РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.06.2016 року Провадження №2/425/465/16

Справа №425/1764/16-ц

місто Рубіжне Луганської області

Рубіжанський міський суд Луганської області, у складі: головуючого судді Коваленка Д.С., секретар Кравченко Л.О., розглянувши у відкритому судовому засіданні, у приміщенні Рубіжанського міського суду Луганської області, цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, неповнолітньої ОСОБА_4, треті особи: Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про усунення перешкод у користуванні квартирою 71 у будинку 10-а по вулиці Мєндєлєєва в місті Рубіжне Луганської області, визнавши ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3, такими, що втратили право користування квартирою 71 у будинку 10-а по вулиці Мєндєлєєва в місті Рубіжне Луганської області.

У судове засідання всі особи, які беруть участь у справі не зявились. Позивач надала заяву, якою просила справу розглянути без її участі, зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачі надали заяви, якими позовні вимоги фактично визнали, просили визнати їх та їх неповнолітню дитину такими, що втратили право користування квартирою № 71 будинку 10-а по вулиці Мєндєлєєва в місті Рубіжне, оскільки на даний час зареєстровані та мешкають в місті Нижній Новгород Російської Федерації. Повідомили також, що їх неповнолітня дитина житлом забезпечена. Також просили, як і представник органу опіки та піклування, справу розглянути без їх участі. Треті особи не з`явились, причини неявки у судове засідання не повідомили.

За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності позивача, відповідачів та третіх осіб, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказувала на те, що квартира АДРЕСА_1, належить їй на праві приватної власності. В зазначеній квартирі мають зареєстроване місце проживання ще троє членів її сімї. Але з червня 2014 року вони у спірній кватирі не проживають, а проживають в іншому місті, тому позивач вважає, що відповідачі втратили право користування цією квартирою. І оскільки відповідачі самі не здійснили реєстрацію зняття у цій квартирі свого місця проживання, це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою.

Відповідача проти задоволення позову не заперечували та подали заяви про визнання позову. Разом з цим, вони як батьки неповнолітньої ОСОБА_4 повідомили суду про визнання позову від її імені, а також вказали на те, що їх дитина житлом забезпечена, проживає разом із ними, і тому у праві користування житловим приміщенням потреби не має.

Представник служби у справах дітей, як особа, що представляє орган опіки та піклування Рубіжанської міської ради надав суду висновок про можливість визнання ОСОБА_4 такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини:

Десятого грудня 2010 року ОСОБА_5 та ОСОБА_6 продали, а ОСОБА_1 купила квартиру № 71, у будинку № 10-а, який розташовано по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області (а.с.7-8,). Як наслідок, 11 січня 2011 року, остання зареєструвала своє право приватної власності на куплену квартиру (а.с. 9,10,40-41,47-48).

У 2012 році, як членам своєї сім`ї, ОСОБА_1 надала право користування вказаною квартирою ОСОБА_3 (син), ОСОБА_2 (дружина сина); ОСОБА_4 (онука) (а.с.2-3,12,19,20).

Починаючи з червня 2014 року, відповідачі у квартирі АДРЕСА_2 не проживають, оскільки у зв`язку із отриманням дозволу на тимчасове проживання у Російській Федерації, мають право користування, зареєстровані та постійно проживають у ІНФОРМАЦІЯ_4. При цьому, проживають у трьох однією сім`єю, а дитині створені гарні житлові умови для проживання та виховання дитини (а.с.2-3,11,29-37,44).

Тридцять першого травня 2016 року, ОСОБА_1 звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою № 71, у будинку № 10-а, який розташовано по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області (а.с.2-3).

Орган опіки та піклування Рубіжанської міської ради, вважає можливим визнати ОСОБА_4 такою, що втратила право користування означеною квартирою.

Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідачів, як членів сім`ї власника та їх малолітньої дитини, права користування квартирою у звязку із відсутністю в ній понад один рік.

Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів:

Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном.

Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) прямо встановлюють, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником.

Отже, члени сім`ї власника житлового приміщення можуть отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі яким можуть користуватись члени його сім`ї.

Судом встановлено, що відповідачі отримали право користування квартирою № 71 будинку № 10-а по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області, саме як члени сім`ї позивача, оскільки ОСОБА_3 є її сином, ОСОБА_2 є її невісткою, а ОСОБА_4 є її онукою (а.с.2-3,11,12).

Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідачів у квартирі №71 у будинку №10-а, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачами відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідачів, як членів сім`ї позивача, слід визнати такими, що втратили право користування цією квартирою.

В силу положень частини першої статті 39 ЦПК України, права та інтереси малолітніх осіб захищають у суді їх батьки.

Судом враховано, що відповідачі являються одночасно законними представниками своєї малолітньої дитини, і як матір та батько вони погоджуються на те щоб визнати її дитину такою, що втратила право користування квартирою №71. При цьому, суд бере до уваги мотиви з яких вони погоджуються на це, зокрема зміна їх сім`єю свого місця проживання. Також суд бере до уваги те, що за даними батьків їх дитина проживає разом із ними у Російській Федерації в місті Ніжній Новгород, тобто знаходиться разом із ними, на їх утриманні та забезпечується житлом. Суд не може залишити поза своєї уваги і те, що за висновком органу опіки та піклування Рубіжанської міської ради дитині створені гарні умови для проживання та виховання дитини, а визнати її такою, що втратила право користування квартирою №71 можливо.

І, суд виходить із того, що мета надання права користування квартирою є у будь-якому випадку, надання можливості проживати в ній. А оскільки, в силу положень частини 4 статті 29 Цивільного процесуального кодексу України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків, у випадку, що розглядається, дитина ОСОБА_2 та ОСОБА_3: ОСОБА_4 дійсно вже має інше місце проживання, а тому право користування квартирою №71 втратила нарівні із батьками.

За таких обставин, позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визнання осіб такими, що втратили право користування квартирою № 71 у будинку №10-а, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області, слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Таким чином, керуючись статтями 1-11,15,57-64,159-197,208,209,212-215,224-233 Цивільного процесуального кодексу України, суд

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, треті особи: Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, Служба у справах дітей Рубіжанської міської ради Луганської області про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 (ІНФОРМАЦІЯ_1), ОСОБА_2 (ІНФОРМАЦІЯ_2) та ОСОБА_4 (ІНФОРМАЦІЯ_3), такими, що втратили право користування квартирою № 71 у будинку №10-а, що розташований по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги до Апеляційного суду Луганської області через Рубіжанський міський суд Луганської області протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення з дня отримання копії.

Суддя - Д.С. Коваленко