АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ТЕРНОПІЛЬСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 607/122/15-ц Головуючий у 1-й інстанції Процько Я.В.
Провадження № 22-ц/789/1070/16 Доповідач - Жолудько Л.Д.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2016 р. Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Тернопільської області в складі:

головуючого - Жолудько Л.Д.

суддів - Сташків Б. І., Костів О. З.,

при секретарі Романюк Х.Ю.

з участю представників ОСОБА_1 і ОСОБА_2: ОСОБА_3 та ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1, поданої його представниками ОСОБА_4, ОСОБА_3, та ОСОБА_2 на рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року у цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

У січні 2015 року ПАТ УкрСиббанк звернулося в суд із позовом до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року позов ПАТ УкрСиббанк задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_2 на користь ПАТ УкрСиббанк заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 0 від 02.06.2006 року в розмірі 87 426,42 дол. США - заборгованість за кредитом, 261 330, 80 дол. США - заборгованість з пені та 3 441 грн. - судового збору.

В апеляційній скарзі представники ОСОБА_1 ОСОБА_4, і ОСОБА_3 просять рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.05.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Особи, які подали апеляційну скаргу, зазначають, що судом першої інстанції в порушення норм процесуального права встановлено, що Банк направив на адресу відповідачів вимогу про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором. Однак, кредитним договором передбачено, що така вимога направляється саме цінним листом з описом вкладеного та повідомленням про вручення або кур'єром. Наголошують на тому, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази надсилання та отримання цих вимог відповідачами, що свідчить про те, що Банком не було виконано умови кредитного договору в частині надсилання вимоги про дострокове повернення кредиту. Вказують на те, що заявлений позов про дострокове стягнення кредитних коштів, є передчасним.

Крім того, зазначають, що Банк умисно сприяв збільшенню розміру заборгованості за кредитним договором, а тому суд зобов'язаний був зменшити такі збитки до мінімуму.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить рішення Тернопільського міськрайонного суду від 26.05.2015 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що договір поруки припинив свою дію, оскільки Банк протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя. Згідно з довідкою-розрахунком заборгованості за кредитним договором перший прострочений платіж основної суми заборгованості в розмірі 263, 57 дол. США настав 10.08.2012 року, таким чином Банк мав право звернутися до ОСОБА_2 із позовними вимогами про стягнення заборгованості в строк до 11.02.2013 року.

Посилання представника Банку про те, що 28.11.2013 року він звертався до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором в межах шестимісячного строку, передбаченого ст. 559, ч. 4 ЦК України, вважає надуманими та такими, що не відповідають обставинам справи. Вказує на те, що факт звернення Банку до суду із вказаним позовом повинен бути підтверджений ухвалою про відкриття провадження в справі. Крім того, представником позивача не вчинено жодних дій для відновлення втраченого провадження.

Судом у порушення норм процесуального права без перевірки належними та допустимими доказами в силу ст.ст. 60, ч. 1; 64 ЦК України встановлено факт отримання відповідачами вимоги про дострокове виконання зобов'язань за кредитним договором.

Наголошує на тому, що Банк здійснював нарахування процентів з урахуванням різних курсів долара, що в значному розмірі спричинило завищення суми заборгованості відповідачів за користування кредитними коштами. Для підтвердження таких обставин необхідні спеціальні знання в галузі науки, однак суд першої інстанції порушуючи норми процесуального права позбавив відповідачку можливості здобуття такого доказу.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1-ОСОБА_3 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_1, зіславшись на доводи, викладені в ній. Апеляційну скаргу ОСОБА_2 визнав.

Представник ОСОБА_2-ОСОБА_4 підтримав апеляційну скаргу ОСОБА_2, просить задовольнити її, а рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову. Апеляційну скаргу ОСОБА_1 визнав.

Представник ПАТ УкрСиббанк у судове засідання не зявився. Про дату, час і місце його повідомлений належним чином.

Розглянувши справу, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, заслухавши пояснення учасників апеляційного розгляду справи, колегія вважає, що апеляційні скарги ОСОБА_1, ОСОБА_2 слід задовольнити.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що в звязку з порушенням боржником умов кредитного договору, забезпеченого порукою, боржнику ОСОБА_1 та поручителю ОСОБА_2 були надіслані вимоги банку про повернення боргу в повному обсязі, які не були ними виконані в установлені Кредитним договором строки. У звязку з цим судом було установлено порушення прав позивача з вини відповідачів, які підлягають захисту шляхом солідарного стягнення з відповідачів на користь Банку заборгованості за кредитним договором за № 0 від 02.06.2006 року.

Колегія вважає, що з такими висновками суду погодитись не можна, оскільки вони не відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Судом установлено, що 02 червня 2006 року між акціонерним комерційним інноваційним банком УкрСиббанк, правонаступником якого є ПАТ УкрСиббанк (надалі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Позичальник) укладено договір про надання споживчого кредиту № 0 (а.с. 10-16).

Відповідно до умов цього договору Банк надав Позичальнику кредит в сумі 100 000 дол. США під 11,8 % річних, а той зобов'язався щомісячно повертати надані кошти в обсязі та у терміни, встановлені графіком погашення кредиту (Додаток № 1 до договору), але в будь-якому випадку повернути кредит у повному обсязі не пізніше 01 червня 2021 року.

Того ж дня, з метою забезпечення зобов'язань за кредитним договором № 0 від 02.06.2006 року між Банком та ОСОБА_2 (надалі Поручитель) укладено договір поруки № 1 (а.с. 17).

Згідно з п.п. 1.1.-1.5. договору поруки Поручитель зобов'язується перед Кредитором відповідати за виконання Позичальником усіх його зобов'язань перед Кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору, в тому числі за повернення основної суми заборгованості, відсотків за користування кредитом, за сплату пені та інших штрафних санкцій, обумовлених вказаним договором.

Відповідальність Поручителя і Позичальника є солідарною. Підстави невиконання позичальником своїх зобов'язань по кредитному договору ніяким чином не можуть вплинути на виконання Поручителем зобов'язань по договору поруки.

В силу вимог статей 11, 10, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

У відповідності до ст. 1054, ч.1 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно зі ст. 1049 ЦК України, положення якої застосовуються до відносин за кредитним договором, позичальник зобов'язаний повернути кредитодавцеві кредит у строк та в порядку, що встановлені договором, а відповідно до ст.1050 ЦК України в разі прострочення повернення чергового платежу кредитодавець вправі вимагати дострокового повернення суми кредиту, що залишилася та сплати належних йому процентів.

Як видно із п.11.2 Договору про надання споживчого кредиту за № 0, зазначене у п.11.1 Договору повідомлення (вимога) Банку про дострокове повернення кредиту направляється листом (цінний з описом та повідомленням про вручення) або доставляється курєром на адресу Позичальника, що вказана у розділі 12 цього Договору.

За змістом ст. 11, ч. 10 ЗУ Про захист прав споживачів, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, або на вилучення продукції чи застосування іншої санкції, він може використати таке право лише у разі:

1)затримання сплати частини кредиту та/або відсотків щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла щонайменше - на три календарні місяці; або

2)перевищення сумою заборгованості суми кредиту більш як на десять відсотків; або

3)несплати споживачем більше однієї виплати, яка перевищує п'ять відсотків суми кредиту; або

іншого істотного порушення умов договору про надання споживчого кредиту.

У випадку, якщо кредитодавець згідно з договором про надання споживчого кредиту одержує внаслідок порушення споживачем умов договору право на вимогу повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, він може використати таке право лише у разі: якщо кредитодавець на основі умов договору про надання споживчого кредиту вимагає здійснення внесків, строк сплати яких не настав, або повернення споживчого кредиту, такі внески або повернення споживчого кредиту можуть бути здійснені споживачем протягом тридцяти календарних днів, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - шістдесяти календарних днів з дня одержання повідомлення про таку вимогу від кредитодавця. Якщо протягом цього періоду споживач усуне порушення умов договору про надання споживчого кредиту, вимога кредитодавця втрачає чинність.

Висновок суду про направлення відповідачам вимоги про дострокове повернення кредиту не відповідає встановленим обставинам, оскільки в матеріалах справи відсутні докази як направлення вимоги, так і одержання її відповідачами, як це передбачає вищезгадана норма ЗУ Про захист прав споживачів.

Крім того, як видно із наявних у матеріалах справи копій вимог про дострокове повернення кредиту, у них вказана дата направлення- 10.10.2013 року і адреса відповідачів, зазначена в договорі про надання споживчого кредиту, хоча на той час Банку було відомо про зміну адреси відповідачів, що стверджується повідомленням ПАТ УкрСиббанк про наявність заборгованості з вимогою її погашення, яке було направлене ОСОБА_1 05.03.2012 року (а.с.207) за іншою адресою, де відповідачі фактично проживають.

Колегія також враховує, що ухвалення судом заочного рішення призвело і до неповного зясування обставин, що мали значення для справи: унеможливило перевірити заперечення відповідачів проти позову, встановити, чи настали визначені у ч.10 ст.11 ЗУ Про захист прав споживачів випадки, за яких Банк має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав.

При вирішенні даного спору колегією приймаються до уваги положення Резолюції Генеральної Асамблеї ООН „Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 9 квітня 1985 року № 39/248, у яких наголошено, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, а принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.

Як зауважував Конституційний Суд України, межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (абзац третій підпункту 3.2 пункту 3 мотивувальної частини Рішення від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).

Конституційний Суд України у своєму Рішенні 11.07.2013 року в справі № 1-12/2013 дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності.

Виконання державою конституційно-правового обовязку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, повязаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування.

Таким чином, колегія вважає, що позов до відповідачів про дострокове повернення кредиту є передчасним, а висновки суду в частині задоволення цього позову не відповідають обставинам справи, вимогам закону та таким засадам цивільного законодавства як справедливість, добросовісність та розумність, що відповідно до вимог ст. 309, ч.1, п.п. 3,4 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду та ухвалення нового рішення про відмову в позові до боржника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 про дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором.

За змістом ч.ч.1 і 5 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі ч.10 ст.11 ЗУ Про захист прав споживачів, Резолюції Генеральної Асамблеї ООН Керівні принципи для захисту інтересів споживачів від 09.04.1985 року № 39/248, рішень Конституційного Суду України від 11.07.2013 року в справі № 1-12/2013, від 10.11.2011 року в справі № 15-рп/2011 та, керуючись ст.ст. 88, ч.ч.1,5; 307, ч. 1, п. 2; 309, ч. 1, п. 3, 4; 313; 317; 319; 324; 325 ЦПК України, колегія суддів

вирішила:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 задовольнити.

РішенняТернопільського міськрайонного суду від 26 травня 2015 року скасувати й ухвалити нове рішення, яким у позові Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства УкрСиббанк ( 61050, м.Харків, проспект Московський, 60, МФО 351005, ) на користь ОСОБА_1 4019 грн. 40 коп. та на користь ОСОБА_2 4019 грн. 40 коп. сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий - підпис

Судді - два підписи

З оригіналом згідно:

Суддя апеляційного суду Тернопільської області ОСОБА_5