Ухвала

іменем україни

19 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Штелик С.П.,Закропивного О.В., Хопти С.Ф.,
розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" про захист прав споживачів, стягнення коштів за недійсним правочином, за касаційною скаргою товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" на рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" (далі - ТОВ "Лізингова компанія "Еталон") про захист прав споживачів, стягнення коштів за недійсним правочином.

Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що 10 березня 2015 року між ним та ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" було укладено договір фінансового лізингу, за умовами якого лізингодавець - ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" зобов'язувалося придбати та передати йому на умовах фінансового лізингу у користування новий трактор "Синтай 224", а він в свою чергу зобов'язувався прийняти даний трактор та сплачувати за нього платежі згідно умов договору.

Позивач указував на те, що після укладення договору він повинен був сплатити 10 відсотків вартості трактора, ще 50 відсотків його вартості при отриманні, а потім залишок суми сплачувати по 3 060 грн. щомісяця протягом року.

У відповідності до договору та додатку № 1 до нього, 13 березня 2015 року позивачем було перераховано на рахунок відповідача 7 345 грн. Після спливу десятиденного строку йому було запропоновано сплатити наступний платіж в розмірі 50 відсотків трактора, в сумі 36 725 грн., однак повідомили, що замовлений трактор ще не доставлено.

Зазначав, що він неодноразово звертався до відповідача з вимогою отримання трактора, однак відповідач залишив це поза увагою, а тому в квітні 2015 року він звернувся з письмовою заявою до відповідача про розірвання договору та повернення сплачених коштів, на що теж отримав відмову.

На думку позивача, договір фінансового лізингу суперечить нормам чинного законодавства, а саме: ЦК України, Закону України "Про фінансовий лізинг", Закону України "Про захист прав споживачів", зокрема, п.п. 1.4, 5.1, 5.4, 8.2.1, 8.3, 8.13, 8.1 договору є несправедливими в силу ч. 3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів". Даним договором забезпечено захист інтересів лише лізингодавця, що є порушенням його прав як споживача.

З огляду на зазначене, ОСОБА_4 просив суд, визнати недійсним з моменту його вчинення договір фінансового лізингу № 002256 від 10 березня 2015 року, укладений між сторонами та стягнути з відповідача на його користь сплачені ним на виконання зазначеного договору грошові кошти в сумі 7 345 грн.

Рішенням Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року, позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.

Визнано недійсним з моменту укладення договір фінансового лізингу № 002256 укладений 10 березня 2015 року між ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" та ОСОБА_4

Стягнуто з ТОВ "Лізингова компанія "Еталон" на користь ОСОБА_4 сплачені ним на виконання умов указаного договору грошові кошти в сумі 7 345 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У касаційній скарзі ТОВ "Лізингова компанія "Еталон", посилаючись на порушення судами норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить указані судові рішення скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким відмовити ОСОБА_4 у задоволенні позовних вимог.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

З матеріалів справи вбачається, що рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року, яке ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року залишене без змін, ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (ст. 212 ЦПК України), дійшов правильного висновку про те, що умови договору фінансового лізингу, укладеного між сторонами 10 березня 2015 року, з огляду на положення Закону України "Про захист прав споживачів" є несправедливими, оскільки містять обмежені права лізингоодержувача як споживача послуг, крім того, у відповідача в порушення вимог ст. 34 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг" відсутня ліцензія для здійснення фінансової діяльності та спірний договір не посвідчений нотаріально, що є підставою для визнання договору фінансового лізингу від 10 березня 2015 року недійсним.

Зазначені висновки судів відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16 грудня 2015 року в справі № 6-2766цс15, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України.

Розглядаючи справу, суди першої та апеляційної інстанцій правильно визначилися з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, у зв'язку із чим оскаржені рішення відповідають вимогам щодо законності та обґрунтованості.

Наведені в касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю "Лізингова компанія "Еталон" відхилити.

Рішення Тальнівського районного суду Черкаської області від 24 листопада 2015 року та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 13 січня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:С.П. Штелик
О.В. Закропивний
С.Ф. Хопта