Провадження № 2/311/283/2013
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Василівка

Василівський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді: Сидоренко Ю.В.

при секретарі: Осінцевій Л.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Василівка цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

04 жовтня 2016 року ОСОБА_1В звернувся до Василівського районного суду Запорізької області з позовом, який в подальшому уточнив, до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, в якому просить стягнути з відповідача ОСОБА_2 на свою користь борг в сумі 70000,00 грн., 1 % за несвоєчасне повернення боргу в сумі 29700,00 грн., сплачену суму за надання юридичної допомоги у розмірі 1577,00 грн., а також сплачену суму судового збору в розмірі 1023,00 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначає, що 08.07.2016 року, ОСОБА_2 позичив у нього гроші в розмірі 50000,00 грн. за усною угодою позики. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником ОСОБА_2 була надана розписка від 08.07.2016 року. Термін повернення боргу визначено - 30 серпня 2016 року. Також, 18.07.2016 року відповідач ОСОБА_2 позичив у нього 20000,00 грн. за усною угодою позики. При фактичному одержанні вказаної суми позичальником була надана розписка від 18.07.2016 року. Термін повернення боргу становив 31 липня 2016 року. Починаючи з 31.07.2016 року та по 31.08.2016 року позивач постійно в усній формі вимагав у відповідача повернення боргу, але відповідач не виконував взяті на себе зобовязання. До теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 ухиляється від повернення суми боргу, чим порушує взяті на себе зобовязання. У випадку несвоєчасного повернення боргу, розписками від 08.07.2016 року та від 18.07.2016 року обумовлено стягнення відсотків в розмірі 1% від суми боргу за кожний день несвоєчасного повернення боргу, що складає 500,00 грн. в день за розпискою від 08.07.2016 року та 200,00 грн. в день за розпискою від 18.07.2016 року. Боржник прострочив повернення боргу в сумі 50000,00 на 35 днів, що складає 17500,00 грн. та прострочив повернення боргу в сумі 20000,00 грн. на 61 день, що складає 12200,00 грн. Таким чином станом на 04.10.2016 року 1% від загальної суми боргу за несвоєчасне повернення боргу дорівнює 29700,00 грн. До теперішнього часу відповідач ОСОБА_2 борг за договорами позики від 08.07.2016 року та від 18.07.2016 року у добровільному порядку не погасив, грошові кошти до теперішнього часу йому не повернув, тому він вимушений звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх порушених прав та охоронюваних законом інтересів.

В судове засідання позивач ОСОБА_1В та представник позивача ОСОБА_3 не зявились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Проте, до суду надано заяву, в якій позивач та представник позивача просять розглядати справу без їх участі. Позовні вимоги підтримують у повному обсязі, просять уточнений позов задовольнити за підставами, викладеними у позовній заяві.

В судовому засідання відповідач ОСОБА_2не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений своєчасно, належним чином та у встановленому законом порядку, що підтверджується телефонограмою та поштовим повідомленням про отримання судової повістки. Проте, відповідно до телефонограми, яка знаходиться в матеріалах справи, повідомив суд, що зявитись в судове засідання не має можливості, оскільки перебуває на військовій службі. Просить цивільну справу розглянути у його відсутність. Позовні вимоги ОСОБА_1 визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення.

Всебічно та повно зясувавши обставини справи, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів.

Згідно ст.59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст.525 ЦК України, одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.530 ЦК України якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

З викладеного виходить, що підставою для предявлення вимоги позикодавцем до позичальника про повернення грошових коштів та сплати грошової суми відповідно до ст. 625 ЦК України є невиконання або несвоєчасне виконання позичальником свого зобовязання.

Згідно ст.545 ЦК України прийнявши виконання зобовязання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобовязання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обовязку.

Стаття 610 ЦК України передбачає, що порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання).

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобовязання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно положень статей 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядок, що встановлені договором. Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядок, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Згідно положень ст. 1051 ЦК України, позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Проте якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на показаннях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані в меншій кількості, ніж встановлено договором.

Договір позики є укладений з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Судом встановлено, що 08 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 50000,00 гривень строком до 30 серпня 2016 року, зобовязуючись повернути вказану суму до 30.08.2016 року. Розмір процентів за несвоєчасне повернення коштів складає 1% за кожен день прострочки від суми боргу. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_2 власноруч написав розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.16), що відповідачем не оспорено.

Крім того, 18 липня 2016 року позивач ОСОБА_1 передав відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 20000,00 гривень строком до 31 липня 2016 року, зобовязуючись повернути вказану суму до 31.07.2016 року. Розмір процентів за несвоєчасне повернення коштів складає 1% за кожен день прострочки від суми боргу. На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_2 власноруч написав розписку, оригінал якої міститься в матеріалах справи (а.с.17), що відповідачем не оспорено.

Враховуючи, що до теперішнього часу сума грошових зобовязань, що визначена у розписках від 08.07.2016 року та від 18.07.2016 року позичальником ОСОБА_2 у встановлений строк до 30.08.2016 року та 31.07.2016 року відповідно, не повернута, належних та достовірних документів про повне або часткове погашення заборгованості відповідачем суду не надано, тому сума боргу за даними розписками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі, в сумі 70000,00 гривень (50000 грн. + 20000 грн. = 70000 грн.).

Відповідно до ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Договір позики є укладений з моменту передання грошей. Договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладання договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника.

Враховуючи вищевикладені правові норми, відповідач ОСОБА_2 повинен повернути не лише суму позики в загальному розмірі 70000,00 гривень (50000 грн. + 20000 грн.), а й проценти за неналежне виконання умов договору позики та прострочення повернення коштів позичальником, із рахунку 1 % від простроченої суми за кожний день прострочки, як вбачається з умов укладених між сторонами договорів позики.

Згідно наданого позивачем ОСОБА_1 розрахунку, викладеного в уточненій позовній заяві, який відповідачем ОСОБА_2 не оспорюється, вбачається, що за раніше укладеним між сторонами договором позики від 08.07.2016 року, заборгованість по відсоткам за період часу з 31.08.2016 року (день початку прострочення виплат) по 04.10.2016 року (день предявлення позову до суду) становить 35 днів та, виходячи із розрахунку 1 % від суми боргу за кожний день прострочки, заборгованість складає - 17500,00 грн. (50000 х 1 % х 35 днів = 17500 грн.)

Та, відповідно, за договором позики від 18.07.2016 року, заборгованість за відсотками у період часу з 01.08.2016 року (день початку прострочення) по 04.10.2016 року (день предявлення позову до суду) становить 61 день та, виходячи із розрахунку 1 % від суми боргу за кожний день прострочки, заборгованість за цим договором позики складає - 12200,00 грн. (20000 х 1 % х 61 день = 12200 грн.).

Таким чином, станом на 04 жовтня 2016 року загальний розмір 1 % від суми боргу за несвоєчасне повернення грошових коштів за укладеними договорами позики (розписками від 08.07.2016 року та 18.07.2016 року) становить - 29700,00 грн. (17500 + 12200 = 29700 грн.).

Згідно ст. ст. 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність іншій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві грошові кошти у тій самій сумі, що були передані йому позикодавцем у строк та в порядок, що встановлені договором.Позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та порядок, що встановлені договором.

Приймаючи до уваги, що розписки, що підтверджують боргові зобов»язання відповідача ОСОБА_2 знаходяться у позивача ОСОБА_1, доказів повернення грошових коштів в ході судового розгляду справи не добуто, до теперішнього часу сума боргу за укладеними договорами позики від 08.07.2016 року та 18.07.2016 року відповідачем не повернута, на неодноразові звернення відповідач від виконання своїх зобовязань ухиляється, тому суд приходить до висновку, що боргові зобов'язання, визначені у розписках від 08.07.2016 року та 18.07.2016 року відповідачем ОСОБА_2 не припинені, сума грошових зобов»язань у розмірах 50000 грн. та 20000 грн. відповідно, у встановлений у розписках строк відповідачем не сплачена, до теперішнього часу сума боргу за договорами позики в загальному розмірі 70000 грн. позивачу ОСОБА_1 не повернута, крім того, позовні вимоги відповідачем ОСОБА_2 визнані у повному обсязі, тому відповідно до положень ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню, та з урахуванням вищевикладеного вищевказана сума боргу 70000 грн. разом з відсотками за несвоєчасне виконання зобовязань, загальний розмір яких становить 29700 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у повному обсязі в судовому порядку.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

За змістом ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а саме: судовий збір при подачі позову до суду; витрат на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані з явкою до суду та вчинення інших дій, необхідних для розгляду справи.

Відповідно до ч.1 ст.56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Згідно ст.84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця у галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Постановою Кабінету Міністрів України № 590 від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсаційних витрат, повязаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави» затверджено граничні розміри компенсаційних витрат, повязаних з правовою допомогою стороні, на користь якої ухвалено судове рішення у цивільній справі у випадку, якщо компенсація сплачується іншою стороною, не повинна перевищувати суму, що обчислюється виходячи з того, що зазначеній особі виплачується 40% розміру мінімальної заробітної плати за годину роботи особи, яка надає таку допомогу.

Відповідно до акту виконаних робіт від 16.11.2016 року, складеного між позивачем ОСОБА_1 та представником позивача ОСОБА_3, роботи з надання правової допомоги виконані відповідно до договору про надання юридичних послуг, претензій та зауважень у позивача щодо надання юридичних послуг у позивача немає. Загальна вартість виконаних робіт складає 1577,00 грн., а тому суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивач про стягнення на його користь судових витрат у вигляді витрат на правову допомогу в сумі 1577,00 грн., оскільки акт виконання робіт має розрахунки на підтвердження витрат, понесених представником на надання правової допомоги за кожну годину його роботи.

Крім того, відповідно до положень ст.ст.79,88 ЦПК України з відповідача ОСОБА_2 підлягають стягненню понесені позивачем ОСОБА_1 та документально ним підтверджені судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 1023,00 грн., що підтверджується оригіналом квитанції, яка міститься в матеріалах справи (а.с.1).

Керуючись ст.ст. 530, 545, 599, 610, 612, 625, 626,1046, 1047, 1049,1050 ЦК України, ст. ст. 7, 10, 60, ст..ст.61, 79, 84, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за розпискою від 08.07.2016 року в сумі 50000,00 гривень, борг за розпискою від 18.07.2016 року в сумі 20000,00 гривень, 1 % від простроченої суми боргу за вказаними розписками в загальній сумі 29700,00 грн., витрати, повязання з наданням правової допомоги в розмірі 1577,00 грн., судовий збір в сумі 1023,00 грн., а всього стягнути 102300 (сто дві тисячі триста) гривень 00 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено до апеляційного суду Запорізької області через Василівський районний суд Запорізької області протягом 10 днів з дати проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копрії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя

Василівського районного суду

Запорізької області ОСОБА_4