Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/676/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Белінська І. М.
РІШЕННЯ

Іменем України

19.05.2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

ОСОБА_2 головуючої,

ОСОБА_3,

ОСОБА_4,

при секретареві Постоєнко А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_5, яка діє також в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, ОСОБА_7 до ОСОБА_8, ОСОБА_9 про стягнення боргу за договорами позики за апеляційною скаргою представника ОСОБА_9 та ОСОБА_8 адвоката ОСОБА_10 на рішення Долинського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року,

ВСТАНОВИЛА:

28.05. 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до відповідачів про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування позову посилалися на те, що 28.09.2011 року ОСОБА_8 та ОСОБА_9 взяли в ОСОБА_5 та в її, нині покійного, чоловіка - ОСОБА_11 в борг 3000 (три тисячі) доларів США із строком остаточного повернення позики через 6 місяців під 5 % в місяць з щомісячною виплатою процентів. 13.12.2011 року відповідачі знову взяли у борг в ОСОБА_5 та ОСОБА_11 3000 (три тисячі) доларів США строком 1 рік під 5 % в місяць з щомісячною виплатою процентів. На підтвердження отримання відповідачами визначених сум коштів між ними та позичальниками були укладені договори позик у формі розписок. ОСОБА_5 разом зі своїм чоловіком ОСОБА_11 надавали кошти своєї сім'ї в борг для сім'ї ОСОБА_8 та ОСОБА_9 10.09.2014 року ОСОБА_11 помер. Після смерті ОСОБА_11, спадкоємцями, які прийняли спадщину є ОСОБА_5 та її доньки ОСОБА_6 і ОСОБА_7

Станом на 26.05.2015 року позичальниками не повернуті кошти в сумі 6000 доларів США, не сплачені проценти за користування коштами з серпня 2014 року ( протягом 9 місяців).

Просили стягнути солідарно з відповідачів на користь: ОСОБА_5 - 122554 грн.(84520 грн. основного боргу та 38034 грн. процентів); ОСОБА_7 30638,50 грн. (21130 грн. основного боргу та 9508,50 грн. процентів); ОСОБА_6 - 30638,50 грн. (21130 грн. основного боргу та 9508,50 грн. процентів).

Рішенням Долинського районного суду Кіровоградської області від 14.01.2016 року позов задоволено у повному обсязі.

В апеляційній скарзі відповідачі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просять скасувати зазначене рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову. Вказують на те, що всі зобов?язання за договором позики ними виконано: гроші повернуто, проценти сплачено. Проте дружина померлого знайшла розписки і почала вимагати повернення коштів вдруге. Також посилаються на те, що суд дійшов помилкового висновку щодо наявності підстав для поновлення строку позовної давності за вимогами про повернення позики та сплати процентів за першим договором.

Заслухавши пояснення представника відповідачів ОСОБА_10, дослідивши долучені до матеріалів справи письмові докази та обговоривши доводи скарги, колегія суддів вирішила, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню з ухваленням нового рішення з таких підстав.

Судом першої інстанції вірно встановлено, що між ОСОБА_11, ОСОБА_5, як позикодавцями, та ОСОБА_8 і ОСОБА_9, як позичальниками, 28.09.2011 року та 13.12.2011 року були укладені договори позики, що підтверджується розписками, долученими до матеріалів справи.

10.09.2014 року ОСОБА_11 помер. Позивачі: дружина та доньки ОСОБА_11, - є його спадкоємцями першої черги спадкування.

Відповідачі не заперечували факту отримання від подружжя ОСОБА_11 6000 доларів США на умовах договорів позики, проте, заперечуючи проти позову, зазначали, що умови договорів про повернення грошових коштів та сплату процентів за користування ними були повністю виконані ними ще за життя ОСОБА_11

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недоведеність відповідачами факту виконання ними зобов»язань за договорами позики. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч.2ст.59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Статтею 545 ЦК України визначено, що підтвердженням виконання зобов»язання боржником є наявність у нього боргового документа або розписки кредитора про одержання ним виконання частково або в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.3ст.1049 ЦК України позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на банківський рахунок позикодавця.

Відповідачами не надано суду допустимих доказів виконання ними своїх обов»язків за договорами позики, отже висновок суду про наявність факту порушення відповідачами зобов»язання за договорами позики відповідає обставинам справи та ґрунтується на правильному застосуванні норм матеріального і процесуального права.

Правові наслідки порушення зобов»язання визначені ст.611 ЦК України.

Згідно із ч.1ст.1049 ЦК України позичальник зобов»язаний повернути позикодавцеві позику ( у даному випадку грошові кошти у такій самій кількості, що були передані їм позикодавцями) у строк та в порядку, що встановлені договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Право позикодавців на одержання від позичальників процентів від сум позик у розмірі, встановленому договорами, передбачено ст.536, ч.1ст.1048 ЦК України.

Ч.1ст.1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов»язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1ст.598 ЦК України зобов»язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, згідно із ст.599 ЦК України зобов»язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Відповідно до ч.2ст.608 ЦК України зобов»язання припиняється смертю кредитора, якщо воно є нерозривно пов»язаним з особою кредитора. У зв»язку із смертю одного із кредиторів ОСОБА_11, зобов»язання позичальників за договорами позики не припинилися, а на підставі ст.1216 ЦК України частково перейшли до його спадкоємців позивачів у цій справі.

За договором позики від 28.09.2011 року позичальники повинні були повернути позикодавцям 3000 доларів до 28.03.2012 року та сплатити проценти за користування чужими коштами у розмірі 5% від суми позики за кожен місяць користування. Проценти мали сплачуватись щомісяця.

За договором позики від 13.12.2011 року позичальники повинні були повернути позикодавцям 3000 доларів США до 13.12.2012 року та сплачувати щомісяця проценти у розмірі 5% від суми позики.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що загальна заборгованість відповідачів за обома договорами позики становить 183 831 гривню, що за офіційним курсом НБУ на час подання позову (26.05.2015 року) еквівалентно 8700 доларам США, у тому числі: 126 780 грн. ( 6000 доларів США) неповернутої суми позики та 57 051 грн. ( 2700 доларів США) процентів за користування чужими грошима ( за період із вересня 2014 року по травень 2015 року включно ( в межах позовних вимог)).

Проте, з такими висновками не можна погодитись у повному обсязі. Зокрема, не можна погодитись із висновком суду про наявність поважних причин пропущення позивачами позовної давності за вимогою про стягнення боргу за договором позики від 28.09.2011 року, оскільки суд не мотивував його, тобто не зазначив, які причини пропущення позовної давності він вважав поважними.

Позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. (ст.ст. 256, 257 ЦК України).

Згідно із ч.5ст.261 ЦК України за зобов»язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання.

Відповідно до ч.5ст.267 ЦК України, якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Зважаючи на те, що за договором позики від 28.09.2011 року відповідачі повинні були повернути ОСОБА_11 і ОСОБА_5 позичені гроші не пізніше 28.03.2012 року (ч.3ст.254 ЦК України), а проценти у розмірі, передбаченому договором позики, сплачувати щомісяця, та враховуючи, що позовні вимоги про стягнення боргу позивачами обґрунтовувались наявністю у них права на спадщину, що відкрилась після смерті кредитора, наслідком чого є припинення нарахування процентів за користування позикою з дня смерті ОСОБА_11, а також приймаючи до уваги, що вимоги про стягнення боргу у частині процентів за користування позикою заявлені позивачами, починаючи з вересня 2014 року, слід дійти до висновку про те, що позовні вимоги про стягнення боргу ( суми позики) за цим договором заявлені з пропущенням позовної давності. Наведені у заяві позивача ОСОБА_5 причини пропущення позовної давності такі, як: сплата відповідачами процентів за користування позикою до серпня 2014 року, вбивство чоловіка 10.09.2014 року та її участь у судових процесах з цього приводу не можуть бути розцінені як поважні, оскільки, окрім факту смерті кредитора, вони не підтверджені належними доказами. Крім того, з матеріалів справи видно, що позовна заява подана до постановлення вироку (а.с.56), отже участь у розгляді кримінального провадження не завадила позивачу подати цей позов до суду. Представником відповідачів адвокатом ОСОБА_10 була подана заява про застосування позовної давності (а.с.25-26). Позивачами не доведено допустимими доказами і факту переривання перебігу позовної давності. За таких обставин, відповідно до ч.4ст.267 ЦК України, у задоволенні позову у частині стягнення боргу у розмірі 63 390 грн. за договором позики від 28.09.2011 року( 3000 доларів США) слід відмовити у зв»язку із спливом позовної давності.

Зважаючи на підстави позову та розмір позовних вимог, враховуючи, що обсяг прав, у даному випадку, спадкодавця визначається на день його смерті, позовні вимоги спадкоємців про стягнення процентів за договорами позики за період після смерті кредитора-спадкодавця не підлягають задоволенню (ст.ст. 1046, ч.1ст.1048, 1216 ЦК України, ч.2ст.608 ЦК України).

Таким чином, задоволенню підлягали вимоги позивачів про стягнення з відповідачів у рівних частках на користь позивачів боргу в частині повернення позики за договором від 13.12.2011 року у розмірі 3000 доларів США, а також проценти за обома договорами в межах заявлених позовних вимог за вересень 2014 року до дня смерті ОСОБА_11 у розмірі 67,48 доларів США.

Не відповідає вимогам закону (ст.ст.540, 541 ЦК України) та умовам договорів позики і висновок суду про солідарний обов»язок боржників виконати зобов»язання.

Наведене свідчить про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з порушенням норм матеріального права, що відповідно до п.4ч.1ст.309 ЦПК України є підставою для скасування рішення суду і ухвалення нового рішення про часткове задоволення позову.

За офіційним курсом НБУ станом на 19.05.2016 року курс гривні до долара США становив 25,26 гривень за 1 долар США.

Враховуючи викладене, виходячи із розміру часток позивачів як спадкоємців та законного представництва позивача ОСОБА_5 інтересів неповнолітньої доньки ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, з кожного з відповідачів на користь ОСОБА_5 слід стягнути у рахунок погашення боргу за договорами позики по 32 285 гривень 30 коп., що за офіційним курсом НБУ еквівалентно по 1278,12 доларів США, а на користь ОСОБА_7 по 6456 гривень 96 коп., що еквівалентно по 255,62 долари США.

Доводи апеляційної скарги щодо наявності у ОСОБА_5 права на позов з інших підстав не впливає на зазначений висновок, оскільки відповідно до ч.2ст.11 ЦПК України особа. яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ч.5ст.88 ЦПК України у порядку зміни розподілу судових витрат, у зв»язку із частковим задоволенням позовних вимог, з відповідачів на користь ОСОБА_5, яка сплатила судовий збір при подачі позову, слід стягнути по 392 гривні з кожного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 309, 313-314, 316, 88 ЦПК України, колегія суддів

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_9 та ОСОБА_8 ОСОБА_10 задовольнити частково.

Рішення Долинського районного суду від 14 січня 2016 року скасувати і ухвалити нове рішення.

Позов ОСОБА_5, яка діє також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6,та ОСОБА_7 задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 по 32 285 гривень 30 коп., що за офіційним курсом НБУ станом на 19.05.2016 року становить по 1278, 12 доларів США з кожного, та на користь ОСОБА_7 по 6531 гривні 10 коп., що за тим же курсом дорівнює по 255,62 долари США з кожного у рахунок повернення боргу за договорами позики від 28.09.2011 року та від 13.12.2011 року..

Стягнути з ОСОБА_9 та ОСОБА_8 на користь ОСОБА_5 по 392 гривні з кожного у відшкодування судових витрат (судового збору).

У задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_5, яка діє також в інтересах неповнолітньої доньки ОСОБА_6, та ОСОБА_7 відмовити.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі 20 днів з дня набрання ним законної сили.

ГОЛОВУЮЧА: І.М.Белінська

СУДДІ: Т.О.Сукач

ОСОБА_4