Дата документу 07.06.2016
Справа № 320/1260/16-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 червня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Редько О.В.,

при секретарі Мазуріній О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків. Свої позовні вимоги обґрунтовує наступним.

Згідно рішення Мелітопольського міськрайонного суду запорізької області від 11 жовтня 2012 року відповідач ОСОБА_2 взяв в позивача у позику у розмірі 22000 доларів США. Відповідачі ОСОБА_5 та ОСОБА_4 є поручителями в забезпеченні повернення коштів.

Зазначеним рішенням суду стягнуто солідарно з ОСОБА_2, ОСОБА_5, ОСОБА_4 суму боргу в розмірі 178640 гривень, що на той час було еквівалентно 22000 доларам США.

На підставі цього рішення суду у Мелітопольської державної виконавчої служби були відкриті виконавчі провадження про стягнення з відповідачів на мою користь суму боргу.

В грудні 2015 року позивач отримав від Мелітопольської державної виконавчої служби повідомлення про закінчення виконавчих проваджень про стягнення з відповідачів боргу, що підтверджується постановами державного виконавця від 09.10.2015 року.

За час виконання рішення суду з 12.04.2013 року по 06.10.2015 року з відповідачів стягнуто 178640 грн. еквівалентно 11157 доларів США, що підтверджується розрахунком грошового еквівалента відповідно до ч.2 ст. 533 ЦК України, а саме - якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент і іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається офіційним курсом відповідної валюти на день платежу.

На теперішній час, на думку позивача, не доплачено (22000 - 11157) - 10843 доларів США.

На підставі вищевикладеного позивач просить суд стягнути з відповідачів в солідарному порядку на його користь завдані збитки в розмірі 297098 грн., судові витрати у розмірі 2970,00 грн. та витрати на правову допомогу.

Позивач в судове засідання не з'явився, але від нього надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, на задоволені позовних вимог наполягає, проти заочного рішення не заперечує.

Відповідачі в судове засідання не з'явилися, про час і дату судового засідання були повідомлені належним чином.

Від відповідача ОСОБА_4 надійшла письмова заява про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги не визнає, вважає що позивач не мав права давати позику у доларах США. Просить суд слухати справу у його відсутність та відмовити у задоволені позовних вимог.

Відповідачка ОСОБА_5 у судове засідання не зявився, хоча був належним чином повідомлений про час та місце його проведення. Повістка про виклик до суду надсилалась йому на зареєстровану адресу місця його проживання. На адресу суду повернулось повідомлення про вручення поштового відправлення, відповідно до якого відповідач ОСОБА_5 особисто отримав поштове відправлення, тому суд вважає, що останній повідомлений про судове засідання належним чином.

Відповідачка ОСОБА_2 викликався у судове засідання шляхом надсилання рекомендованим листом на його адресу судової повістки, копії позову та додатків до нього, але він тривалий час не зявлявся у відділення звязку за отриманням повістки та інших документів, про що на поштовому конверті зроблено відповідний напис, а тому суд вважає неотримання відповідачем поштового відправлення відмовою у його отриманні, а тому, відповідно до пункту восьмого ст. 76 ЦПК України відповідач вважається повідомленим належним чином про час, місто розгляду цивільної справи, а оскільки він не повідомив суд про причини своєї неявки, суд вважає причину його неявки неповажною.

У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази по справі, прийшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

За ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10; ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини визнані сторонами та іншими особами, які

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобов'язання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається.

У статті 611 ЦК України зазначено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.

Як вбачається з матеріалів справи, що 01 лютого 2012 року між позивачем та ОСОБА_2 укладено Договір позики ( далі - Договір ), за умовами якого останній взяв у борг в позивача грошові кошти у сумі 176000 гривень, що за курсом Національного Банку України станом на 01 лютого 2012 року еквівалентно 22 000 доларів США, та зобовязався повернути саме 176000 гривень терміном до 01 червня 2012 року.

Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2012 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про стягнення боргу задоволений та з відповідачів в солідарному порядку стягнуто 178640 гривень, а також судові витрати./а.с.6/

Згідно постанов про закінчення виконавчого провадження від 09.10.2015 року вищезазначене рішення суду виконано в повному обємі та з відповідачів на користь позивача стягнуті грошові кошти за рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 11 жовтня 2012 року в розмірі 178640,00 гривень, тобто в повному розмірі./а.с.8-10/.

