Справа № 2-о-267/15
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 січня 2016 року м. Київ

Солом'янський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Г.О. Козленко,

за участю секретаря - А.К. Слободянюк

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_1, зацікавлена особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту постійного проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини,-

ВСТАНОВИВ:

Заявник звернулася до суду із заявою, в якій просила встановити факт постійного проживання разом із спадкодавцем ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її рідна тітка - ОСОБА_2.

Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1.

11.06.2015 року заявник, за заповітом, отримала спадщину, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.06.2015 року, видане державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В.

Крім того, заявник зазначає, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.03.1996 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які перебували в шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого 21.06.1969 року Печерським районним бюро РАГС м. Києва.

Відповідно до заповіту від 17.05.1996 року ОСОБА_4 заповідав ? частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1. Проте, оскільки, спадкова справа після смерті ОСОБА_6 не відкривалася ОСОБА_7 фактично прийняла спадщину за законом.

Так, відповідно до листа П'ятої Київської державної нотаріальної контори від 11.06.2015 року за №2166/02-31 щодо видачі ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ? частину квартири АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4. який помер ІНФОРМАЦІЯ_2, відмовлено, оскільки відповідно до паспортних даних ОСОБА_1 зареєстрована за іншою адресою ніж померла та не подала заяву про прийняття спадщини, вважається такою, що не прийняла спадщину. Тому нотаріусом було рекомендовано звернутися до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини або визнання факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.

В зв'язку із зазначеним заявник звернулася до суду із вищевказаною заявою.

Від представника заявника до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, в якій також зазначила, що вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить суд про задоволення заяви.

Головне територіальне управління юстиції у м. Києві в судове засідання свого представника не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки суду не повідомили, заздалегідь надали до суду письмові пояснення відповідно до яких при вирішенні справи покладались на розсуд суду та просили розгляд справи провести у відсутність представника заінтересованої особи.

Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 3 ст. 235 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна тітка заявника - ОСОБА_2.

Після її смерті залишилось спадкове майно, що складається з квартири АДРЕСА_1.

11.06.2015 року заявник, за заповітом, отримала спадщину, яка складається з ? частини квартири АДРЕСА_1. Даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 11.06.2015 року, видане державним нотаріусом П'ятої київської державної нотаріальної контори Войстрік О.В.

Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 26.03.1996 року квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_2 та ОСОБА_4, які перебували в шлюбу, що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданого 21.06.1969 року Печерським районним бюро РАГС м. Києва.

Відповідно до заповіту від 17.05.1996 року ОСОБА_4 заповідав ? частину квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_1.

Проте, звернувшись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, її було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1, яка належала померлому ОСОБА_4, спадкоємцем котрого за законом була заявник, неможливо, оскільки в указаний 6-місячний строк ОСОБА_1 не звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після ОСОБА_4.

Тому з питань встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 нотаріус рекомендував звернутися до суду.

В судовому засіданні були заслухані свідки ОСОБА_8 та ОСОБА_9, які підтвердили факт постійного проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1 з ОСОБА_4 та ОСОБА_2.

Крім того, в Акті КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Солом'янського району м. Києва» засвідчено підписи над свідченнями мешканців будинку по АДРЕСА_1, а саме: ОСОБА_8, ОСОБА_9 та ОСОБА_10, про факт проживання ОСОБА_1 в квартирі АДРЕСА_1.

Частиною 2 статті 256 ЦПК визначено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ч.1 ст.256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту, а відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна, припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не встановлено іншого порядку їх встановлення.

Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що заява є обґрунтованою, доведеною та такою, що підлягає задоволенню, оскільки судом достеменно встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживала та доглядала за ОСОБА_2, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 на час відкриття спадщини за адресою: АДРЕСА_1.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 208, 209, 212-215, 218, 256, 259 ЦПК України, ст.ст.1216-1221 ЦК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Заяву ОСОБА_1, зацікавлена особа: Головне територіальне управління юстиції у м. Києві про встановлення факту постійного проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини - задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_1 постійно проживала разам із свою тіткою ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_1 на час відкриття спадщини, тобто на ІНФОРМАЦІЯ_1.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: