РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року Шевченківський районний суд Харківської області в складі:

гол-чого судді Стеганцова С.М.,

при секретарі Реуцькій Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в селищі Шевченкове цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком,-

в с т а н о в и в :

У жовтні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вимогами про визнання ОСОБА_2 такою, що втратила право на користування будинком АДРЕСА_1 в зв'язку з переїздом на інше постійне місце проживання, та про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження вищезазначеним будинком, який належить їй на праві власності, шляхом зняття відповідача з реєстрації за вказаною адресою.

В обґрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що проживання відповідача перешкоджає їй у здійсненні її права власності на будинок, оскільки проживати спільно з відповідачем неможливо через особисті неприязні стосунки, а також в зв'язку з тим, що відповідачка розірвала шлюбні стосунки з її сином.

Відповідач проти позову заперечувала вказала, що зі згоди позивачки була зареєстрована в будинку позивача як член сімї, після розлучення з її сином, позивачка постійно з нею вчиняє сварки, не пускає до квартири з малолітньою дитиною, іншого місця проживання у неї немає, її і її малолітню дитину протиправно позбавили права користування житлом.

Суд, перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини, пов'язані з житловим законодавством, а не тільки правом власності.

ОСОБА_1 (позивач по справі) зареєстрована та мешкає за адресою: АДРЕСА_1

Вищевказаний будинок належить позивачу по справі на праві власності на підставі договору купівлі-продажу садиби від 16.11.2004 року, копія якого міститься в матеріалах справи (а.с.4).

Зі згоди позивачки, що остання підтвердила в суді, за вказаною адресою: АДРЕСА_1 була зареєстрована відповідачка - ОСОБА_2, як член сімї, що підтверджується копією домової книги в матеріалах справи (а.с.9).

У вересні 2013 року відповідачка зареєструвала шлюб з сином позивача - ОСОБА_3 та змінила прізвище на «ОСОБА_1», 18 березня 2016 року на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду міста Харкова даний шлюб було розірвано, що підтверджується копією рішення в матеріалах справи (а.с.13).

Як зазначає відповідачка, після розірвання шлюбу з сином позивача, остання чинить перепони в праві користування будинком, на підтвердження своїх пояснень надала висновок Шевченківського відділу поліції про те, що позивачка не пускає відповідача в будинок за місцем її реєстрації і проживання (а.с.25).

Позивачка в свою чергу надала до суду акт Шевченківської селищної ради № 10 від 30.05.2016 року про те, що на даний час відповідачка - ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 не проживає (а.с.12).

Відповідачка пояснила, що даний акт не відповідає дійсності, так як на час його складення в травні 2016 року вона перебувала на лікуванні через побиття колишнім чоловіком ОСОБА_3 - сином позивачки та не мала змоги знаходитися вдома за місцем реєстрації, що підтверджується копією висновку фахівця з питань судово-медичної експертизи № 82-с/16п/п в матеріалах справи (а.с.26), а також копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого 1-го н/х відділення № 12900 (а.с.27-28).

Згідно виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого № 5382 ОСОБА_2 знаходилася на стаціонарному лікуванні з діагнозом: вегето-судинна дистонія. Цервікокраніалгія, м'язо-тонічний варіант, помірний больовий синдром. Остеохондроз шийного відділу хребта з 30 червня 2016 року по 12 липня 2016 року, у зв'язку із чим не мала змоги знаходитися за місцем реєстрації (а.с.37,38).

Судом було встановлено, що відповідачка не може потрапити у домоволодіння саме з вини позивачки - ОСОБА_1, так як вона не пускає її додому, що підтверджується копією висновку Шевченківського ВП Куп'янського ВП ГУНП України в Харківській області від 21.09.2016 року (а.с.25).

Відповідач по справі - ОСОБА_2 має малолітню дитину та знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, що підтверджується довідкою з місця роботи - Регіональної філії ПАТ «Українська фінансова група» у м. Харків, іншого житла відповідачка і її малолітня дитина від шлюбу з сином позивача не мають. (а.с.33).

Вимоги позивача про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття з реєстрації відповідача, суд вважає не обґрунтованими на законі, так як відповідно до ст. 47 Конституції України, ст.9 ЖК України, ніхто не може бути обмежений у праві користування житловим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законодавством.

Сторони не заперечували, що між ними виникли неприязні відносини після розлучення відповідачки з сином позивача, позивачка чинить відповідачу перешкоди у праві користування та розпорядження будинком.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Статтями 156, 157 визначено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать: дружина власника, їх діти і батьки.

Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. При цьому припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї має право вселити в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї.

Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України, що члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сім ї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік.

Серед основних прав і свобод людини і громадянина Конституція України проголошує право на житло. Тобто право на житло-це одне із найважливіших соціально-економічних прав громадянина України, оскільки воно стосується основ життя людини.

Відповідно до ст. 25 Загальної декларації прав людини «Кожна людина має право на такий життєвий рівень, включаючи їжу, одяг, житло, медичний догляд і необхідне соціальне обслуговування, що є необхідним для підтримки здоров'я і добробуту її самої та її родини».

Повага до права людини на житло закріплена також у статті 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод.

Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням.

В п.10 роз'яснень які містяться в Постанові Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12.04.1985 року, з наступними змінами «Про деякі питання,що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», у справах про визнання наймача або членів його сім»ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням, необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки.

Згідно зі ст. 156 цього Кодексу припинення сімейних відносин з власником житлового будинку (квартири) не позбавляє колишніх членів сім'ї права користуватися займаним приміщенням, колишні члени сімї можуть бути виселені у випадках передбачених ст.116 ЖК.

Відповідно до ст. 7 закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо. Виходячи зі змісту зазначеної норми права, поняття «зняття з реєстрації» нерозривно пов'язане з поняттям «житлові права» (право власності на житлове приміщення, право користування житловим приміщенням, визнання особи такою, що втратила таке користування, виселення із займаного приміщення та інше).

Відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Таким чином, вирішення питання про визнання відповідачки такою, що втратила право користування будинком у зв'язку з переїздом її на інше постійне місце проживання, наявність у неї житла без надання доказів цьому у встановленому законом порядку, не є належним способом захисту.

Докази подаються сторонами, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка - колишня дружина сина позивача, який, як і їх малолітня дитина, зареєстрований в будинку позивача з її згоди, що не заперечує позивачка в суді (а.с.8-9), з аналогічним позовом до сина позивачка не звертається, виходячи з змісту ст. ст. 156, 64 ЖК України припинення сімейних відносин з власником житлового будинку не позбавляє колишніх членів сім'ї права користуватися займаним приміщенням.

Інших належних та допустимих доказів матеріали справи не містять і позивачем суду не надано.

При цьому необхідно враховувати, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються як нормами житлового так і цивільного законодавства (ст.ст.71-72, 156 ЖК України; ст.405 ЦК України).

В зв'язку з вищевикладеним суд вважає в позові позивачу необхідно відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 212, 214- 215 ЦПК України,

ст. 47 Конституції України, ст.ст. 9, 156, 157 ЖК України,

ВИРІШИВ:

В позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження будинком, шляхом зняття з реєстрації та визнання такою, що втратила право на користування будинком - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: С.М.Стеганцов