Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

09 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої - Готра Т.Ю.,

суддів - Леска В.В., Кондора Р.Ю.,

при секретарі - Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 26 серпня 2014 року в справі за позовом ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и л а :

У вересні 2013 року ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (далі Банк) звернулося до суду з даним позовом, в якому вказувало на те, що згідно укладеного 08 грудня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ОСОБА_1 кредитного договору, позичальник отримав кредит в сумі 6 416,00 гривень, зі сплатою 12% річних за користування кредитом, строком повернення до 08 грудня 2010 року. На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 08 грудня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язалася відповідати за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань перед кредитором за кредитним договором.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором, внаслідок чого у нього станом на 10.04.2013 року утворилася заборгованість в сумі 14 274,94 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 357,38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.04.2013 року становить 2 856,54 грн. (1 долар США =7,993 грн.), заборгованості по відсоткам 26,69 доларів США, що становить 213,33 грн. та пені за прострочення виконання зобов'язань в сумі 11 205,07 гривень, - позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_1 і ОСОБА_2 на користь Банку заборгованість за кредитним договором в сумі 14 274,94 грн. та 142,75 грн. витрат по сплаті державного мита.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2014 року у задоволенні позову ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У апеляційній скарзі ТОВ «ОТП Факторинг Україна» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_4 апеляційну скаргу підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_5, який також представляє інтереси і відповідача ОСОБА_2, апеляційну скаргу не визнали, просили таку відхилити, а рішення суду залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи вважає, що скарга підлягає до частковогозадоволення з наступних підстав.

Відмовляючи у позові Банку, суд першої інстанції виходив із недоведеності позовних вимог, а тому вважав, що відсутні передбачені законом підстави для задоволення позову.

Проте, колегія суддів із висновком суду першої інстанції погодитись не може з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 08 грудня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №CL-800/299/2005, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 6 416,00 гривень, зі сплатою 12% річних за користування кредитом, строком повернення до 08 грудня 2010 року (а.с.4-6, 22).

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором, 08 грудня 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» і ОСОБА_2 був укладений договір поруки, за яким поручитель зобов'язалася відповідати перед кредитором за повне та своєчасне виконання боржником його боргових зобов'язань за вказаним кредитним договором (а.с.7-8).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Встановлено, що ОСОБА_1 своїх зобов'язань за кредитним договором належним чином не виконав, а саме не повернув кредит і не сплатив відсотки у строк встановлений договором, у зв'язку з чим станом на 10.04.2013 року у нього вникла заборгованість в сумі 14 274,94 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 357,38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.04.2013 року становить 2 856,54 грн. (1 долар США =7,993 грн.), заборгованості по відсоткам 26,69 доларів США, що становить 213,33 грн. та пені за прострочення виконання зобов'язань в сумі 11 205,07 грн. за період з 12.03.2012 року по 12.03.2013 року, згідно розрахунку заборгованості наданого представником банку в суді апеляційної інстанції.

Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.

Якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ч.1 ст.530 ЦК України).

Відповідно до ст.599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно ст. 554 ЦК України, у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, відсотків, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

Як роз'яснено у п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» від 30 березня 2012 року №5, із змінами і доповненнями, - при вирішенні таких спорів суд має враховувати, що згідно зі ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Отже, якщо кредитним договором не визначено інші умови виконання основного зобов'язання, то у разі неналежного виконання позичальником своїх зобов'язань за цим договором строк пред'явлення кредитором до поручителя вимоги про повернення отриманих у кредит коштів має обчислюватися з моменту настання строку погашення зобов'язання згідно з такими умовами, тобто з моменту настання строку виконання зобов'язання у повному обсязі або у зв'язку із застосуванням права на повернення кредиту достроково.

Пред'явлення вимоги до поручителя є як направлення/вручення йому вимоги про погашення боргу (залежно від умов договору), так і пред'явлення до нього позову. При цьому в разі пред'явлення вимоги до поручителя кредитор може звернутися до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання.

