печерський районний суд міста києва
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2016 року Печерський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді -Литвинової І. В.,

народних засідателів - Крайнік Н. Є., Курмей К. М.

при секретарі - Бажан О. А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_3, заінтересована особа Печерська районна у м. Києві державна адміністрація як органу опіки та піклування, про визнання ОСОБА_4 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна,-

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2016 року заявник ОСОБА_3 звернулася до суду із заявою про визнання її доньки ОСОБА_4 недієздатною, встановлення над нею опіки та призначення опікуна, мотивуючи заяву тим, що остання внаслідок хронічного психічного розгляду не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, потребує постійного стороннього догляду та допомоги, обмежена у самообслуговуванні та здатності до орієнтації.

Захворювання ОСОБА_4 призводить до того, що вона не може повною мірою усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, у зв'язку із чим, ОСОБА_3 просила, з метою захисту інтересів своєї доньки, визнати останню недієздатною та призначити опікуна.

Заявник зазначила, що вона з своєю донькою - ОСОБА_4 були змушені виїхати з міста Донецьк, покинувши своє постійне місце проживання.

У судове засідання заявник не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності.

Представник заінтересованої особи Печерської районної в м. Києві Державної адміністрації як органу опіки та піклування у судовому засіданні не була присутня, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, до судового розгляду подала заяву про розгляд справи без її участі.

Вивчивши заяву та дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.

За правовою нормою ч. 1 ст. 236 ЦПК України, заява про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи, у тому числі неповнолітньої особи, чи визнання фізичної особи недієздатною подається до суду за місцем проживання цієї особи, а якщо вона перебуває на лікуванні у наркологічному або психіатричному закладі, - за місцезнаходженням цього закладу.

Заява про визнання фізичної особи недієздатною може бути подана членами її сім'ї, близькими родичами, незалежно від їх спільного проживання, органом опіки та піклування, психіатричним закладом, що визначено ч. 3 ст. 237 ЦПК України.

Суд за наявності достатніх даних про психічний розлад здоров'я фізичної особи призначає для встановлення її психічного стану судово-психіатричну експертизу, відповідно до ст. 239 ЦПК України.

Згідно ч. 1 п. 2 ст. 145 ЦПК України, якщо у справі необхідно встановити психічний стан особи, експертиза призначається за клопотанням хоча б однієї із сторін.

За наданими роз'ясненнями Пленумом Верховного суду України у своїй Постанові № 3 від 28.03.1972 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним», а саме п. 3, при проведенні підготовки справи до судового розгляду від заявника повинні бути витребувані дані про психічну хворобу, недоумство громадянина або зловживання спиртними напоями чи наркотичними засобами. Даними про психічну хворобу можуть бути довідки про стан здоров'я, виписка з історії хвороби й інші документи, видані лікувально-профілактичними закладами.

Відповідно до ч. 1 ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними.

Фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це (ч. 1 ст. 40 ЦК України).

Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування.

Відповідно до статті 7 Закону України «Про психіатричну допомогу», діагноз психічного розладу повинен встановлюватися відповідно до загальновизнаних міжнародник стандартів діагностики та Міжнародної статистичної класифікації хвороб. У цьому положенні також зазначено, що діагноз психічного розладу не може базуватися на незгоді особи з існуючими в суспільстві політичними, моральними, правовими, релігійними, культурними цінностями або на будь-яких інших підставах безпосередньо не пов'язаних зі станом його або її психічного здоров'я.

У рішенні «Руденко проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що стаття 5 Конвенції, разом зі статтями 2, 3 та 4, стоїть у першому ряду фундаментальних прав, які захищають фізичну безпеку людини, та на її важливості у демократичному суспільстві (див. рішення у справах «Маккей проти Сполученого Королівства» (McKay v. the United Kingdom) [ВП], заява № 543/03, п. 30, ЄСПЛ 2006-Х, та «Шторк проти Німеччини» (Storck v. Germany), заява № 61603/00, п. 102, ЄСПЛ 2005-V).

За практикою Європейського суду з прав людини («Агопян до України»), словосполучення «згідно із законом» пункту 2 статті 8 «Право на повагу до приватного і сімейного життя» Конвенції по суті робить посилання на національне законодавство та передбачає обов'язок дотримуватися його матеріально-правових та процесуальних норм (див. рішення від 30.09.2010 у справі «Володимир Поліщук та Світлана Поліщук проти України» (Vladimir Polishchuk and Svetlana Polishchuk v. Ukraine), заява № 12451/04, п. 44).

