Справа № 716/1084/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.02.2016 року Заставнівський районний суд Чернівецької області в складі: головуючого судді Угриновської Л.Я.

секретаря Вікторівської Д.Я.

за участю сторін : позивачки- Мороз М.Г., представника позивача- Спіжавка А.Ю., відповідачки -ОСОБА_1, представника відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Заставна цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1, третя особа- приватний нотаріус Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_4 про розірвання договорів довічного утримання,

ВСТАНОВИВ:

Позивачка ОСОБА_3 звернулася до суду із позовною заявою , в якій просить розірвати договори довічного утримання, укладені між нею та ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) , за реєстровим №1174 від 05.05.2012 року; №1177 від 05.05.2012 року; за №1180 від 05.05.2012 року, посвідчені приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_4. В обґрунтування позову посилається на те, що 05.05.2012 року між нею та її онукою ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) укладено договори довічного утримання за №№1174, 1177, 1180 . Згідно вказаних договорів вона передала, а набувач отримала у власність житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться в с. Малий Кучурів по вул. О.Кобилянської, 35; земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована по вул. О.Кобилянської, 35 в с.Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області, відведену для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд та земельну ділянку площею 0,1371 га, яка розсташована по вул. О.Кобилянської, 35 в с. Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області, відведену для ведення особистого селянського господарства.

Відповідно до укладених договорів довічного утримання набувач ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) зобов»язувалась довічно утримувати ОСОБА_3, шляхом збереження права безоплатного життєвого проживання у відчуженому будинку, забезпечення калорійним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуття, забезпечення необхідними ліками, доглядом та необхідною допомогою. Позивачка посилається на те, що червня 2015 року відповідачка належним чином виконувала умови договору. Починаючи з червня 2015 року відповідачка, вийшовши заміж, переїхала проживати в ІНФОРМАЦІЯ_2, перестала взагалі відвідувати її, не надає належний догляд та допомогу, а також не забезпечує харчуванням та одягом.

В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги. Позивачка пояснила суду, що відповідачка ОСОБА_1 являється її онукою. Після укладення договорів довічного утримання остання проживала разом із нею в одному будинку, допомагала по господарству, доглядала, із лютого 2015 року робила це разом із

своїм майбутнім чоловіком. На початку літа 2015 року відповідачка разом із майбутнім чоловіком перейшли проживати в с. Вербівці , забравши із собою всі речі. Позивачка вказала, що після одруження відповідачка не провідує її, не допомагає ні матеріальною, ні фізичною працею. Вона сама сплачує комунальні послуги та веде підсобне господарство. Також позивачка вказала, що після її звернення до суду із позовом відповідачка не виявила наміру продовжити виконання зобовязань за договором.

Представник позивачки в судовому засіданні підтримала позов. Вказала суду , що відповідачка ОСОБА_1 після укладення договору довічного утримання стала проживати в будинку по вул. Кобилянської,35, не здійснила державну реєстрацію нерухомого майна , яке набула під час укладення договору. Пояснила, що відповідачка деякий час проживала в будинку. Влітку із чоловіком перейшла проживати в інший населений пункт, і з того часу не провідує позивачку, не виконує свої обовязки за договором. Зазначила, що позивачка часто хворіє, потребує сторонньої допомоги, звернення за медичною допомогою. Через це змушена просити допомоги у сусідів, інших родичів.

Відповідачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги не визнала. Пояснила, що після укладення договорів довічного утримання вона стала проживати разом із позивачкою в будинку в с. Малий Кучурів вул. Кобилянської, 35 Заставнівського району. Із лютого місяця 2015 року в будинку жив її майбутній чоловік. Через непорозуміння, що виникали між бабою ОСОБА_3 та її чоловіком із-за ведення господарства, вона та чоловік вирішили перейти проживати в інше село, а до позивачки приїжджати, щоб допомагати по господарству. Відповідачка пояснила, що після переїзду вона приїздила до баби , щоб допомогти на городі, проте остання відправила її додому, застерігаючи, що для її стану вагітності це може бути небезпечно. Відповідачка в судовому засіданні визнала, що після переїзду вона не виконувала взяті на себе обовязки по договору, хоча двічі приїздила, щоб допомогти на городі. Відповідачка вказала, що вона згідна була провідувати позивачку, допомагати їй по господарству, проте не могла проживати із нею постійно у будинку через відносини, що склались між позивачкою та її чоловіком. На даний час згідна допомагати позивачці, проте не згідна проживати разом із нею у будинку.

Судом встановлено, що 05.05.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) укладено договори довічного утримання за №№ 1174, 1177, 1180, які посвідчені приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_4. Згідно вказаних договорів відчужувач ОСОБА_3Г передала, а набувач отримала у власність житловий будинок з належними до нього господарськими спорудами, що знаходиться в с.Малий Кучурів по вул. О.Кобилянської, 35; земельну ділянку площею 0,25 га, яка розташована по вул. О.Кобилянської, 35 в с.Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області, відведену для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд та земельну ділянку площею 0,1371 га, яка розташована по вул. О.Кобилянської, 35 в с. Малий Кучурів Заставнівського району Чернівецької області, відведену для ведення особистого селянського господарства. Відповідно до договору довічного утримання набувач ОСОБА_1 зобов»язувалась довічно утримувати ОСОБА_3 , зберегти право безоплатного проживання в будинку, забезпечувати калорійним харчуванням, одягом, здійснювати догляд, надавати необхідну допомогу, забезпечувати необхідними лікувальними засобами.

