Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/7691/15 Головуючий у 1 інстанції: Артемова Л.Г.
№ провадження 22-ц/778/2069/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„26 квітня 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Кредитної спілки «Славутич-Кредит» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Кредитної спілки «Славутич-Кредит» про захист прав споживача, визнання кредитного договору недійсним.

У позові зазначав, що 28.10.2013 року між ним та відповідачем був укладений кредитний договір № 470, за умовами якого він отримав у тимчасове користування грошові кошти у сумі 15 000 грн. 00 коп., зі сплатою 48% річних, за строковою заборгованістю 96% річних.

Крім того, 28.10.2013 року між КС «Славутич-Кредит» та ОСОБА_3 був укладений договір поруки № 243, за умовами якого останній зобовязався нести відповідальність у повному обсязі за виконання ОСОБА_2 кредитних зобовязань.

Такий же договір поруки, на таких же умовах був укладений між КС «Славутич-Кредит» та ОСОБА_4

Хоча позивач особисто підписував кредитний договір, однак до цього з фактичним розміром річної процентної ставки, комісій, інших платежів, з розміром штрафних санкцій за порушення строків та іншими правами і обовязками позичальника він ознайомлений не був.

Зазначені у договорі умови щодо процентної ставки, повернення кредиту для нього є незрозумілим, однак ніякі розяснення з цього приводу йому не надавались.

Посилаючись на те, що оскільки в порушення Закону України «Про захист прав споживача» відповідач, надавши йому споживчий кредит, не повідомив його у письмовій формі про кредиті умови, не надав повної, доступної, достовірної інформації щодо укладеного кредитного договору, отже вчинив дії з ознаками нечесної підприємницької практики, просив з цих підстав визнати недійсним укладений між ним та КС «Славутич-Кредит» кредитний договір № 470 від 28 жовтня 2013 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2016 року в задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 в особі представника ОСОБА_5, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасника процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_2, суд першої інстанції послався на його необґрунтованість, враховуючи недоведеність обставин щодо невідповідності кредитного договору вимогам закону.

Висновок суду є обґрунтованим , він погоджується з встановленими обставинами справи та вимогами норм матеріального права.

Згідно з ч.1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави, суспільства, його моральним засадам.

Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу.

Згідно ч.2 ст. 19 Закону України „Про захист прав споживачів підприємницька практика є такою, що вводить в оману, якщо під час пропонування продукції споживачу не надається або надається у нечіткий, незрозумілий або двозначний спосіб інформація, необхідна для здійснення свідомого вибору.

За визначенням ст. 1 Закону України „Про кредитні спілки, кредитна спілка це неприбуткова організація, заснована фізичними особами, професійними спілками, їх обєднаннями на корпоративних засадах з метою задоволення потреб її членів у взаємному кредитуванні та наданні фінансових послуг за рахунок обєднаних грошових внесків членів кредитної спілки

Кредитна спілка є фінансовою установою, виключним видом діяльності якої є надання фінансових послуг, передбачених цим Законом.

За положеннями ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом встановлено, що 28 жовтня 2013 року між кредитною спілкою „Славутич-Кредит та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого ОСОБА_2 було надано кредит в розмірі 15 000 грн. по 28 квітня 2015 року зі сплатою 48% річних за строковою заборгованістю та 96% річних від суми залишку кредиту у разі порушення позичальником зобовязань, зокрема, зобовязання вчасно здійснювати платежі щодо погашення кредиту і процентів, нарахованих за користування кредитом, відповідно до графіка розрахунків(додаток № 1 до кредитного договору).

Статті 10, 60 ЦПК України визначають, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України, частина 1 якої передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Перевіривши посилання позивача на те, що при укладанні кредитного договору він не був належним чином повідомлений про права та обовязки позичальника, зокрема, про встановлену відсоткову ставку, орієнтовну сукупну вартість кредиту та з умовами його повернення, суд , встановивши обставини укладання договору та надавши оцінку змісту підписаних ОСОБА_2 заяви-анкети на отримання кредиту, кредитного договору та додатку № 1 до нього у виді графіку розрахунків, дійшов висновку про недоведеність доводів ОСОБА_2

Сукупною вартістю кредиту є інформація про процентну ставку, вартість сукупних послуг та інших фінансових зобовязань позивача, варіанти погашення кредиту, кількість платежів, їх періодичність та обсяги.

У заяві-анкеті від 28.10.2013 року на отримання кредиту ОСОБА_2 зазначав, що за кредитом до КС «Славутич-Кредит» звертається в шостий раз, кредити у вказаній спілці отримував з 2010 року.

Підписуючи заяву-анкету, він засвідчив, що ознайомлений у письмовій формі, зокрема, зі строком та відсотковою ставкою за кредитом, орієнтовною сукупною вартістю кредиту і зміст умов кредитування йому зрозумілий(а.с.19 зв.).

Відповідно до ст.ст. 627, 628 ЦК України сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обовязковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. При цьому істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Судом встановлено, що при укладанні оспорюваного договору сторони узгодили всі істотні умови даного правочину і погодилися з ним.

Так, з підписаного сторонами кредитного договору № 470 від 28.10.2015 року та додатку № 1 до нього вбачається, що в ньому зазначені , зокрема, сума кредиту( п.1.1), орієнтовна сукупна вартість кредиту з врахуванням відсоткової ставки та вартості всіх послуг(п.п.3,4. додатку № 1), мета кредиту( п.1.2), строк кредитування( п.2.1), тип та розмір відсоткової ставки( п.3.1), порядок повернення кредиту( п.п.2.3;2.6; 3.2- 3.7; п.1 додатку № 1), порядок дострокового погашення(п.5.2.1), умови забезпечення(розділ 4 договору).

Підписавши кредитний договір особисто і без застережень, ОСОБА_2 погодився із зазначеними у ньому умовами, при цьому змінити або розяснити окремі положення оспорюваного договору він не просив.

Таким чином, повно та всебічно встановивши фактичні обставини справи, що мають значення для правильного вирішення спору про визнання недійсним кредитного договору, й надавши їм належну оцінку, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, виходячи з недоведеності обставин невідповідності кредитного договору вимогам закону.

Ті обставини, на які посилається ОСОБА_6 в особі представника ОСОБА_5 в апеляційній скарзі, були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового обґрунтування не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Фактично доводи зводяться до переоцінки доказів, викладених в оскаржуваному рішенні, і висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_7 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 січня 2016 року по даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: