Дата документу Справа №
Апеляційний суд Запорізької області
Єдиний унікальний №3374/7988/15 Головуючий у 1 інстанції Ісаков Д.О.
Провадження № 22-ц/778/4425/16 Суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі:

Головуючого Дзярука М.П.,

Суддів: Крилової О.В.

ОСОБА_2,

за участі секретаря: Семенчук О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» на рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя 19 травня 2016 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_3, третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність, -

В С Т А Н О В И Л А:

У серпні 2015 року ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суджу з позовом до ОСОБА_3, про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі у власність.

В позовній заяві зазначав, що 22.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 був укладений кредитний договір №10-0111012/ФК-08 згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредитні кошти у розмірі 200 000,00 гривень з розрахунку 15,3% річних за користування кредитом на строк до 01.04.2014 року. В частині надання кредитних коштів Банк свої зобов'язання виконав, надавши Відповідачеві кредит в розмірі та строки передбачені кредитним договором.

30.06.2010 року між ТОВ «Укрпромбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ТОВ «Укрпромбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «Дельта Банк» замінює ТОВ «Укрпромбанк» як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ТОВ «Укрпромбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ТОВ «Укрпромбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обов'язків за кредитними та забезпечувальними договорами. Таким чином, АТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового Кредитора.

З метою забезпечення виконання грошових зобов'язань за вказаним Кредитним договором ОСОБА_3 за договором іпотеки №10-0111012/2фкіп від 22.02.2008року передав у іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1. Предмет іпотеки належить Іпотекодавцю на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2001 року зареєстрованого на Центральній універсальній біржі «Запоріжжя» за реєстраційним 3-0379, зареєстрованому в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 17.07.2001 за реєстровим №38249.

Оскільки Позичальник умови кредитного договору належним чином не виконував, станом на 31.07.2015 року за ним наявна заборгованість у сумі: 117 778,37 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом - 106 918,57грн.; сума заборгованості за відсотками - 10859,8 грн.

Позивач вважає, що на підставі ст.ст. 509, 526 ЦК України новий кредитор ПАТ «ОСОБА_2 банк» має право вимагати виконання зобов'язання на свою користь, та рахунок виконання основного зобов'язання Позивач має право звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття (передачі) предмету іпотеки у власність згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі у порядку, передбаченому ст.ст. 36, 37 ЗУ «Про іпотеку».

Посилаючись на викладені обставини, просив суд в рахунок виконання основного зобов'язання щодо оплати заборгованості за кредитним договором у розмірі 117 778,37 грн. звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: квартиру, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, що розташована за адресою: Запорізька область, ОСОБА_5, АДРЕСА_2, який належить ОСОБА_3 на праві власності на підставі Договору купівлі-продажу квартири від 16.07.2001 року зареєстрованого на Центральній універсальній біржі «Запоріжжя» за реєстраційним 3-0379, зареєстрованому в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 17.07.2001 за реєстровим №38249 шляхом визнання права власності на нього за Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 банк» (). А також визнати за Публічним акціонерним товариством «ОСОБА_2 банк» () право власності на квартиру, загальною площею 68,19 кв.м, житловою площею 42,5 кв.м, що розташована за адресою: АДРЕСА_1.

Рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя 19 травня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, висновки суду не відповідають обставинам справи, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, пояснення учасників апеляційного розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст.303 ЦПК України апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Судом першої інстанції встановлено, що 22.02.2008 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №10-0111012/ФК-08, за умовами якого останній отримав кредит у розмірі 200 000,00 грн. зі сплатою 15,3 % річних строком до 01.04.2014 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором цього ж дня між сторонами було укладено іпотечний договір, за умовами якого відповідач передав в іпотеку банку квартиру АДРЕСА_3.

30.06.2010 року між ТОВ «Український промисловий банк» та ПАТ «Дельта Банк» укладено договір купівлі-продажу прав вимоги, у тому числі і за кредитним договором №10-0111012/ФК-08 від 22.02.2008 року, укладеним з відповідачем.

Згідно з розрахунком, складеним позивачем, заборгованість за кредитним договором станом на 04.04.2016 року складає 99 643,57 грн., з яких 98 234,54 грн. тіло кредиту, 1 409,03 грн. відсотки (а.с. 90).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що рішенням Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.03.2015 року № 181 розпочато процедуру ліквідації ПАТ «Дельта Банк» та призначено уповноважену особу Фонду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні позовних вимог, обґрунтовано виходив з того, що іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення зазначеного договору в позасудовому порядку не реалізував, а звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом визнання права власності на предмет іпотеки правильно визнаний судом як не вірний спосіб захисту порушених прав.

Судова колегія вважає, що районний суд повно і всебічно дослідив і оцінив обставини по справі, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює.

Відповідно до п. 4 договору іпотеки звернення стягнення на предмет іпотеки у разі набуття іпотекодавцем права на таке звернення за вибором іпотекодержателя відбувається: за виконавчим написом нотаріуса чи за рішенням суду шляхом продажу предмета іпотеки на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження або за вибором іпотекодержателя може бути здійснено згідно умов договору про задоволення вимог іпотекодержателя шляхом: 1) переходу до іпотекодержателя права власності на предмет іпотеки, 2) продажу предмета іпотеки іпотекодержателем будь - якій особі - покупцеві.

Частиною другою статті 16 ЦК України передбачено, що одним із способів захисту цивільних прав та інтересів судом може бути визнання права, в тому числі права власності на майно. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до частини третьої статті 33 Закону України "Про іпотеку" звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Згідно із частиною третьою статті 36 Закону України "Про іпотеку" договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору, за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов'язання в порядку, встановленому статтею 37 Закону України "Про іпотеку".

Порядок реалізації предмета іпотеки за рішенням суду врегульоване статтею 39 цього Закону, якою передбачено, що у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначається, зокрема, спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону.

Можливість виникнення права власності за рішенням суду ЦК України передбачає лише у статтях 335 та 376 ЦК України. У всіх інших випадках право власності набувається з інших не заборонених законом підстав, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 ЦК України).

Стаття 392 ЦК України, у якій йдеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому випадку, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне в позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності.

При вирішенні даної категорії справ судам слід встановити наявність чи відсутність згоди іпотекодавця на позасудовий спосіб врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов'язань, а також здійснення виконавчого напису нотаріусом, як правову підставу для реєстрації права власності іпотекодержателя, якщо такі умови передбачені умовами договору іпотеки.

Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.03.2016 року № 6-1851 цс 15.

Отже, аналізуючи положення статей 33, 36, 37, 39 Закону України «Про іпотеку», статей 328, 335, 376, 392 ЦК України слід дійти висновку про те, що законодавцем визначено три способи задоволення вимог кредитора, які забезпечені іпотекою шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки: судовий - на підставі рішення суду та два позасудових способи на захист: на підставі виконавчого напису нотаріуса і згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

В матеріалах справи відсутні дані про вирішення позасудового способу врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань, що передбачено умовами договору іпотеки в якості правової підстави для реєстрації права власності іпотекодержателя.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладених у Постанові "Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин" від 30 березня 2012 року № 5, у пункті 38 вказано, що у випадку, якщо іпотекодержатель не реалізував способів позасудового врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки, зокрема, шляхом укладення договору про задоволення вимог іпотекодержателя, який передбачав би передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки у рахунок виконання основного зобов'язання (ст. 37 Закону України "Про іпотеку"), він має право звернутися до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до ст.39 цього Закону, а не з позовом про визнання права власності на нерухоме майно.

Оскільки іпотекодержатель своє право на звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом укладення зазначеного договору в позасудовому порядку не реалізував, суд першої інстанції ґрунтовно дійшов висновку, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту порушених прав.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що виходячи із позовних вимог банку який, відповідно до вимог статті 11 ЦПК України просив визнати за ними право власності на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за договором іпотеки, у позові слід відмовити, оскільки звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов»язань є позасудовим способом врегулювання такого питання, що випливає як з вимог ст.ст.37,39 Закону України «Про іпотеку», так і договору іпотеки, укладеного між сторонами.

Оскільки позивачем обрано неналежний спосіб захисту порушених прав, а суд позбавлений можливості самостійно змінити підставу (обґрунтування) та зміст позовних вимог, та не наділений повноваженнями вирішувати питання передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки, оскільки це є позасудовим способом врегулювання питання про звернення стягнення на предмет іпотеки, враховуючи, що відповідно до наведених норм матеріального права у позивача відсутнє право на звернення стягнення на іпотечне майно у заявлений у позові спосіб, виходячи з викладених вище обставин, суд першої інстанції обґрунтовано дійшов висновку про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до ст.308 ЦПК України, суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

При такому положенні колегія суддів вважає, що суд повно та всебічно дослідив усі обставини по справі, дав їм належну оцінку і постановив законне та обґрунтоване рішення з додержанням вимог матеріального та процесуального закону.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст.303,304, 307, 308, 313, - 315, 317,319 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» - відхилити.

Рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя 19 травня 2016 року у цій справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, проте може бути оскаржена протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді: