Справа № 635/8667/15-ц
Провадження № 2/635/224/2016
Харківський районний суд Харківської області у складі:
головуючого судді - Токарєвої Н.М.,
при секретарі - Браварець К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в сел. Покотилівка, цивільну справу за позовною заявою Повного товариства «Ломбард «ОСОБА_1» ОСОБА_1 і компанія», в особі директора ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, -
Позивач обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 30 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до Повного товариства «Ломбард «ОСОБА_1» ОСОБА_1 і компанія» з письмовою заявою про надання фінансового кредиту під заставу належного їй на праві приватної власності майна.
30 вересня 2011 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 був укладений договір фінансового кредиту № 30-09-1 К, відповідно до умов якого останньою був отриманий фінансовий кредит у розмірі 145800,00грн. строком на шість місяців. ОСОБА_2 зобов'язалася сплачувати за перший місяць користування грошовими коштами 3,5 відсотка, а в подальшому 3 відсотка щомісячно від суми отриманого кредиту, та повернути фінансовий кредит 28 березня 2012 року.
30 вересня 2011 року, 28 березня 2012 року, 26 квітня 2012 року, 29 червня 2012 року,06 жовтня 2012 року, 04 січня 2013 року, 03 січня 2014 року, 16 травня 2014 року, 14 серпня 2014 року, 03 грудня 2014 року, 03 березня 2015 року були укладені додаткові договори № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6, № 7, № 8, № 9, № 10, № 11 між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 до договору іпотеки та договору фінансового кредиту, якими Відповідачу надавалися додаткові грошові кошти (фінансовий кредит) та продовжувалися терміни дії фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р. на певні строки.
Таким чином сума отриманого ОСОБА_2 фінансового кредиту станом на 03 березня 2015 року склала 1260000,00грн.
Відповідач останній раз сплатила відсотки за користування грошовими коштами 03 березня 2015 року, після чого відсотки не сплачувались і отриманий фінансовий кредит своєчасно не повернула. Таким чином станом на 11 листопада 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» за договором фінансового кредиту склала - 1606416,00грн., у тому числі заборгованість по фінансовому кредиту - 1260000,00грн.; заборгованість по сплаті відсотків за період з 03.05.2015 р. по 11.11.2015 р. у розмірі -202650,00грн.; пеня за прострочення по сплаті відсотків у розмірі - 143766,00грн.
Однак враховуючи довгострокові відносини між Позивачем та Відповідачем та розуміючи важке економічне становище у державі ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» відмовилося від штрафних санкцій у вигляді пені та збільшення відсоткової ставки згідно п. 3.3.4. договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р.
Таким чином, загальна сума боргу ОСОБА_2 перед ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» за договором фінансового кредиту складає 1462650,00грн.
У зв'язку з порушенням строку виконання зобов'язань, Відповідачу 30.09.2015р. вручено вимогу вих. № 329 від 29.09.2015р. про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки (отримано особисто ОСОБА_2М.). У відповідності п. 5.2 договору іпотеки Відповідачу пропонувалось у тридцяти денний строк, а саме до 29.10.2015р. повністю погасити заборгованість по кредиту, а у випадку не виконання зобов'язань, було попереджено про звернення стягнення на предмет іпотеки.
ПТ «Ломбард «ОСОБА_1», як Кредитор, взяті за договором фінансового кредиту зобов'язання виконав своєчасно та в повному обсязі.
До теперішнього часу з боку Відповідача не прийнято жодних заходів щодо виконання зобов'язань за договором фінансового кредиту, що свідчить про одностороннє ухилення ОСОБА_2 від виконання умов договору фінансового кредиту та іпотеки.
Вищевикладені обставини спонукали Позивача звернутися до суду з відповідним позовом для захисту своїх цивільних прав.
В судове засідання представник позивача ОСОБА_5 не зявився, але надав заяву, згідно якої позовні вимоги позивача підтримав повністю та у разі неявки Відповідача не заперечував проти заочного розгляду справи (а.с.70).
Таким чином, Відповідач належним чином повідомлялася про час та місце судових засідання, про причину неявки суду не повідомила.
За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
У відповідності до вимог ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Згідно до вимог ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами у справі є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін та інших обставин, що мають істотне значення для вирішення справи.
У відповідності до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна із сторін зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.
Вимогами ст. 61 ЦПК України визначені підстави звільнення від доказування. Обставини, визнані сторонами та іншими особами, що беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 30 вересня 2011 року ОСОБА_2 звернулася до Повного товариства «Ломбард «ОСОБА_1» ОСОБА_1 і компанія» з письмовою заявою про надання фінансового кредиту під заставу належного їй на праві приватної власності майна (а.с.31).
30 вересня 2011 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 був укладений договір фінансового кредиту № 30-09-1 К, відповідно до умов якого останньою був отриманий фінансовий кредит у розмірі 145800,00грн. строком на шість місяців. ОСОБА_2 зобов'язалася сплачувати за перший місяць користування грошовими коштами 3,5 відсотка, а в подальшому 3 відсотка щомісячно від суми отриманого кредиту, та повернути фінансовий кредит 28 березня 2012 року (а.с.4).
28 березня 2012 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 2 до договору фінансового кредиту, згідно якого термін дії договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р. продовжено до 28 червня 2012 року (а.с.6).
29 червня 2012 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 JLM. було укладено додатковий договір № 4 до договору фінансового кредиту, згідно якого термін дії договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р. продовжено до 06 жовтня 2012 року (а.с.8).
06 жовтня 2012 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 5 до договору фінансового кредиту, згідно якого термін дії договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р. продовжено до 04 січня 2013 року (а.с.9).
04 січня 2013 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 6 до договору фінансового кредиту, згідно якого термін дії договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р. продовжено до 03 січня 2014 року (а.с.10).
03 січня 2014 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 7 до договору фінансового кредиту, згідно якого термін дії договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р. продовжено до 16 травня 2014 року (а.с.11).
16 травня 2014 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 8 до договору фінансового кредиту згідно якого ОСОБА_2 отримала додатковий фінансовий кредит у розмірі 117000,00 грн., та термін дії договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р. продовжено до 14 серпня 2014 року (а.с.12).
14 серпня 2014 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 9 до договору фінансового кредиту, згідно якого термін дії договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р. продовжено до 03 березня 2015 року (а.с.13).
03 грудня 2014 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 JI.M. було укладено додатковий договір № 10 до договору фінансового кредиту та нотаріально посвідчений додатковий договір № 3 до договору іпотеки згідно якого ОСОБА_2 отримала додатковий фінансовий кредит у розмірі 168000,00 грн., та було змінено відсоткову ставку за користування грошовими коштами на 2,5 відсотка за кожні тридцять календарних днів від суми отриманого фінансового кредиту (а.с.14, 20).
03 березня 2015 року між ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 11 до договору фінансового кредиту та нотаріально посвідчений додатковий договір № 4 до договору іпотеки згідно якого ОСОБА_2 отримала додатковий фінансовий кредит у розмірі 732000,00грн., та термін дії договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р. продовжено до 01 червня 2015 року (а.с.15, 21).
Таким чином сума отриманого ОСОБА_2 фінансового кредиту станом на 03 березня 2015 року склала 1260000,00грн., що підтверджується копіями видаткових касових ордерів (а.с.22, 23, 24, 25, 26, 27, 28, 29, 30).
Відповідач останній раз сплатила відсотки за користування грошовими коштами 03 березня 2015 року, після чого відсотки не сплачувались і отриманий фінансовий кредит своєчасно не повернула. Таким чином станом на 11 листопада 2015 року заборгованість ОСОБА_2 перед ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» за договором фінансового кредиту склала - 1606416,00грн., у тому числі заборгованість по фінансовому кредиту - 1260000,00грн.; заборгованість по сплаті відсотків за період з 03.05.2015 р. по 11.11.2015 р. у розмірі -202650,00грн.; пеня за прострочення по сплаті відсотків у розмірі - 143766,00грн., що підтверджується розрахунком заборгованості (а.с.33).
ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» відмовилося від штрафних санкцій у вигляді пені та збільшення відсоткової ставки згідно п. 3.3.4. договору фінансового кредиту № 30-09-1 К від 30.09.2011р.
Таким чином, загальна сума боргу ОСОБА_2 перед ПТ «Ломбард «ОСОБА_1» за договором фінансового кредиту станом на 11.11.2015р. складає 1462650,00грн.
Згідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання.
Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про іпотеку» предметом іпотеки можуть бути один або декілька об'єктів нерухомого майна за таких умов: нерухоме майно належить іпотекодавцю на праві власності або на праві господарського відання, якщо іпотекодавцем є державне або комунальне підприємство, установа чи організація; нерухоме майно може бути відчужене іпотекодавцем і на нього відповідно до законодавства може бути звернене стягнення.
За рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання.
Якщо вимога за основним зобов'язанням підлягає виконанню у грошовій формі, розмір цієї вимоги визначається на підставі іпотечного договору або договору, що обумовлює основне зобов'язання, у чітко встановленій сумі чи шляхом надання критеріїв, які дозволяють встановити розмір цієї вимоги на конкретний час протягом строку дії основного зобов'язання. (ст. 7 Закону України «Про іпотеку»).
У відповідності до ст. 35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. В цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.
З матеріалів справи вбачається, що Позивач висунув Відповідачу письмову вимогу про усунення порушень та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки за вих. № 329 від 29 березня 2015 року, у разі невиконання ОСОБА_2 боргових зобов'язань у тридцятиденний термін, з зазначенням суми боргу, яку Відповідач особисто отримала 30 вересня 2015 року (а.с.32).
Статтею 33 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Згідно ст. 38 Закону України «Про іпотеку», дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, які містять застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця. Ціна продажу предмета іпотеки встановлюється за згодою між іпотекодавцем і іпотекодержателем, або на підставі оцінки майна суб'єктом оціночної діяльності, на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна.
Нормою, яка встановлює порядок виселення із займаного житлового приміщення, є стаття 109 ЖК Української РСР, у частині першій якої передбачені підстави виселення.
Частина третя статті 109 ЖК Української РСР регулює порядок виселення громадян.
За змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частини третьої статті 109 ЖК Української РСР після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.
Відповідно до частини другої статті 109 ЖК Української РСР громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.
Таким чином, частина друга статті 109 ЖК Української РСР встановлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.
Відтак, на підставі частини другої статті 39 Закону України «Про іпотеку» підлягають застосуванню як положення статті 40 цього Закону, так і норма статті 109 ЖК Української РСР.
Отже, за змістом цих норм особам, які виселяються з жилого будинку (жилого приміщення), яке є предметом іпотеки, у звязку зі зверненням стягнення на предмет іпотеки, інше постійне житло надається тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла.
В даному випадку в іпотеку передано житловий будинок, який був придбаний не за рахунок отриманих кредитних коштів, а тому відсутні підстави для виселення мешканців із зазначеного будинку без надання їм іншого постійного житла.
Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 60, 212, 214, 215, 224 ЦПК України, ст. ст. 525, 526, 549, 589, 590, 612, 625, 1048-1050, 1054 ЦК України, ст. ст. 5, 7, 12, 33, 35, 37-40 Закону України «Про іпотеку», 109 ЖК Української РСР, -
Позовну заяву Повного товариства «Ломбард «ОСОБА_1» ОСОБА_1 і компанія», в особі директора ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки задовольнити частково.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте Харківським районним судом Харківської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Апеляційного суду Харківської області протягом десяти днів з дня його оголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Н.М. Токарєва