16 листопада 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах
Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:
Євтушенко О.І., КадєтовоїО.В., Карпенко С.О.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімʼєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги, визнання права власності, усунення від спадкування,
за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року,
в с т а н о в и л а:
У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулась до суду із позовом до
ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімʼєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги, визнання права власності, усунення від спадкування.
На обґрунтування позовних вимог зазначала, що з січня 1999 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 вирішили проживати разом, внаслідок чого позивач вселилася у належну ОСОБА_7 квартиру за адресою: АДРЕСА_1. З того часу позивач та ОСОБА_7 проживали однією сім'єю, вели спільне домашнє господарство, мали спільний бюджет.
12 лютого 2002 року ОСОБА_4 та ОСОБА_6 придбана квартира за адресою: АДРЕСА_2. Після придбання квартири, ОСОБА_4, та ОСОБА_7 оселилися в ній та проживали постійно за вказаною адресою як чоловік та дружина, проте офіційно шлюб не реєстрували.
ІНФОРМАЦІЯ_1 цивільний чоловік позивача - ОСОБА_7 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, що складається із квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; спадкова справа № 55854115.
Вказувала, що останні півроку ОСОБА_7 тяжко хворів, з 18 червня 2013 року по 12 липня 2013 року перебував на стаціонарному лікуванні в Міській клінічній лікарні № 9, діагноз - атеросклеротичний кардіосклероз, мерехтлива аритмія, хронічна серцево-судинна недостатність, ішемічна хвороба серця. ОСОБА_4 щодня провідувала ОСОБА_7 в лікарні та приносила все необхідне. Після виписки з лікарні ОСОБА_7 продовжив лікування вдома, починаючи з грудня 2013 року по день смерті перебував у безпорадному стані та постійно потребував допомоги, весь цей час позивач була поруч, до останніх днів життя турбувалася про нього, зокрема: купувала ліки, слідкувала за прийомом ліків, купувала продукти, оплачувала всі рахунки, готувала їжу, викликала лікарів.
Ураховуючи наведене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_4 просила встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка ОСОБА_7 та жінки ОСОБА_4 без шлюбу в період з січня
1999 року по день смерті ОСОБА_7 - ІНФОРМАЦІЯ_1; визнати за ОСОБА_4 право на спадкування після смерті ОСОБА_7 разом із спадкоємцями другої черги; визнати квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2, об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_4 та ОСОБА_7; визнати за ОСОБА_4 право власності на Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2; усунути ОСОБА_5 від права на спадкування за законом після смерті ОСОБА_7
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити, мотивуючи свої вимоги неправильним застосуванням судами норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Відповідно до п. 6 розд. XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діє в межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.

У звʼязку із цим справа підлягає розгляду в порядку, передбаченому Цивільним процесуальним кодексом України від 18 березня 2004 року.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, законність судових рішень в межах касаційного оскарження, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив із безпідставності та недоведеності заявлених позовних вимог.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 20 лютого 2002 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_6 було укладено договір купівлі-продажу квартири № 41, що знаходиться в будинку АДРЕСА_2.

Згідно довідки форми № 3 власником особового рахунку АДРЕСА_2 є ОСОБА_7

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер.

Заповіту ОСОБА_7 не залишив, спадкоємців першої черги за законом немає.

15 березня 2014 року спадкоємець другої черги ОСОБА_5 подала заяву про прийняття спадщини за законом, що залишилася після смерті її брата - ОСОБА_7, у зв'язку з чим 15 березня 2014 року було заведено спадкову справу № 3/2014 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1

ОСОБА_7

08 серпня 2014 року ОСОБА_4 звернулася до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про прийняття спадщини за законом.

Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, суди попередніх інстанцій дійшли правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, оскільки встановили, що спірна квартира була придбана ОСОБА_6 у 2002 році, що відповідно до положень КпШС України, який діяв до 01 січня 2004 року, проживання ОСОБА_7 і ОСОБА_4 однією сімє'ю без реєстрації шлюбу не є підставою для визнання цієї квартири об'єктом спільної сумісної власності та визнання права власності за позивачем на Ѕ частини квартири.

Крім того, судами встановлено, що доказів, про те, що спірна квартира була придбана за спільні кошти ОСОБА_7 та ОСОБА_4, між ними була угода про набуття спільної власності, остання приймала участь у придбанні спірної квартири шляхом надання своїх особистих коштів, надано не було.

Також не надано доказів на підтвердження того, що ОСОБА_7, починаючи з грудня 2013 року по день смерті, перебував у безпорадному стані та потребував допомоги, у зв'язку з чим ОСОБА_4 протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, а відповідач мала можливість надавати допомогу спадкодавцеві, проте ухилялась від її надання.

При цьому судами також встановлено, що спірна квартира не може бути визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_7 та ОСОБА_4, оскільки проживання їх однією сім'єю без реєстрації шлюбу на час придбання цієї квартири в 2002 році не породжувало юридичних наслідків - набуття права спільної сумісної власності на майно, що придбавалось одним з них, а доказів того, що на придбання спірного майна були витрачені особисті кошти позивача, надано не було.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а лише зводяться до переоцінки доказів.

Перевіривши доводи касаційної скарги, суд касаційної інстанції дійшов висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року, тому що судові рішення законні та обґрунтовані.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції при попередньому розгляді справи відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.

Керуючись статтями 332, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 19 квітня 2016 року в справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5 про встановлення факту проживання однією сімʼєю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права на спадкування разом із спадкоємцем другої черги, визнання права власності, усунення від спадкування залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:О.І. Євтушенко О.В. Кадєтова С.О. Карпенко