У х в а л а

іменем україни

10 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Гвоздика П.О.,

суддів: Євтушенко О.І., Мартинюка В.І.,

Завгородньої І.М., Ситнік О.М.,-

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дій незаконними та зобов'язання видати суму вкладу, за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» (далі - ПАТ «Дельта Банк») про визнання дій незаконними та зобов'язання видати суму вкладу.

В обґрунтування позову ОСОБА_3 зазначав, що 27 вересня 2013 року він уклав із ПАТ «Дельта Банк» договір банківського вкладу (депозиту) «Найкращий для Друга», згідно з яким передав банку 15 000 доларів США зі сплатою 8,5%. Після закінчення строку дії вказаного договору банк відмовив йому у поверненні суми вкладу шляхом виплати її готівкою з каси й, не дивлячись на його неодноразові заяви, 26 березня 2014 року незаконно здійснив перерахування суми вкладу з його депозитного рахунку на поточний рахунок.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_3 просив визнати незаконними та такими, що суперечать умовам договору, дії банку щодо перерахування

26 березня 2014 року суми вкладу в розмірі 15 000 доларів США з його депозитного рахунку на його поточний рахунок та зобов'язати відповідача видати йому готівкою суму вкладу в розмірі 15 000 доларів США.

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року, позов ОСОБА_3 задоволено.

Визнано незаконними та такими, що суперечать умовам договору банківського вкладу від 27 вересня 2013 року, укладеного між ПАТ «Дельта Банк» та ОСОБА_3, дії ПАТ «Дельта Банк» щодо перерахування

26 березня 2014 року суми вкладу у розмірі 15 000 доларів США із вкладного (депозитного) рахунку, який належить ОСОБА_3, на поточний рахунок (картковий) рахунок ОСОБА_3, відкритий у ПАТ «Дельта Банк».

Зобов'язано ПАТ «Дельта Банк» видати ОСОБА_3 готівкою суму вкладу у розмірі 15 000 доларів США.

Вирішено питання про судові витрати.

У касаційній скарзі ПАТ «Дельта Банк» просить рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 29 січня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року скасувати, мотивуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, і постановити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Ухвалюючи рішення та задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що зарахування відповідачем коштів з депозитного рахунку на поточний рахунок позивача є незаконним та суперечить умовам договору банківського вкладу, а відтак - не свідчить про належне виконання банком умов депозитного договору й не звільняє його від обов'язку повернення суми вкладу шляхом видачі готівки з каси банку.

Апеляційний суд погодився з такими висновками суду першої інстанції, зазначивши про відповідність рішення суду вимогам матеріального та процесуального права.

Проте з такими висновками суду апеляційної інстанції повністю погодитися не можна.

За вимогами ст. ст. 213, 214, 316 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного процесуального законодавства і всебічно перевіривши обставини, вирішив справу відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а за їх відсутності - на підставі закону, що регулює подібні відносини, або керуючись загальними засадами і змістом законодавства України.

Обґрунтованим визнається рішення, у якому повно відображені обставини, що мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні.

При ухваленні рішення суд зобов'язаний з'ясувати питання, зокрема щодо: наявності обставин (фактів), якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та навести докази на їх підтвердження; наявності інших фактичних даних, які мають значення для вирішення справи; правовідносин, зумовлених встановленими фактами. У рішенні суду обов'язково повинні бути зазначені встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини.

Зазначеним вимогам закону ухвала апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 27 вересня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «Дельта Банк» було укладено договір № 003-07542-270913 банківського вкладу (депозиту) «Найкращий для Друга», відповідно до якого позивач передав банку вклад у розмірі 15 000 доларів США зі сплатою 8,5% річних, на строк до 26 березня 2014 року.

26 березня 2014 року ПАТ «Дельта Банк» здійснило перерахування належної позивачу суми вкладу в розмірі 15 000 доларів США із вкладного (депозитного) рахунку позивача НОМЕР_1 на поточний (картковий) рахунок позивача НОМЕР_2.

Відповідно до ч. 1 ст. 1060 ЦК Українидоговір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення.

Згідно з чч. 1, 3 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно з п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - це зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача.

Відповідно до п. 7.1.2 ст. 7 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» поточний рахунок - це рахунок, що відкривається банком клієнту на договірній основі для зберігання коштів і здійснення розрахунково-касових операцій за допомогою платіжних інструментів відповідно до умов договору та вимог законодавства України.

Отже кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпорядження ними, а банк в свою чергу у межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо) і не є набувачем цих коштів.

Такий же правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 2 вересня 2014 року в справі № 3-80гс14.

Разом з тим відповідно до ч. 1 ст. 1074 ЦК Україниобмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансування тероризму, передбачених законом.

Тобто випадки обмеження прав клієнта щодо розпорядження коштами, які знаходяться на його рахунку, можуть бути передбачені в спеціальному законі.

Процедура щодо виведення неплатоспроможних банків з ринку врегульована Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом, що регулює дані правовідносини.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Як убачається з матеріалів справи, на підставі постанови правління Національного банку України від 2 березня 2015 року № 150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 2 березня 2015 року прийнято рішення № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», згідно з яким у період із 3 березня

2015 року до 2 червня 2015 року в банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Дельта Банк».

Таким чином, починаючи з 3 березня 2015 року банк здійснює свою діяльність на підставі Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

У спорах, пов'язаних із виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно зі ст. 26 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд гарантує кожному вкладнику банку відшкодування коштів за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти в розмірі вкладу, включаючи відсотки, станом на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку, але не більше суми граничного розміру відшкодування коштів за вкладами, встановленого на цей день, незалежно від кількості вкладів в одному банку. Сума граничного розміру відшкодування коштів за вкладами не може бути меншою 200 000 грн. Адміністративна рада Фонду не має права приймати рішення про зменшення граничної суми відшкодування коштів за вкладами.

Статтею 36 зазначеного Законуврегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації, зокрема, під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення майна (у тому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (у тому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку).

Відповідно до ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов'язання банку, зокрема, щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується Фондом, в національній валюті України.

За правилами ч. 2 ст. 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Аналогічна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України № 6-2001цс15 від 20 січня 2016 року.

Проте, апеляційний суд усупереч вимогам ст. ст. 212-214, 315 ЦПК України на зазначені положення закону уваги не звернув, заперечень відповідача належним чином не перевірив, не звернув уваги на те, що з 3 березня 2015 року Фонд запровадив тимчасову адміністрацію та розпочав процедуру виведення ПАТ «Дельта Банк» з ринку й не врахував, що на момент постановлення апеляційним судом ухвали у вказаній справі у банку вже було введено тимчасову адміністрацію, що унеможливило стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Крім того апеляційний суд, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, залишив поза увагою та не перевірив доводи ПАТ «Дельта Банк», викладені в апеляційній скарзі, про те, що на рахунку ОСОБА_3 знаходиться сума, менша, ніж 15 000 доларів США.

Також суд не дав оцінки тому, що строк депозитного договору закінчився 26 березня 2014 року, а із заявою про повернення коштів

ОСОБА_3 звернувся до банку 7 серпня 2014 року (а.с. 8).

Отже, апеляційний суд не виконав своїх обов'язків, визначених

ст. ст. 303, 304, 315 ЦПК України.

Допущене судом апеляційної інстанції порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, згідно з вимогами ст. 338 ЦПК України є підставою для скасування ухваленого судового рішення і направлення справи на новий судовий розгляд до апеляційної інстанції.

Під час нового розгляду справи суду необхідно з'ясувати характер спірних правовідносин, права та обов'язки сторін у справі, законодавство, яке підлягає застосуванню, й ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року скасувати.

Справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» про визнання дій незаконними та зобов'язання видати суму вкладу передати на новий апеляційний розгляд.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий П.О. Гвоздик

Судді: О.І. Євтушенко

І.М. Завгородня

В.І. Мартинюк

О.М. Ситнік