Судом встановлено, що із часу укладення договорів і до початку червня 2015 року відповідачка ОСОБА_1 проживала разом із позивачкою в житловому будинку в с. Малий Кучурів вул. О.Кобилянської, 35. В цей період в позивачки не було претензій до відповідачки з приводу невиконання чи неналежного виконання договорів довічного утримання. Судом встановлено, що відповідачка після припинення спільного проживання не виконувала взяті обовязки по договору, а саме щодо матеріального забезпечення, що мало б

щомісячно надаватись відчужувачу в сумі 300 грн., не забезпечувала калорійним харчуванням, одягом, взуттям, не здійснювала догляд, не надавала необхідну допомогу, не

забезпечувала необхідними ліками, що передбачено п.п.2.1-2.2.5 договору. В судовому засіданні відповідачка визнала, що після припинення спільного проживання зазначені вище

обовязки вона не виконувала.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Відповідно до п. 3.1.1 відчужувач має право вимагати своєчасного та повного здійснення умов договору, а згідно п.3.1.2 вимагати розірвання договору у разі неналежного виконання набувачем своїх обовязків за договорм.

Свідок ОСОБА_5 вказав, що він тривалий час змушений був допомагати позивачці вести господарство, оскільки та приходиться матірю його дружині, бабою відповідачці. Вказав, що в 2012 році позивачка запропонувала його дочці, відповідачці по справі йти жити до неї і що вона переписує на неї будинок та землю. Свідок вказав, що дочка погодилась і перейшла жити до баби. До літа минулого року позивачка не висувала ніяких претензій, а в червні 2015 року він зустрів дочку і та розповіла, що баба не дозволила їй виконувати роботу на городі, через те, що та вагітна, відправила її додому. Про причини того, чого відповідачка залишила бабу і перейшла із чоловіком жити у с. Вербівці свідку не відомо.

Свідок ОСОБА_6 суду пояснила, позивачка ОСОБА_3 тривалий час проживала одна. Ще укладення договору батько відповідачки провідував ОСОБА_3, виконував роботи по господарству. Свідок пояснила, що чула від позивачки про те, що та все своє майно переписала на відповідачку, проте бажає повернути собі будинок, оскільки відповідачка пішла від неї. Свідку відомо, що влітку позивачка хворіла, їй допомагав інший онук, возив в лікарню. Вона також провідувала її, купляла ліки.

Судом встановлено, що із червня 2015 року відповідачка ОСОБА_1 перестала виконувати свої зобовязання за договором довічного утримання. До цього часу у сторін не було взаємних претензій щодо виконання умов укладених договорів довічного утримання. Ту обставину, що із червня 2015 року обовязки по договорах не виконувались визнала відповідачка ОСОБА_1 в ході судового розгляду . Посилання ОСОБА_1 на те, що вона в цей період декілька раз провідувала позивачку, коли запрошувала на своє весілля, коли приїздила, щоб привітати із днем народження не можуть розцінюватись судом як виконання умов договору, оскільки в укладених договорах чітко визначені, деталізовані всі показники утримання, щоб в майбутньому унеможливити зловживання сторонами при виконанні договору.

Відповідно до статті 744 ЦК України (аналогічній із положеннями статті 425 ЦК Української РСР 1963 року, який був чинним на час укладення договору довічного утримання) за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобовязується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

Згідно із пунктом 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду, зокрема, на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обовязків, незалежно від його вини.

Відповідно до ст. 752 ЦК України в разі неможливості виконання фізичною особою обов»язків набувача за договором довічного утримання (догляду) з підстав, що мають істотне значення, обов»язки набувача можуть бути передані за згодою відчужувача члену сім»ї набувача або іншій особі за їхньою згодою. Судом встановлено, що такої домовленості досягнуто не було. Відповідно до ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірвано за рішенням суду на вимогу відчужувача у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов»язків, незалежно від вини.

Враховуючи наведене, те, що в період червня 2015 року по даний час умови договорів довічного утримання, укладені між відповідачкою та позивачкою не виконуються, керуючись засадами розумності та справедливості при оцінці доказів по справі , суд вважає, що останні слід розірвати.

Відповідно до ст.88 ЦПК стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, повязаних із розглядом справи. Згідно ч.3 цієї статті до витрат, повязаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що повязані із явкою до суду; витрати повязані із залученням свідків, спеціалістів, експертів, перекладачів, та проведення судових експертиз; витрати, повязані із проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження.

Встановлено, що витрати позивачки при звернені до суду становлять: 243.60 грн. сплачені в рахунок судового збору, що підтверджується квитанцією (а.с.2) та витрати на правову допомогу - 2800 грн., що підтверджується договором про правову допомогу, додатком до договору про правову допомогу від 31.08. 2015 року, актом виконаних робіт, розрахунковою квитанцією (а.с. а.с. 41, 88-91). Враховуючи наведене, суд вважає, що із відповідачки на користь позички слід стягнути в рахунок судових витрат 3043.60 грн.

Враховуючи наведене, керуючись ст. ст. 744, 745, 750-752, 755, 756 ЦК України, ст. ст.60,61,79, 88, 213-215 ЦПК України , суд

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати договори довічного утримання, укладені 05.05.2012 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (дошлюбне прізвище ОСОБА_5) за №№ 1174, 1177, 1180, які посвідчені приватним нотаріусом Заставнівського районного нотаріального округу Чернівецької області ОСОБА_4.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рахунок судових витрат 3043.60 грн..

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернівецької області через Заставнівський райсуд протягом десяти днів з часу проголошення.

Суддя