ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1277/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"15" лютого 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі головуючого судді Трусової Т.О. за участі: секретаря Горбань С.І., позивача ОСОБА_2, представника відповідача ОСОБА_3, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Мартіні Україна» про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2015 р. ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Мартіні Україна» (надалі - ТОВ «Мастер Мартіні Україна») про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в сумі 788465,36 грн. та відшкодування завданої порушенням його трудових прав моральної шкоди в сумі 30000 грн.

На обґрунтування позову зазначив, що відповідно до наказу від 24.10.2014 № 48 він був звільнений з роботи з посади начальника відділу логістики ТОВ «Мастер Мартіні Україна». Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 р. наказ про звільнення скасований, а його поновлено на посаді. Після поновлення на роботі відповідач не нарахував та не виплатив середній заробіток за час вимушеного прогулу за 114 робочих днів, на одержання якого він має право відповідно до статті 235 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України).

Вимоги про відшкодування моральної шкоди мотивував тим, що внаслідок незаконного звільнення він був позбавлений стабільного доходу, за рахунок якого утримував сім'ю і дітей від першого шлюбу, що обумовило необхідність вжиття додаткових зусиль для організації свого життя. Пошуки нової роботи, відшукання можливостей для утримання сім'ї та дітей, підготовка документів і відстоювання порушених прав в суді призвели до непорозумінь в сім'ї, погіршення самопочуття та завдали душевних страждань.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_2 позовні вимоги підтримав пославшись на обставини, викладені в позовній заяві. Додатково пояснив, що при звільненні йому була виплачена вихідна допомога в розмірі місячного окладу, а допомогу по безробіттю він зміг отримати лише в березні 2015 р. і то не в тому розмірі, який йому належить, оскільки відповідачем видавались довідки для центру зайнятості невстановленої форми. Одержаних від відповідача та держави коштів явно недостатньо для прожиття, що спричинило йому додаткові моральні страждання і переживання.

Представник відповідача ОСОБА_3 позов не визнав пославшись на незаконність і необґрунтованість рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 р. та безпідставність заявлених вимог. Пояснив, що у цивільній справі про поновлення на роботі ОСОБА_2 заявляв вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, у зв'язку з чим підприємство на запит суду надавало довідку про його заробіток за останні 6 місяців. Апеляційний суд м. Києва поновив позивача на роботі, але вимогу про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу не задовольнив. Відтак ОСОБА_2 не має права заявляти аналогічні вимоги з тих самих підстав. За міркуванням представника відповідач цілком законно звільнив позивача з роботи у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці, а тому немає і підстав для стягнення заробітку за період, коли позивач не працював, та моральної шкоди. Під час звільнення позивачу була виплачена вихідна допомога і компенсація за невикористану відпустку, а після звільнення він став на облік в Солом'янському районному центрі зайнятості, де отримував виплати як безробітний. Окрім того після отримання попередження про зміну істотних умов праці позивачу була надана щорічна відпустка, яка неодноразово переривалася у зв'язку зі знаходженням на лікарняному. ОСОБА_2 перебував на лікарняному більш ніж 4 місяці, і підприємство оплатило йому всі лікарняні, а отже повністю компенсувало всі витрати на лікування.

Вислухавши пояснення позивача, представника відповідача та дослідивши письмові докази, суд вважає встановленими такі обставини і визначені відповідно до них правовідносини.

З червня 2005 р. ОСОБА_2 перебував в трудових відносинах з ТОВ «Мастер Мартіні Україна», займаючи посаду начальника відділу логістики.

Відповідно до наказу від 23 червня 2014 р. № 23/к у зв'язку зі змінами в організації виробництва та з метою підвищення продуктивності праці і зменшення фактичної зайнятості ОСОБА_2 було встановлено режим неповного робочого дня - 2 години на день, з оплатою праці пропорційно відпрацьованому часу.