Відповідно до вимог ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняється виконанням , проведеним належним чином.

Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.17 постанови №5 від 30 березня 2012 року " Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" зобов'язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК, оскільки зобов'язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК.

Наявність виконавчого напису нотаріуса, вчиненого за невиконання кредитного договору, за відсутності реального виконання боржником свого зобов'язання, не свідчить про припинення договірних правовідносин сторін й не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов'язання та не позбавляє кредитора права на отримання процентів за користування кредитом і пені, передбачених договором за несвоєчасну сплату кредиту.

Судом встановлено, що заборгованість за рішенням суду в сумі 178640,00 грн. виплачена позивачу 06 жовтня 2015 року( а.с. 8-10).

За змістом ст. ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобовязання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобовязання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Згідно ст.99 Конституції України, статей 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання, є національна валюта України - гривня. Отже, у національній валюті України підлягають обчисленню та стягненню й інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України.

Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 02 липня 2014 року у справі №6-79цс14, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права.

Отже, оскільки рішенням суду від 11 жовтня 2012 року з відповідачів на користь позивача стягнуто суму заборгованості за розпискою, яка визначена у національній валюті та згідно розписці борг позичальник також зобовязувався повернути у національній валюті в розмірі 176000 гривень, та згідно постанов державного виконавця від 09.10.2015 року сума боргу за позикою визначена рішенням суду в розмірі 178640,00 гривень повернута, позикодавець помиляється щодо невиконання зобовязання позичальником.

Зростання курсу долара США - валюти договору позики, саме по собі не є підставою для задоволення позовних вимог, оскільки у позикодавця існувала можливість передбачити в момент укладання договорів позики зміни курсу гривні по відношенню до долара США, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти гривні та її девальвації й можливість надання позики в національній валюті. Враховуючи визначення рішенням суду від 11 жовтня 2012 року, валюти (гривня) та суми боргу, яка підлягає стягненню з боржника, в останнього після набрання таким рішенням законної сили виник обов'язок сплатити саме ту суму боргу та у тій валюті, які вказані у такому рішенні суду. Всі інші умови сплати боргу за зобов'язанням, що мали місце до ухвалення рішення суду з приводу стягнення боргу за таким зобов'язанням, фактично втрачають свою силу, перетворюючись для боржника в обов'язок виконати лише рішення суду, а у випадку його невиконання - додатково сплатити кредитору визначені ст.625 ЦК України і згадані вище суми як форми відповідальності за несвоєчасне виконання грошового зобов'язання. За таких обставин, приймаючи до уваги визначення вищезазначеним рішенням суду остаточної суми боргу відповідачів по відношенню до позивача саме у національній валюті України - гривні, що фактично зумовило перетворення боргу відповідача в усталену суму після ухвалення такого рішення, у позивача відсутні підставити вимагати від відповідача виконання його зобов'язання на інших, ніж визначених рішенням суду умовах, - на умовах перерахунку розміру боргу з урахуванням на зміну курсу валюти, яка первинно застосовувалась при укладенні договорів позик між сторонами. Таким чином вимоги позивача щодо стягнення курсової різниці задоволенню не підлягає.

Крім того позивач вказує на завдані збитки, однак поряд із цим не обґрунтовує, що він міг реально отримати доход, як би відповідачі належним чином виконали рішення суду.

Той факт, що в договорі вказано про еквівалент в доларах США, не змінює умови договору про погашення саме 176000 гривень, тому у суду відсутні підстави для застосування положень ч. 2 ст. 533ЦПК України. При цьому позивач не позбавлений права захисти свої права на відшкодування збитків від інфляції неповернутої позики та стягнення інших сум, з підстав передбачених статтею 625 ЦК України.

Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню з відповідачів, оскільки у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків слід відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 61, 209, 212, 214-215, 218, 224-228 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3 та ОСОБА_4 про відшкодування збитків відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мелітопольського

міськрайонного суду ОСОБА_6