішень про примусове стягнення коштів з банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація, визначено нормами Закону України «Про виконавче провадження», тому саме у такий спосіб реалізується положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» про нездійснення примусового стягнення коштів, а не шляхом відмови у позові вкладника до банку у разі встановлення порушення, невизнання чи оспорення його прав, що є позбавлення його права на судовий захист.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю: стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (, код Банку 321024) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором строкового банківського вкладу «Стандарт» № 336158 від 01 квітня 2015 року у розмірі 5 998 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) доларів США 00 центів.

Щодо позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу суд вважає наступне.

Згідно з вимогами ст.84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом.

Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється частиною 1 Закону України "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах" від 20 грудня 2011 року № 4191-VI, згідно з якою розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно квитанції № 451 від 06 жовтня 2015 року позивачем сплачено кошти за договором про надання правової допомоги від 06 жовтня 2015 року у розмірі 2 500,00 грн., а також згідно квитанції № 36 від 15 лютого 2016 року позивачем сплачено кошти за договором про надання правової допомоги від 06 жовтня 2015 року у розмірі 1 250,00 грн. (а.с.55).

На підтвердження надання правової допомоги суду позивачем надано договір про надання правової допомоги, квитанції про оплату гонорару, розрахунок обсягу виконаних робіт, а саме, складання позовної заяви, виїзд в судове засідання для представництва інтересів при розгляді позову в суді першої інстанції, рахунок-фактуру № СФ-0000046 від 11 лютого 2016 року та рахунок-фактуру СФ-0000500 від 06 жовтня 2015 року (а.с. 43-44, 117, 104-105).

Позивач просить про стягнення витрат, понесених на правову допомогу у сумі 3 750,00 грн.

Нормами ст.30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Враховуючи складність справи, розмір позовних вимог, розмір зменшених позовних вимог та розмір задоволених вимог, керуючись встановленими законом принципами виваженості та розумності, суд вважає можливим зменшити розмір відшкодування витрат з оплати правової допомоги та стягнути з відповідача на користь позивача витрати з оплати правової допомоги у сумі 1250 грн. 00 коп.

При поданні позовної заяви позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 3, ст. 2 Закону України "Про захист прав споживачів" .

Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Згідно п. 11 постанови № 10 від 17 жовтня 2014 року Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» порядок сплати судового збору за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, у випадках та на умовах, встановлених законом (частина третя статті 533 ЦК), передбачено в абзаці 2 частини першої статті 6 Закону № 3674-VI. У цьому випадку ціна позову визначається як в іноземній валюті, так і в національній валюті України відповідно до офіційного курсу, встановленого Національним банком України на день подання позову. Виходячи саме з такої ціни позову (в національній валюті), визначається розмір судового збору, що підлягає сплаті. Однак якщо день подання позову не співпадає з днем сплати судового збору (збір сплачено раніше), то останній визначається з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України саме на день сплати, а не на день подання позову.

Станом на 14 грудня 2015 року офіційний курс валют Національного банку України становив за 1 долар США - 23,86 грн.

Статтею 4 Закону України "Про судовий збір" визначено, що за подання до суду позовної заяви майнового характеру сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати (487,20 грн.) та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати (6 090,00 грн.).

Відповідно до ст.ст.79, 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір в дохід держави в сумі 1 431 грн. 12 коп.( 5 998,00 доларів США х 23,86 х 1% : 100).

Керуючись ст.1 Протоколу №1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованою Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність», ст.ст. 1058-1060 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218,223-226 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» про стягнення коштів за договором банківського вкладу задовольнити повністю.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (, код Банку 321024) на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором строкового банківського вкладу «Стандарт» № 336158 від 01 квітня 2015 року у розмірі 5 998 (п'ять тисяч дев'ятсот дев'яносто вісім) доларів США 00 центів.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (, код Банку 321024) на користь ОСОБА_1 витрати на оплату правової допомоги у розмірі 1 250 (одна тисяча двісті п'ятдесят) грн. 00 коп.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Український професійний банк» (, код Банку 321024) на користь держави витрати по оплаті судового збору в сумі 1 431 (одна тисяча чотириста тридцять одна) грн. 12 коп.

Повний текст рішення виготовлений 03 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Н.Є. Арапіна