При цьому сама по собі умова договору про дію поруки до повного виконання позичальником зобов'язання перед кредитодавцем або до повного виконання поручителем взятих на себе зобов'язань не може розглядатися як установлення строку дії поруки, оскільки це не відповідає вимогам статті 252 ЦК України, згідно з якою строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.

Відповідно до пунктів 4.1, 4.2 договір поруки набирає чинності з дати його підписання сторонами і діє до повного виконання боргових зобов'язань за кредитним договором; - відповідальність поручителя припиняється лише після виконання боргових зобов'язань в повному обсязі.

Пунктом 3.4 даного договору поруки визначено, що обов'язок поручителя виконати боргові зобов'язання виникає при отриманні від кредитора відповідної вимоги. Така вимога вважається отриманою поручителем, якщо кредитор надіслав її поштою за адресою, вказаною в цьому договорі.

Таку вимогу Банком на адресу відповідача ОСОБА_2 надіслано 17 травня 2013 року, яку поручителем під розписку отримано 24.05.2013 року (а.с. 10).

Таким чином, починаючи з 08 грудня 2010 року (строку виконання основного зобов'язання, а саме повернення кредиту в повному обсязі) слід обчислювати шестимісячний строк для пред'явлення банком вимоги до поручителя ОСОБА_2, який закінчився 08 червня 2011 року, а тому порука ОСОБА_2 є припиненою. Пред»явлення банком вимоги до поручителя від 17.05.2013 року, як і звернення до суду з даним позовом від 18.09.2013 року, здійснено вже після спливу шестимісячного строку. А тому у вимогах банку до ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості та судових витрат слід відмовити.

Щодо стягнення кредитної заборгованості з позичальника ОСОБА_1, то вимоги Банку в цій частині підлягають до часткового задоволення, а саме в сумі 3069,87 грн., яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 357,38 доларів США, що за курсом НБУ станом на 10.04.2013 року становить 2 856,54 грн. (1 долар США =7,993 грн.) і заборгованості по відсоткам 26,69 доларів США, що становить 213,33 грн.

Посилання відповідача ОСОБА_1 на повне виконання ним своїх зобов'язань за вказаним кредитним договором, не заслуговують на увагу, оскільки в матеріалах справи на підтвердження цієї обставини відсутні будь-які докази, зокрема квитанції про сплату кредиту і відсотків, або ж довідка банку про повне виконання позичальником своїх зобов'язань. Відповідно до ч.4 ст.60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України). Вище вказана заборгованість відповідача доведена матеріалами справи.

Стосовно стягнення пені за прострочення виконання зобов'язань в сумі 11 205,07 грн. за період з 12.03.2012 року по 12.03.2013 року, то у задоволенні цієї вимоги Банку слід відмовити за пропуском строку позовної давності, встановленої п.1 ч.2 ст.258 ЦК України тривалістю в один рік, про застосування якої відповідачем ОСОБА_1 заявлено у спорі, а саме у запереченнях на позов (а.с.40-41), який слід обчислювати з дня виконання основного зобов'язання (повернення кредиту) - 08 грудня 2010 року, який закінчився ще 08 грудня 2011 року, а вимога Банком про стягнення пені була пред'явлена тільки 18 вересня 2013 року, тобто після спливу річного строку позовної давності, що у відповідності до ч.4 ст.267 ЦК України є підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги.

Відповідно до положень ч.1 ст.88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_1 на користь Банку підлягає стягненню судовий збір в розмірі 306,98 грн. пропорційно до задоволених вимог.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 309 ЦПК України підлягає скасуванню, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, з ухваленням по справі нового рішення, яким позов і апеляційну скаргу Банку слід задовольнити частково.

Керуючись ст.ст. 307, 309, 313, 316, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ТОВ «ОТП Факторинг Україна» - задовольнити частково.

Рішення Ужгородськогоміськрайонного суду Закарпатської області від 26 серпня 2014 року - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким позов ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_1 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1) на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна» (вул.Фізкультури,28 Д, м.Київ, ) заборгованість за кредитним договором в сумі 3069,87 грн. та 306,98 грн. судового збору.

У решті вимог до ОСОБА_1 відмовити.

У вимогах ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором та судових витрат - відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання ним законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча:

Судді :