Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/588/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Авраменко Т. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

17.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючої судді Авраменко Т.М.

суддів: Кіселика С.А., Суржика М.М.

секретар Гусак А.О.

за участю представника банку та відповідача

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Заслухавши доповідача, пояснення осіб, які прибули в судове засідання, дослідивши матеріали справи, колегія суддів,

В С Т А Н О В И Л А:

В серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі банк) звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Зазначав, що 20 лютого 2008 року між банком та ОСОБА_2 укладено кредитний договір, відповідно до якого банк надав йому кредит у розмірі 6410 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,80 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Відповідач зобовязання за кредитним договором не виконав. Станом на 30 квітня 2014 року заборгованість відповідача становить 16143 грн. 43 коп. та складається із заборгованості за кредитом 6237 грн. 03 коп., заборгованості за процентами 5530 грн. 14 коп., заборгованості за пенею та комісією 3369 грн. 43 коп., штрафу (фіксована частина) 250 грн., штрафу (процентна складова) 756 грн. 83 коп.

Просив суд стягнути з відповідача на користь банка вказану заборгованість та судові витрати.

Рішенням Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року в задоволенні позову банку до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості відмовлено. Суд дійшов висновку, що оскільки докази ознайомлення відповідача з Умовами, Правилами та Тарифами банку на момент укладення кредитного договору відсутні, враховуючи нечіткий вираз нарахування заборгованості, та те, що відповідач з травня 2013 року кредитними коштами не користувався, позовні вимоги задоволенню не підлягають.

В апеляційній скарзі банк просить скасувати рішення суду першої інстанції, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі. Зазначає, що суд не взяв до уваги, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, а надані ним докази належним чином не досліджені. Висновок суду, що банк в розрахунку врахував не всі квитанції відповідача про сплату заборгованості, є припущенням.

В засіданні апеляційного суду представник банку підтримав доводи апеляційної скарги, а відповідач просив відхилити апеляційну скаргу, оскільки рішення суду відповідає матеріалам справи та вимогам закону.

Колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. Згідно з ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції (ч.1 ст.303 ЦПК України).

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. При ухваленні рішення суд згідно зі ст.214 ЦПК України зобовязаний прийняти рішення, зокрема, щодо: наявних обставин (фактів), яким обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних (пропущення строку позовної давності тощо, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не ознайомлений з Умовами, Правилами та Тарифами банку на момент укладення кредитного договору, позивач не надав належного розрахунку заборгованості за кредитом та не врахував всі суми, які сплатив відповідач на погашення заборгованості за кредитом, проте погодитися з такими висновками суду не можна, оскільки вони не відповідають фактичним обставинам справи.

Згідно зі статтею 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У відповідності до частин першої та третьої статті 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві.

За змістом ст.ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається.

Строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору (ч.1 ст.631 ЦК України).

Згідно із статтею 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобовязується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит та сплатити проценти.

Матеріалами справи підтверджується, що 20 лютого 2008 року відповідач подав банку заяву про видачу кредитної картки «Універсальна», «55днів пільгового періоду». Кредитну картку та ПІН отримав під розписку 20 лютого 2008 року (а.с.10) . З наданої відповідачем до суду першої інстанції ксерокопії кредитної картки вбачається, що строк її дії встановлений до жовтня 2011 року (а.с.82). Матеріалами справи також підтверджується, що кредитний ліміт був змінений 16 лютого 2010 року до 4610грн., 09 листопада 2010 року до 54100 грн., 28 грудня 2010 року до 6410 грн. (а.с.126-132).

Своїм підписом на заяві відповідач підтвердив факт ознайомлення та згоди з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також тарифами банку, які були надані йому для ознайомлення в письмовому вигляді, а також підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування в Приватбанку, обовязок сплатити штраф в разі порушення позичальником термінів платежів та право банку в будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт (а.с.10,11-16).

Також відповідач особисто підписав довідку про ознайомлення з Умовами кредитування з використанням кредитки «Універсальна», «55 днів пільгового періоду» та прикладами розрахунку сум плати за користування кредитних коштів, свій підпис на цій довідці визнав в засіданні апеляційного суду, також не оспорює факт отримання кредитної картки та користування нею (а.с.134).

Зазначеним спростовуються висновки суду, що відповідач не ознайомлений з Умовами, Правилами та Тарифами банку на момент укладення кредитного договору.

Заяви про застосування позовної давності в суді першої інстанції відповідач не подавав, позов предявлено в межах трирічного строку з дня закінчення строку дії кредитної картки (а.с.2,82). Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Взяті на себе зобов'язання за кредитним договором відповідач припинив виконувати, здійснивши останній платіж 11 березня 2011 в сумі 300 грн., у зв'язку з чим станом на 30 квітня 2014 року виникла заборгованість в сумі 16143 грн. 43 коп.:

з них заборгованість за кредитом 6237 грн.03 коп.,

заборгованість за процентами 5530 грн.43 коп.,

комісія,пеня 3369 грн.,

штраф відповідно до п.8.6 250 грн. (фіксована частина),

756 грн.83 коп.(процентна складова),

що підтверджується розрахунком банку(а.с.6-9) та випискою з особового рахунку (а.с.126-132). Зазначені документи узгоджуються між собою, всі суми, відображені в особовому рахунку враховані в розрахунку заборгованості.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України).

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності.

Відмовляючи в позові, суд виходив з того, що не всі суми, сплачені відповідачем на погашення кредиту, враховані позивачем при визначенні розміру заборгованості, разом з тим в порушення п.3 ч.1 ст.215 ЦПК України в рішенні суду не наведено конкретних прикладів неврахування позивачем сплачених відповідачем коштів та не зазначено в чому полягає неправильність наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором.

В засіданні апеляційного суду оглянуто надані відповідачем оригінали квитанцій, ксерокопії яких знаходяться на а.с.83-92, які в основному є квитанціями щодо запиту балансу по рахунку, та не встановлено невідповідності розрахунку заборгованості (а.с.6-9) цим квитанціям.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачем не надано належних та достовірних доказів на спростування наданого позивачем розрахунку заборгованості за отриманою ним кредитною карткою.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, порушив норми процесуального права, що згідно п. 3 і п. 4 ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про задоволення позову і стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором в сумі 16143 грн. 43 коп.

Відповідно до ч. 1 і ч.5 ст.88 ЦПК України позивачеві суд присуджує з відповідача понесені судові витрати у справі: судовий збір за подання позовної заяви в сумі 243 грн. 60 коп. та за подання апеляційної скарги 267 грн.96 коп., всього 511 грн.56 коп.

Доводи відповідача щодо пропуску позивачем строку для подання апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, зокрема, копію рішення суду першої інстанції позивач, який не був присутній в судовому засіданні при проголошенні рішення суду, отримав 31 грудня 2015 року, апеляційну скаргу відповідно до ч.3 ст.70 ЦПК України здав на пошту 11 січня 2016 року, тобто в перший робочий день після вихідного, на який припало закінчення строку.

На підставі викладеного, керуючись п.2 ч.1 ст.307, ст.309, ч.2 ст.314, ст.316 ЦПК України, колегія суддів,

В И Р І Ш И Л А :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити.

Скасувати рішення Знамянського міськрайонного суду Кіровоградської області від 26 листопада 2015 року

Позов публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором від 20 лютого 2008 року станом на 20 квітня 2014 року в сумі 16143 грн. 43 коп., яка складається з заборгованості за кредитом 6237 грн.03 коп., заборгованості за процентами 5530 грн.43 коп., комісії та пені 3369 грн., штрафу 250 грн. (фіксована частина), 756 грн.83 коп. (процентна складова), та судовий збір в сумі 511 грн. 56 коп.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржене в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуюча суддя Т.М.Авраменко

судді: С.А.Кіселик

ОСОБА_3