РІШЕННЯ

Іменем України

07.11.2016 року Франківський районний суд м. Львова в складі:

Головуючого судді Мартинишин М.О.

при секретарі Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Львові справу за позовом ОСОБА_1

до ПАТ «КРЕДОБАНК», ОСОБА_2 «КНП»

про визнання договору поруки недійсним та стягнути судові витрати,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПАТ «КРЕДОБАНК», ОСОБА_2 «КНП», в якому після подання заяви про уточнення позовних вимог, просив суд: визнати Договір поруки від 12.06.2014 року, укладений між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 «КНП» та ним недійним з моменту його вчинення та стягнути з відповідачів судові витрати, витрати повязаних з оплатою правової допомоги на суму 7900 грн. та витрати повзань з оплатою судової експертиз в розмірі 2202 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 12 червня 2014 р. між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 «КНП» був укладений Кредитний договір № 32/14-р., згідно умов якого Банк надав кредит Товариству в сумі 233 000, 00 грн. на строк до 11 червня 2015 р. З метою забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_2 «КНП» перед Банком за Кредитним договором № 32/14-р. між відповідачами та ОСОБА_3 та ОСОБА_4 12.06.2014 p. були укладені договори поруки. Крім цього, йому стало відомо із копії документів, наданих йому представником ПАТ «КРЕДОБАНК» у грудні 2015 p., що 12 червня 2014 р. між ПАТ «КРЕДОБАНК» , ОСОБА_2 «КНП» та ним було укладений Договір поруки по якому він, нібито, виступає «Поручителем». Однак він цей Договір він не підписував і про його існування йому не було нічого відомо до моменту пред'явлення претензії нього ПАТ «КРЕДОБАНК» у 2015 p. Підпис у графі «Поручитель» виконаний не ним, а якоюсь іншою особою з намаганням наслідувати та підробити його підпис, а тому такий підлягають визнанню недійсними з моменту його вчинення. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач та його представник позивача позовні вимоги підтримали повністю, дали пояснення аналогічні викладеним до позовної заяви уточненої позовної заяви. Просить уточнений позов задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 «КНП» в судовому засіданні уточнений позов не визнав, заперечував проти його задоволення, посилаючись на те, що позивачу було відомо про укладення Договору поруки від 12.06.2014 року, укладеного між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 «КНП» та позивачем, мова йшла ще до укладення такого на зборах учасників ТОВ «КНП».Просить відмовити позивачу у задоволенні його позовних вимог за безпідставністю позовних вимог.

Представник відповідача ПАТ «КРЕДОБАНК» у судове засідання, будучи належним чином повідомлений про день, час та місце слухання справи повторно не зявилася, та про причини неявки суд не повідомив. В письмових запереченнях проти позову заперечив такий позов, просив у задоволенні позову відмовити за необґрунтованістю, посилаючись на докази які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в запереченні, а тому суд вважає, що справу слід слухати у її відсутності на підставі наявних у справі даних чи доказів, достатніх для постановлення рішення.

Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що уточнений позов підлягає до задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 12 червня 2014 р. між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 «КНП» був укладений Кредитний договір № 32/14-р., згідно умов якого Банк надав кредит Товариству в сумі 233 000, 00 грн. на строк до 11 червня 2015 р.(а.с.11-18)

Для забезпечення виконання зобов'язання по кредитному договору № 32/14-р. від 12 червня 2014 року між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 «КНП» та ОСОБА_1 було укладено Договір поруки від 12 червня 2014 р.(а.с.19-20).

Частиною 1 ст. 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки.

Частиною 2 цієї ж статті ЦК України встановлено, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є: договори та інші правочини.

Статтею 12 ЦК України визначено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Особа може за відплатним або безвідплатним договором передати своє майнове право іншій особі, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ч.ч.1,3,5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною(сторонами).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 208 ЦК України правочин між фізичною і юридичною особами належить вчиняти у письмовій формі, за виключенням випадків, передбачених ч. 1 ст. 206 цього Кодексу.

У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Пунктом 7 Постанови Пленуму ВСУ № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» передбачено, що правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

У пункті 8 вище згаданої постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 міститься роз'яснення про те, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) на момент вчинення правочину вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України, частиною 1 якої встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу та іншим актам цивільного законодавства.

Ухвалою суду від 23 березня 2016 року призначалася по вказаній справі судова почеркознавча експертизи, на вирішення якої поставлено наступне питання: Ким, ОСОБА_1 або іншою особою, виконано підпис від імені ОСОБА_1 на Договорі поруки від 12 червня 2014року, укладеного між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 «КНП» та ОСОБА_1, розташований на другій сторінці Договору поруки в графі «Поручитель» ОСОБА_1 в нижньому правому рядку «підпис»?

Згідно висновку №3306 криміналістичної експертизи з дослідження підписів за матеріалами цивільної справи №465/856/16-ц, складеного 28.07.2016 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, судовим експертом ОСОБА_5, що підписи від імені ОСОБА_1, розташований в графі «Поручитель» в Договорі поруки від 12.06.2014 року, укладеного між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 «КНП» та ОСОБА_1, виконанні не ОСОБА_1, в іншою особою.

Крім цього, суд вважає, що представники відповідачів заперечення по даній справі є необґрунтовані, оскільки вони не надали належних, достатніх та допустимих доказів на спростування позову, тому суд діє в такому випадку відповідно до положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України.

У ст. 216 ЦК зазначено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Згідно зі ст. 236 ЦК України правочин є недійсним з моменту його вчинення та не породжує тих юридичних наслідків, задля яких укладався, у тому числі не породжує переходу права власності до набувача.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільного права та інтересів є визнання правочину недійсним. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом..

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

Згідно роз'яснень, що містяться в п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009р. №14 «Про судове рішення у цивільній справі» резолютивна частина рішення суду повинна мати вичерпні, чіткі, безумовні й такі, що випливають зі встановлених фактичних обставин, висновки по суті розглянутих вимог і залежно від характеру справи давати відповіді на інші питання, зазначені у статтях 215-217 ЦПК України.

На підставі зазначеного, дослідивши матеріали справи, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, суд приходить до висновку, щодо необхідності уточнений позов задоволити, яким визнати Договір поруки від 12.06.2014 року, укладений між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 «КНП» та ОСОБА_1 недійним з моменту його вчинення.

Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Відтак, вирішуючи питання стягнення судових витрат на підставі ст. 88 ЦПК України, суд приходить до висновку, що слід стягнути з відповідачів на користь позивача документально підтвердженні судові витрати по 275,60 грн. судового збору, по 1101 грн. витрат за проведення експертизи та по 3950 грн. витрати на правову допомогу, а всього разом з кожного відповідача по 5326(пять тисяч триста двадцять шість) грн. 60 коп.

Керуючись ст.ст. 3, 4, 10, 11, 27, 31, 57-60, 84, 88, 169, 208, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

позов задовольнити.

Визнати Договір поруки від 12.06.2014 року, укладений між ПАТ «КРЕДОБАНК» та ОСОБА_2 «КНП» та ОСОБА_1 недійним з моменту його вчинення.

Стягнути з ПАТ «КРЕДОБАНК» на користь ОСОБА_1 275,60 грн. судового збору, 1101 грн. витрат за проведення експертизи та 3950 грн. витрати на правову допомогу, а всього разом 5326(пять тисяч триста двадцять шість) грн. 60 коп.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Мартинишин М.О.