Судом встановлено, що ОСОБА_4 перебувала на обліку у Комунальній лікувально-профілактичній установі «Міський психоневрологічний диспансер м. Донецька» з 1989 року з діагнозом деменції внаслідок епілепсії, відповідно до протоколу засідання Лікарсько-консультативної комісії від 27.01.2011 № 16/49 /а. с. 17/.

За даними довідки серії ДОН-04 від 16.11.2004 № 008595, виданої Медико-соціальною експертною комісією у м. Донецьк безстроково, ОСОБА_4 має ІІ групу інвалідності та є особою з інвалідністю з дитинства /а. с. 14/.

З 21.03.2016 ОСОБА_4 перебуває на обліку в Управлінні праці та соціального захисту населення Печерської районної у м. Києві державної адміністрації як внутрішньо переміщена особа /а. с. 49/.

Згідно з довідкою від 23.03.2016 № та № про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи, заявник з своєю донькою - ОСОБА_4 виїхали з міста Донецьк, що належить до тимчасово окупованих територій, покинувши своє постійне місце проживання, де зареєстровані: АДРЕСА_1, та є вимушеними переселенцями у розумінні Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» /а. с. 16/.

Відповідно до Висновку лікарської комісії медичного закладу щодо необхідності постійного стороннього догляду за інвалідом І чи ІІ групи внаслідок психічного розладу № 102 від 17.04.2016, виданий Київським міським психоневрологічним диспансером № 2, особа, про визнання якої подано заяву про визнання її недієздатною, ОСОБА_4 - особа з інвалідністю ІІ групи, обмежена у самообслуговуванні та у здатності до орієнтації, тому потребує постійного стороннього догляду /а. с. 15/.

Ухвалою суду від 31.05.2016 призначено судово-психіатричну експертизу стосовно ОСОБА_4, з метою встановлення її психічного стану, на вирішення якої було постановлено питання: чи страждає вона на психічне захворювання чи інший психічний розлад здоров'я та чи може за наявності психічного захворювання, розуміти значення своїх дій та керувати ними? /а. с. 27/.

10.10.2016 суду заінтересованою особою - Печерською районною в місті Києві державною адміністрацією - надано подання про призначення ОСОБА_3 - заявника у справі, опікуном своєї доньки - ОСОБА_4, у разі визнання останньої недієздатною. У поданні заінтересованої особи вказано, що заявник ОСОБА_3 є пенсіонером та отримує допомогу внутрішньо переміщеній особі та допомогу по догляду за психічнохворою, за станом здоров'я може бути опікуном /а. с. 49-50/.

Судом встановлено, що ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, уродженка м. Донецьк Донецької області, є донькою заявника ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1, виданим відділом РАЦС Київського району м. Донецьк /а. с. 18/.

Згідно з висновком судово-психіатричного експерта № 627 від 30.08.2016, підекспертна ОСОБА_4 страждає на розлади психіки: нездатність підтримувати продуктивний мовний контакт, виражене недорозвинення інтелектуально-мнестичної функції, недостатність критичної оцінки свого стану у цілому, що у сукупності обумовлює соціальну дезадаптацію, що у сукупності та з врахуванням анамнестичних даних, відповідає діагностичним критеріям деменції внаслідок епілепсії - F 02.8, згідно з МКХ-10. Тобто, за своїм психічним станом ОСОБА_4 не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними /а. с. 35-36/.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_4 - особа, про визнання якої недієздатною подано заяву, є особою з інвалідністю ІІ групи з дитинства та страждає на деменцію внаслідок епілепсії, та у зв'язку з психоневрологічним захворюванням не здатна керувати своїми діями та усвідомлювати їх значення, потребує встановлення над нею опіки.

Відтак суд приходить до висновку, що втручання у приватне життя ОСОБА_7, про яке йдеться, не суперечить національному законодавству та відповідає вимозі законності, передбаченій статтею 8 Конвенції «Про захист прав людини та основоположних свобод».

Враховуючи викладене, суд вважає, що існують законні підстави для визнання ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, недієздатною.

На підставі викладеного та керуючись Конвенцією «Про захист прав людини та основоположних свобод», ст.ст. 39-41, 60 ЦК України, ст. ст. 212-215, 218, 234-241 ЦПК України, Законом України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб», суд, -

В И Р І Ш И В :

Заяву ОСОБА_3, заінтересована особа Печерська районна у м. Києві державна адміністрація як органу опіки та піклування, про визнання ОСОБА_4 недієздатною, встановлення опіки та призначення опікуна - задовольнити.

Визнати ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, недієздатною.

Призначити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, опікуном ОСОБА_4.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано у строк, встановлений ст. 294 ЦПК України. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя І. В. Литвинова

Народні засідателі К. М. Курмей

Н. Є. Крайнік