Наказом від 24 жовтня 2014 р. № 48-к ОСОБА_2 звільнено з роботи у зв'язку з відмовою від продовження роботи внаслідок зміни істотних умов праці на підставі п. 6 ст. 36 КЗпП України.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 р. у цивільній справі № 753/21158/14-ц накази від 23 червня 2014 р. № 23/к та від 24 жовтня 2014 р. № 48-к визнано незаконними, а ОСОБА_2 поновлено на посаді начальника відділу логістики ТОВ «Мастер Мартіні Україна» з 24 жовтня 2014 р. (а.с. 13-15).

Зазначене рішення судом касаційної інстанції не скасовувалось і є чинним.

За приписом ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

З рішення Апеляційного суду м. Києва від 8 квітня 2015 р. та ухвали Апеляційного суду м. Києва від 17 квітня 2015 р., постановленої за результатами розгляду заяви ОСОБА_2 про роз'яснення судового рішення (а.с. 32-33), убачається, що у цивільній справі 753/21158/14-ц позивач не заявляв вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, і рішення за цими вимогами судами не ухвалювалось.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 60 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже доводи представника відповідача про законність звільнення позивача та наявність підстав для закриття провадження у справі не заслуговують на увагу, оскільки ці доводи не ґрунтуються на процесуальному законі.

Згідно з наданим відповідачем розрахунком середньоденний заробіток позивача, розрахований відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 р. № 100 шляхом ділення заробітної плати за останні два повні місяці роботи перед звільненням - 25647,34 грн. (за серпень та вересень 2014 р.) на кількість робочих днів у вказаному періоді (42 робочі дні), становить 610,65 грн. (а.с. 60, 58-59).

За період з 25 жовтня 2014 р. по 7 квітня 2015 р. (включно) кількість днів вимушеного прогулу позивача складає 114 робочих днів, а отже розмір заробітної плати за час вимушеного прогулу становить 69614,10 грн.

З листів Солом'янського районного центру зайнятості убачається, що 14 січня 2015 р. ОСОБА_2 отримав статус безробітного і в період з 21 січня по 2 квітня 2015 р. йому було нараховано та виплачено 11965,92 грн. допомоги по безробіттю (а.с. 66, 68-69).

Враховуючи, що відповідно до положень ч. 4 ст. 35 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» у разі поновлення безробітного на роботі за рішенням суду роботодавець зобов'язаний відшкодувати центру зайнятості суму виплаченого безробітному забезпечення та вартості наданих йому соціальних послуг, суд вбачає підстави для зменшення розміру заробітної плати позивача за час вимушеного прогулу на суму отриманої ним допомоги по безробіттю.

При вирішенні вимог ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди суд керується загальними положеннями про відшкодування моральної шкоди як способу захисту суб'єктивних цивільних справ, встановленими ст. 23, 1167 ЦК України, та положеннями ст. 237-1 КЗпП України, відповідно до яких відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

З огляду на встановлені обставини суд вважає доведеним, що неправомірне звільнення ОСОБА_2 з роботи завдало йому моральних страждань та переживань, оскільки відповідач без законних підстав позбавив його можливості працювати і отримувати винагороду за працю. З вини відповідача позивач опинився у скрутному матеріальному становищі та змушений докладати додаткових зусиль для організації свого життя і відстоювання своїх прав у суді.

Посилання ОСОБА_2 на те, що незаконне звільнення негативно вплинуло на стан його здоров'я, суд відкидає, оскільки на підтвердження цього ніяких доказів суду не надано.

Враховуючи наведене, керуючись принципами розумності та справедливості, заподіяну позивачу моральну шкоду суд визначає в розмірі 2000 грн.

Оскільки позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі звільнені від сплати судового збору на підставі пункту 1) частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», суд відповідно до положень частини 3 статті 88 ЦПК України стягує з відповідача в дохід держави судовий збір за двома вимогами: про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та про відшкодування моральної шкоди, за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру.

На підставі викладеного, керуючись статтями 10, 11, 27, 60, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_2 задовольнити частково.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Мартіні Україна» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу за 114 робочих днів за період з 25 жовтня 2014 р. по 7 квітня 2015 року в розмірі 57648 гривень 18 копійок та 2000 гривень на відшкодування моральної шкоди, а всього 59648 гривень 18 копійок.

Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю «Мастер Мартіні Україна» в дохід держави судовий збір в розмірі 2756 гривень.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: