Справа №592/2348/16-ц Головуючий у суді у 1 інстанції - ОСОБА_1
Номер провадження 22-ц/788/969/16 Суддя-доповідач - ОСОБА_2
УХВАЛА

і м е н е м У к р а ї н и

13 червня 2016 року м. Суми

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Сумської області в складі:

головуючого-судді - Дубровної В. В.,

суддів - Криворотенка В. І. , Бойка В. Б. ,

з участю секретаря судового засідання - Кияненко Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання»

на рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 01 квітня 2016 року

у справі за позовом представника ОСОБА_3 ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання», Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми

про відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя,

в с т а н о в и л а :

Рішенням Ковпаківського районного суду м.Суми від 01 квітня 2016 року позов ОСОБА_3 задоволений частково.

Стягнуто ПАТ «Сумське МНВО» на користь ОСОБА_3 12 500 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та на користь держави судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп.

В іншій частині позову відмовлено за необґрунтованістю.

В апеляційній скарзі ПАТ «Сумське МНВО» просить зазначене рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити повністю.

При цьому зазначає, що суд при ухваленні оскаржуваного рішення невірно визначився з правовими нормами, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин. Вважає, що суд застосував правову норму (ч.8 ст.36 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового соціального страхування та легалізації фонду оплати праці»), яка не підлягала застосуванню, оскільки набрала чинності вже після виникнення спірних правовідносин, а тому, висновок суду про відмову у задоволенні позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми про відшкодування моральної шкоди, спричиненої нещасним випадком на виробництві, є необґрунтованим. Також зазначає, що не вбачається вини Товариства в настанні нещасного випадку, який стався з позивачем, оскільки він відбувся у результаті неправомірних дій самого потерпілого, а не під дією джерел підвищеної небезпеки устаткування чи механізмів. Також вважає, що всупереч положень ст.60 ЦПК України позивач не довів належними та допустимими доказами впливу на нього шкідливих виробничих факторів, через вплив яких на його організм він має значні обмеження у життєдіяльності, звичках та бажаннях. Наявні у матеріалах справи матеріали розслідування хронічного професійного захворювання констатують факт отримання позивачем професійного захворювання, що свідчить лише про можливість заподіяння моральної шкоди, а не свідчить про наявність такої, оскільки оцінка будь-яких явищ залежить від психофізичних особливостей її сприйняття конкретною особою. Крім того, вважає, що суд невірно застосував до даних відносин ст.237 КЗпП України, ст.ст.23,1167 ЦК України, оскільки стягнув з Товариства моральну шкоду за відсутності вини останнього у захворюваннях позивача, також не звернув уваги на те, що Товариство не порушувало прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці, передбачені ст.153 КЗпП України. Вказує, що позивач не заявляв вимог про внесення змін до акту розслідування професійного захворювання від 22 вересня 2014 року №115 в частині внесення до акту порушень Товариством прав позивача на безпечні та нешкідливі умови, однак суд самостійно вирішив вимогу про наявність вини Товариства в порушенні прав позивача на безпечні та нешкідливі умови праці.

Заслухавши суддю-доповідача, представника ПАТ «Сумське МНВО» ОСОБА_5, яка апеляційну скаргу підтримує з мотивів у ній викладених, пояснення представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4, представника Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми ОСОБА_6, які проти скарги заперечують, перевіривши рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а рішення суду залишенню без змін.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив з доведеності факту заподіяння моральної шкоди та наявності підстав для її задоволення. При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд виходив з суті позовних вимог, характеру діяння особи та обсягу страждань (душевних, психічних), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, часу та зусиль, які витратив позивач при захисті своїх інтересів, при цьому суд виходив із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відмовляючи ОСОБА_3 в задоволенні позову у частині вимог до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми, суд виходив з того, що з 01 січня 2015 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування загальнообовязкового державного соціального страхування та легалізації фонду оплати праці» згідно ч.8 ст. 36 якого відшкодування моральної (немайнової) шкоди потерпілим від нещасних випадків на виробництві або професійних захворювань і членам їхніх сімей не є страховою виплатою та здійснюється незалежно від часу настання страхового випадку відповідно до положень Цивільного кодексу України та Кодексу законів про працю України, а оскільки позивач звернувся з позовом вже після набрання чинності даним законом, підстав для задоволення вимог до даного відповідача не вбачається.

Рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми позивачем не оскаржується.

Висновок суду про стягнення моральної шкоди з ПАТ «Сумське МНВО» є таким, що відповідає зібраним у справі доказам та ґрунтується на законі.

09 березня 2016 року представник ОСОБА_3 ОСОБА_4 звернувся до відповідачів із зазначеним позовом, у якому зазначав про те, що з 03 листопада 2003 року по 07 травня 2014 року ОСОБА_3І перебував у трудових відносинах з відповідачем. 07 травня 2014 року його було звільнено у звязку зі змінами в організації виробництва та праці. 12 січня 2005 року при виконанні трудових обовязків з ним стався нещасний випадок, внаслідок якого йому був встановлений наступний діагноз: закритий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки без зміщення, що відображено в акті про нещасний випадок на виробництві № 10 від 14 січня 2005 року. Крім того, згідно до акту розслідування хронічного професійного захворювання від 22 вересня 2014 року № 115 йому були встановлені такі професійні захворювання: Хроніч не обструктивне захворювання легень токсико-пилової етіології І ст., фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність І ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалого впливу виробничого шуму (основний діагноз). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ступінь, ризик високий. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Пресбіопія. Остеохондроз поперекового відділу хребта, стадія нестійкої ремісії (Супутній діагноз). Відповідно до довідки Ковпаківської МСЕК м.Суми від 27 жовтня 2015 року ступінь втрати працездатності позивача склала 50% та йому встановлена ІІІ групу інвалідності. Отримані ним професійні захворювання потягли за собою спричинення як фізичних так і моральних страждань. Просив стягнути на свою користь з Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми 10 000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві та з ПАТ «Сумське МНВО» - 40000,00 грн. на відшкодування моральної шкоди, спричиненої ушкодженням здоровя отриманням професійного захворювання.

Відповідно до ч.2 ст.153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Згідно ст.173 КЗпП України, шкода заподіяна працівникам каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя, повязаними з виконанням трудових обовязків, відшкодовується у встановленому законодавством порядку.

Частиною першої статті 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі порушення його законних прав, що призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз'яснено, що відповідно до ст.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров'я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1.

З 03 листопада 2003 року по 07 травня 2014 року перебував у трудових відносинах з ТОВ «Сумське МНВО ім.М.В.Фрунзе», працював на посаді електрозварювальника ручного зварювання пятого розряду котельно зварювального цеху № 24.

Наказом № 2742/вк від 07 травня 2014 року був звільнений із займаної посади у звязку зі змінами в організації виробництва та праці за п.1 ст.40 КЗпП України (а.с.6-9).

Відповідно до акту про нещасний випадок на виробництві № 10 від 14 січня 2005 року з ОСОБА_3 12 січня 2005 року при виконанні трудових обовязків стався нещасний випадок через порушення останнім правил безпеки, внаслідок якого його здоровю була заподіяна шкода і встановлений наступний діагноз: закритий перелом зовнішньої щиколотки лівої гомілки без зміщення (а.с.10,11.)

З висновку МСЕК від 21 червня 2005 року вбачається, що позивачу первинно встановлено 15 % стійкої втрати професійної працездатності у звязку з нещасним випадком на виробництві (а.с.29-32).

Згідно акту розслідування хронічного професійного захворювання №115 від 22 вересня 2014 року ОСОБА_3 встановлені такі професійні захворювання: Хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етіології І ст., фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень І ст. Легенева недостатність І ст. Захворювання професійне. Хронічна двостороння сенсоневральна приглухуватість з помірним ступенем зниження слуху 3 ст. Захворювання професійне від тривалого впливу виробничого шуму (основний діагноз). Гіпертонічна хвороба ІІ ст., 2 ступінь, ризик високий. Гіпертонічна ангіопатія сітківки. Пресбіопія. Остеохондроз поперекового відділу хребта, стадія нестійкої ремісії (Супутній діагноз).

У п.16 акту зазначено, що професійне захворювання виникло через недосконалість технологій, неефективне використання засобів індивідуального захисту, тривалої роботи у шкідливих умовах праці.

А з п.17 акту вбачається, що причиною виникнення професійного захворювання позивача є проведення робіт в умовах підвищеного рівня виробничого шуму та загазованості.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 08-06/805 від 02 вересня 2015 року (а.с.14) вбачаються ускладнення та погіршення стану здоровя позивача. Так, у порівнянні з 2014 роком, у 2015 році позивачеві встановлений наступний діагноз: Хронічне обструктивне захворювання легень токсико-пилової етіології ІІ ст. (замість 1 ст.), фаза нестійкої ремісії. Емфізема легень ІІ ст.(замість І ст.) Легенева недостатність ІІ ст. (замість І ст.).

Крім того, згідно Довідки до акту огляду МСЕК від 27.10.2015 року (а.с.13) ОСОБА_3 встановлена третя група інвалідності, професійне захворювання.

Відповідно до акту огляду МСЕК № 1201 від 19 жовтня 2015 року ступінь втрати професійної працездатності ОСОБА_3 у відсотках становить: за діагнозом «легенева недостатність» - 15% (таблиця 3, п.7.1.2 Наказу Міністерства охорони здоровя від 05.06.2012 р. № 420, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України16 серпня 2012 р. за N 1388/21700); за діагнозом «приглухуватість» - 25% (таблиця 2 Наказу , п. 2.4), за діагнозом «розгинання суглобів» - 10% (таблиця 9 Наказу, п. 15.3.1), всього ступінь втрати працездатності становить 50 % (а.с.25-28).

Тобто, за професійним захворюванням позивачеві встановлено 40% втрати професійної працездатності.

Вказані факти правильно і з достатньою повнотою встановлені судом першої інстанції та визнаються сторонами.

Втрата ОСОБА_3 професійної працездатності і як наслідок фактична втрата з вини роботодавця нормальних життєвих звязків, вимушені зміни в його життєвих і виробничих стосунках, безперечно вимагає від позивача додаткових зусиль для організації свого життя.

Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що діями відповідача, який не забезпечив належних умов праці, позивачеві і була завдана моральна шкода. Доводи апеляційної скарги про не доведення факту моральної шкоди є безпідставними, оскільки втрата позивачем з вини роботодавця внаслідок професійного захворювання нормальних життєвих звязків, що безперечно вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, безумовно вказує на заподіяння йому моральної шкоди. Заподіяння моральної шкоди є очевидним.

Таким чином висновки суду першої інстанції про відшкодування позивачу з боку відповідача моральної шкоди є правильними, оскільки вони ґрунтуються на обставинах, які встановлені судом.

Згідно розяснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року №4, відповідно до яких, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Враховуючи викладені розяснення Пленуму ВСУ та обставини справи, характер, обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, наслідки отриманого професійного захворювання, ступінь втрати працездатності 40%, встановлення інвалідності, погіршення стану здоровя позивача, з урахуванням принципів розумності, виваженості та справедливості, колегія суддів вважає, що суд вірно визначив розмір моральної шкоди.

Доводи апеляційної скарги висновків суду в оспорюваній частині не спростовують, рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його зміни чи скасування не вбачається.

Щодо оскарження ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» рішення суду в частині відмови у задоволенні позовних вимог до Відділення виконавчої дирекції фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України в м.Суми, колегія суддів вважає, що в цій частині рішення суду його не стосується та наданому етапі не зачіпає права та охоронювані законом інтереси, а доводи ПАТ «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» з приводу можливого звернення позивача до суду з позовом до ПАТ про відшкодування моральної шкоди, заподіяної внаслідок нещасного випадку на виробництві, тобто з вимогами, які в рамках цієї справи, спрямовувались до іншого відповідача - до відділення Фонду, базуються на припущеннях.

У відповідності до ч.1 ст.307 ЦПК України за наслідками розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції апеляційний суд має право постановити ухвалу про відхилення апеляційної скарги і залишення рішення без змін.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без зміни, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Керуючись ст.303, п.1 ч.1 ст.307, ст.ст.308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Сумське машинобудівне науково-виробниче обєднання» відхилити.

Рішення Ковпаківського районного суду м.Суми від 01 квітня 2016 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий -

Судді -