Апеляційний суд Житомирської області
Справа №281/697/15-ц Головуючий у 1-й інст. Денисюк І. І.
Категорія 27 Доповідач Якухно О. М.
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Житомирської області в складі:

головуючого судді Якухно О.М.

суддів Жигановської О.С., Зарицької Г.В.

з участю

секретаря судового засідання Добровольської Т.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк», третя особа ОСОБА_2, про визнання недійсним кредитного договору за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» на рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2016 року,

встановила:

В грудні 2015 року ОСОБА_1 подала позов, в якому просила визнати недійсним кредитний договір від 05.11.2014 року, укладений між сторонами, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що вона мала намір придбати в кредит вікна, в чому пообіцяв посприяти невідомий чоловік, яким виявився ОСОБА_2, але при укладенні кредитного договору її ввели в оману і товар вона не отримала. Крім того, договір вона не підписувала, оскільки є неписьменною, а за неї підписав вказаний невідомий на той час чоловік. Тому, з посиланням на ст.ст.203, 215 та 230 ЦК України просила визнати його недійсним.

Рішенням Лугинського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2016 року позов задоволено. Визнано недійсним кредитний договір № 1807/4389ЕS5Z21PG від 05.11.2014 року, укладений між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Платинум Банк».

Публічне акціонерне товариство «Платинум Банк» (далі ПАТ «Платинум Банк») подало апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове про відмову у задоволенні позовних вимог. В обґрунтування доводів апеляційної скарги апелянт зазначає, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи. Зокрема, зазначає, що позивач бажала отримання кредиту і підписала договір, за яким кошти були перераховані продавцю вікон. Невиконання останнім угоди про продаж вікон не свідчить про обман банку.

Розглянувши справу в межах, визначених ст. 303 ЦПК України, колегія суддів вважає, що скарга підлягає задоволенню.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції, з посиланням на вимоги ст.ст.203, 215 ЦПК України виходив з того, що позивач, хоча мала намір отримати кредит і дала згоду на його укладення, однак фактично його не підписувала, а тому відсутнє її волевиявлення на укладення кредитного договору.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає вказаним вимогам.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно із частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягали згоди з усіх істотних умов договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі (статті 1055 ЦК України).

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 замовила у фізичної особи підприємця ОСОБА_3 вікна на суму 4000 грн., що оформлено рахунком № 000025 від 05.11.2014 року (а.с.58).

В цей же день, між ПАТ «Платинум Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1807/4389ЕS5Z21PG (далі Договір), за яким банк надав позичальнику кредит в сумі 5208,47 грн., з яких 4000 грн. на придбання вікон, а решту на сплату страхових платежів, зі строком повернення до 17.12.2014 та сплатою 0,0001 % процентів річних, 177 грн. комісії за обслуговування кредиту ( а.с. 10-12, 50-55).

Згідно п.2.1 Договору кредит надається банком позичальнику шляхом безготівкового перерахування грошових коштів на рахунок продавця за реквізитами, зазначеними в рахунку-фактурі на товар.

05.11.2014 року ПАТ «Платинум Банк» виконав умови договору, перерахувавши кошти в сумі 4000 грн. на рахунок фізичної особи підприємця ОСОБА_3 (а.с.59).

Вироком Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 червня 2015 року ОСОБА_2 засуджено за ч.2 ст.190 КК України за неодноразові шахрайські дії у заволодінні чужим майном (а.с.18-20).

З мотивувальної частини вироку вбачається, що по одному із епізодів злочинної діяльності ОСОБА_2 обвинувачується в тому, що він 05.11.2014 року, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, направленою на заволодіння чужим майном шляхом зловживання довірою, знаходячись в м.Коростень, представившись приватним підприємцем з продажу та установки металопластикових вікон фірми «Века», заволоділи грошима ОСОБА_1 в сумі 4000 грн., та використали їх на власний розсуд, чим заподіяли потерпілій майнову шкоду. Цивільний позов у кримінальній справі позивач не подавала.

Відповідно до частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК України на момент вчинення правочину.

Статтею 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Обовязок по доведенню обставин, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог і заперечень, покладається на останніх (ст.60 ЦПК України).

Діями засудженого позивачу заподіяна шкода внаслідок заволодіння її коштами, отриманими по кредитному договору, а тому вирок суду не доводить обставин зазначених позивачем відносно того, що правочин суперечить ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та що вона не мала волевиявлення на укладення правочину і останній не був спрямований на реальне настання правових наслідків, а також, що сторони кредитного договору не досягли згоди за усіма істотними умовами.

Навпаки, за змістом позовної заяви позивач мала намір отримати кредит для придбання вікон на суму 4000 грн. та дала згоду на його укладення, отримала копію Договору та графік погашення кредиту, а тому перерахування банком кредитних коштів на відповідний рахунок продавця товару відповідає її волевиявленню.

Доказів на підтвердження протилежного позивачем не надано. Висновок суду про відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення оспорюваного кредитного договору у звязку із відсутністю її підпису у договорі зроблений лише на одних поясненнях позивача та не відповідає обставинам справи, підтверджених належними доказами.

Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, що якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (ч. 1 ст. 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.

Згідно з роз'ясненнями, викладеними у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення.

Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, обовязковий для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою.

Згідно вироку Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 26 червня 2015 року обман позивача мав місце з боку особи, яка обіцяла поставити вікна, а не працівників банку.

Будь-яких доказів введення її в оману стороною договору ПАТ «Платинум Банк», позивачем не надано.

Враховуючи наведене, підстави для визнання кредитного договору на підставі ст.ст.203, 215, 230 ЦК України відсутні, а тому рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового про відмову у задоволенні позову.

Оскільки в уточнених позовних вимогах (а.с.80-85) відсутні підстави для визнання недійсним кредитного договору згідно Закону України «Про захист прав споживача», згідно ст.88 ЦПК України, з ОСОБА_4 підлягають стягненню на користь банку судові витрати в сумі 535,92 грн. (1218х0,4+10%).

Керуючись ст.ст. 209, 218, 303, 304, 307, 309, 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу представника Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» задовольнити.

Рішення Лугинського районного суду Житомирської області від 07 квітня 2016 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» про визнання недійсним кредитного договору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь Публічного акціонерного товариства «Платинум Банк» судові витрати в сумі 535,92 грн.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий: Судді: