АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 червня 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва у складі:

головуючого: Невідомої Т.О.

суддів: Пікуль А.А., Соколової В.В.

секретар: Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Родовід Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

№ апеляційного провадження: №22-ц/796/3577/2016
Головуючий у суді першої інстанції: Войтенко О.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Невідома Т.О.

в с т а н о в и л а :

У червні 2013 року Публічне акціонерне товариство «Родовід Банк» (далі по тексту - ПАТ «Родовід Банк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення з відповідачів у солідарному порядку 1 529 297,37 грн. заборгованості за кредитним договором.

Обґрунтовуючи заявлені вимоги, позивач зазначав, що 21 липня 2008 року між ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладеного договір про іпотечний кредит, відповідно до умов якого остання отримала 850 000,00 грн. зі сплатою 15% річних строком до 21 липня 2038 року на придбання будинку, розташованого у АДРЕСА_1 та земельної ділянки. З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором того ж дняміж банком та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. Позичальник належним чином не виконувала свої зобов'язання за кредитним договором, узв'язку з чим станом на 28 травня 2013 року виникла заборгованість, яка складається з 848 838,19 грн. заборгованості за кредитом, 478 965,62 грн. заборгованості за процентами, 150 144,00 грн. пені. Також позивач вважав, що заборгованість підлягає сплаті з урахуванням положень ст. 625 ЦК України і просив стягнути 22 625,62 грн. інфляційних втрат та 28 734,68 грн. 3% річних.

Заочним рішенням Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року задоволено позов ПАТ «Родовід Банк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Родовід Банк» 1 529 297,37 грн. заборгованості за кредитним договором.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Родовід Банк» 3 441,00 грн. судового збору.

Ухвалою суду від 17 грудня 2013 року заяву ОСОБА_1, ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення залишено без задоволення.

Не погодившись із таким рішенням суду ОСОБА_1 та ОСОБА_2 подали апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просили рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволені позову в повному обсязі. Зазначають, що в порушення положень ст. 76 ЦПК України не отримували судових повісток, проте суд першої інстанції розглянув справу за їх відсутності. Також зазначають, що в порушення умов іпотечного договору іпотекодержателем не було направлено на адресу іпотекодавця письмової вимоги про наявність заборгованості за кредитним договором та врегулювання спору позасудовим шляхом, а наданий розрахунок заборгованості викликає сумніви у його правильності.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва від 09 грудня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задоволено, заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в позові.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 грудня 2015 року вказане рішення Апеляційного суду міста Києва скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В ході повторного апеляційного розгляду ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримав та просив її задовольнити з наведених в ній підстав.

ОСОБА_6 в інтересах ПАТ «Родовід Банк» проти задоволення апеляційної скарги заперечував, вважав, що спір судом вирішений правильно.

В судове засідання особисто ОСОБА_1, ОСОБА_2 не з'явилися, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, забезпечили явку в судове засідання свого уповноваженого представника, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 305 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за їх відсутності.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які з'явилися в суд апеляційної інстанції, з'ясувавши обставини справи та оговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 21 липня 2008 року між ВАТ «Родовід Банк», правонаступником якого є ПАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 укладено договір про іпотечний кредит № 77.2/ІЖ-182.08.1, відповідно до умов якого ВАТ «Родовід Банк» надало ОСОБА_1 кредит у розмірі 850 000,00 грн. зі сплатою процентів у розмірі 15% річних та кінцевим терміном погашення кредиту до 21 липня 2038 року (т.1, а.с.6-13).

Відповідно до п. 6.2 вказаного договору за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобов'язується сплачувати банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діяла в період, за який сплачується пеня, від суми несплаченого платежу, за кожний день прострочення.

Також, 21 липня 2008 року, з метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним договором між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір № 77.2/ІЖ-182.08.1, за умовами якого ОСОБА_1, передала в іпотеку будинок АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1764 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 (т.1, а.с.22-28).

Того ж дня між ВАТ «Родовід Банк» та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 77.2/ІЖ-182.08.1, за умовами якого ОСОБА_2 зобов'язався відповідати перед банком за виконання ОСОБА_1 усіх своїх зобов'язань за договором про іпотечний кредит № 77.2/ІЖ-182.08.1 від 21 липня 2008 року (т.1, а.с.29-31).

У зв'язку з неналежним виконанням ОСОБА_1 умов кредитного договору утворилась заборгованість, яка відповідно до наданих позивачем розрахунків станом на 28 травня 2013 року становить 1 529 297,37 грн., яка включає в себе 848 838,19 грн. - заборгованість по тілу кредиту, 478 965,62 грн. - заборгованість по процентам за користування кредитом, 150 133,25 грн. - пеня, 28 734,68 грн. - 3% річних та 22 625,62 грн. - інфляційні втрати (т.1, а.с.84-90).

У червні 2013 року ПАТ «Родовід Банк» порушило перед судом питання про солідарне стягнення з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості за кредитним договором.

З'ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог ПАТ «Родовід Банк».

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Згідно до вимог ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України визначено, що за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником.

У разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя (ч. 1 ст. 554 ЦК України).

Таким чином, установивши, що ОСОБА_1 неналежним чином виконує свої зобов'язання за договором про іпотечний кредит № 77.2/ІЖ-182.08.1 від 21 липня 2008 року, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 заборгованості.

При цьому, колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що наданий ПАТ «Родовід Банк» розрахунок заборгованості викликає сумніви у його правильності виходячи з наступного.

Однією із засад судочинства, регламентованих п.4 ч.3 ст.129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

Згідно положень ст.10 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідженні та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.

Відповідно до положень ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Крім того, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В даному випадку, звернувшись до суду з позовом, банк посилався на наявність простроченої заборгованості відповідача. На підтвердження своїх вимог банком надано розрахунок заборгованості станом на 28.05.2013 (т.1, а.с.84-90) та виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 за період з 21.07.2008 по 26.05.2013 (т.1, а.с.32-83).

Наданий банком розрахунок, підтверджений випискою по особовому рахунку боржника, містить наступні відомості: поточна заборгованість по тілу кредиту - 8349 633,54 грн., прострочена заборгованість по тілу кредиту - 9 204,65 грн., поточні проценти - 2 829,46 грн., прострочені проценті - 476 136,16 грн. Також відповідно до розрахунку убачається, що вперше прострочення у відповідача виникло 22.05.2009.

Вказаний розрахунок та виписка по особовому рахунку боржника у розумінні ч. 2 ст. 57 ЦПК України є письмовими доказами.

Заперечуючи проти позову відповідачами не було спростовано доводи позивача про наявність заборгованості та не надано будь-яких належних та допустимих доказів в розумінні ст. ст. 58, 59 ЦПК України на спростування наданих банком розрахунків. Крім того, відповідачами не заперечується дата виникнення першого прострочення, та в ході повторного апеляційного розгляду підтверджено, що, починаючи з грудня 2013 року ОСОБА_1 припинила виконувати свої зобов'язання за укладеним договором про іпотечне кредитування.

В ході повторного апеляційного розгляду представнику відповідачів було роз'яснено положення ч.4 ст.10 ЦПК України.

ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заявив клопотання про призначення та проведення у справі судової економічної експертизи, посилаючись на те, що відповідачі не мають спеціальних знань для самостійного аналізу наданих розрахунків.

В той же час для проведення судової економічної експертизи необхідним є наявність первинних бухгалтерських документів, одними з яких є кредитна справа з додатками, фінансові документи, які підтверджують отримання кредитних коштів, вчинення платежів з метою погашення заборгованості та інше. При цьому первинні фінансові документи, які підтверджують виконання відповідачами взяти на себе зобов'язань, особою, яка заявила клопотання про призначення експертизи, суду надано не було.

Відповідно до встановленого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд.

ОСОБА_5, діючи на власний розсуд та в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, не скористався своїм процесуальним правом та не поставив перед судом питання щодо витребування первинних бухгалтерських документів, без яких проведення судової економічної експертизи є неможливим.

За таких підстав в призначенні та проведенні у справі судово-економічної експертизи колегією суддів було відмовлено.

Представником ПАТ «Родовід Банк» повторно було надано суду детальний розрахунок заборгованості та виписку по особовому рахунку ОСОБА_1, які не є новими доказами по справі, оскільки зазначені документи є в матеріалах справи (т.1, а.с.32-83), проте, в зв'язку з тим, що є більш доступними для сприйняття були прийняті судом.

Колегія суддів вважає зазначені докази належними та допустимими, з яких убачається розмір заявленої банком заборгованості, період виникнення прострочення, всі проведення банком нарахування відповідно до умов укладеного сторонами договору.

Крім того, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_5 в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не заперечував того, що з боку ОСОБА_1 дійсно було порушення умов договору про іпотечний кредит № 77.2/ІЖ-182.08.1 від 21 липня 2008 року, та в період з 18 серпня 2008 року по 04 листопада 2013 року останньою було сплачено саме той розмір грошових коштів, який визначений в розрахунку.

В ході повторного апеляційного розгляду ОСОБА_5, діючи в інтересах ОСОБА_1 та ОСОБА_2, подав заяву про застосування позовної давності до вимог ПАТ «Родовід Банк» щодо стягнення з відповідачів заборгованості за договором про іпотечний кредит, яка відхиляється колегією суддів з огляду на наступне.

Так, за змістом ч.ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Згідно з ч.1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з'явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст. 303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції при розгляді справи здійснює перевірку і оцінку фактичних обставин справи та їх юридичну кваліфікацію в межах доводів апеляційної скарги, які вже були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Нові матеріально-правові вимоги, які не були предметом розгляду в суді першої інстанції, не приймаються та не розглядаються судом апеляційної інстанції. Той факт, що сторона не брала участі у розгляді справи судом першої інстанції у випадках, передбачених законом може бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції, а не для вирішення апеляційним судом її заяви про застосування позовної давності.

Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року № 6-2307цс15.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 а ні в заяві про перегляд заочного рішення, а ні в поданій апеляційній скарзі, а ні під час першого розгляду справи в суді апеляційної інстанції не порушували питання про застосування позовної давності, заява подана суду лише 30 березня 2016 року (т.2, а.с.6-7) після перегляду справи касаційним судом, а відтак подана заява задоволенню не підлягає.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують та на їх правильність не впливають.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 314, 315, 319 ЦПК України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відхилити.

Заочне рішення Подільського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили, шляхом подання касаційної скарги до цього суду.

Головуючий: Т.О. Невідома

Судді: А.А. Пікуль

В.В. Соколова