Справа № 489/537/15-ц
Номер провадження 2/489/24/16
РІШЕННЯ

Іменем України

10 червня 2016 року місто Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Кокорєва В. В.,

при секретарі Недавній А. С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (далі-позивач) до ОСОБА_2 (далі-відповідач), треті особи - ОСОБА_3, ОСОБА_4, Публічне акціонерне товариство "Банк "Фінанси та Кредит" про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя,

встановив

В січні 2015 року позивач звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що за час спільного життя нерухоме майно, яке належить на праві приватної власності її чоловікові, збільшилось. Відповідні збільшення вважає об'єктом спільної сумісної власності. Крім того, за час спільного життя було придбано автомобіль, меблі, побутова техніка, яку теж вважає спільною власністю.

Просив суд визнати вказане майно спільною сумісною власністю подружжя та здійснити його поділ.

Ухвалою суду від 03.02.2016, занесеною до журналу судового засідання до участі у справі в якості третіх осіб, що не заявляють вимоги на предмет спору залучено ПАТ "Фінанси та Кредит", як особи в інтересах якої накладено обтяження на майно відповідача та ОСОБА_3, який є співвласником 1/2 частки будинку. У звязку із смертю ОСОБА_3 л. до участі у справі як третю особу залучено його сина ОСОБА_4

Позивач подав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги підтримав.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав, просив задовольнити позов.

Третя особа - Публічне акціонерне товариство "Банк"Фінанси та Кредит" свого представника в судове засідання не направила. Від них надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності.

Третя особа - ОСОБА_5 в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував.

Дослідивши докази у справі, суд встановив такі обставини та відповідні правовідносини.

08.10.1977 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2, про що зроблено актовий запис №2562 (а. с. 8)

Судом встановлено, що рішенням Ленінського районного суду від 10.01.2014 за ОСОБА_3 визнано право власності в порядку спадкування на 1/2 частку житлового будинку №4 за адресою: пров. Баштанський третій в м. Миколаєві.

Тобто спірний будинок належить відповідачу та третій особі на праві спільної часткової власності по 1/2.

У вказаному будинку з 1993 зареєстрований та проживає позивач (відповідно до виписки з домової книги).

Ухвалою суду від 19.03.2015 за клопотанням представника позивача судом призначена судова будівельно-технічна експертиза.

Відповідно до висновку судової будівельно - технічної експертизи № 125-045 від 01.06.2015 відповідач своїми силами здійснив капітальний ремонт житлового будинку з повною чи частковою заміною основних конструктивних елементів з реконструкцією житлового будинку літ. "А1-2" і надвірних господарських побудов в період з 16.08.2000 по 28.01.2015.

Ринкова вартість вказаного спірного будинку з виконаною реконструкцією і ремонтом складає 2112002 грн. Ринкова вартість без здійснених реконструкцій і ремонту складає 1805911 грн.

Зазначені обставини сторонами не заперечуються. Третя особа ОСОБА_3 в судовому засіданні пояснив, що частина поліпшень була здійснена ще за життя матері, коли мати була власником будинку.

Згідно з листом від 10.11.2015 автомобіль ВАЗ 2102 н/з А1974НІ зареєстрований за ОСОБА_2.

Постановою від 25.07.2012 стосовно боржника ОСОБА_2 відкрито виконавче провадження.

Постановою від 15.05.2014 на все майно, що належить відповідачу накладено арешт із забороною його відчуження.

Згідно з довідкою від 02.02.2016 на автомобіль ВАЗ 2102 н/з А1974НІ накладені обмеження відповідно до постанов ВДВС Ленінського РУЮ м. Миколаєва.

За змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. п. 23-25 Постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України,ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Крім того, згідно ст. 61 Сімейного кодексу України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло.

Відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу в порядку спадкування.

Відповідно до ст. 62 СК України, якщо майно одного з подружжя за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат, воно може бути визнане об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Для застосування передбачених ст. 62 СК правил, збільшення вартості майна повинно відбуватися якраз внаслідок затрат подружжя, незалежно від інших факторів (зокрема, тенденцій до загального подорожчання конкретного майна) і суттєвою ознакою повинно бути істотне збільшення вартості майна як об'єкта, його якісних характеристик. Збільшення вартості майна та істотність такого збільшення підлягає з'ясуванню шляхом порівняння станом на час вирішення спору вартості об'єкта в стані, що існував до поліпшення, та його вартості після поліпшення; при цьому сам по собі розмір грошових затрат подружжя чи одного з них, а також визначена на час розгляду справи вартість ремонтних робіт не є тим фактором, який єдиний безумовно свідчить про істотність збільшення вартості майна як об'єкту.

Обґрунтовуючи позовні вимоги про визнання 1/2 будинку спільною сумісною власністю подружжя та його поділ позивач посилався на те, що цінність даного житлового будинку істотно збільшилась внаслідок спільних трудових і грошових затрат подружжя.

Позивачем не доведено, що на момент здійснення поліпшень нею або відповідачем отримана згода співвласника будинку ОСОБА_6 Оскільки частки в натурі не виділено, то за відсутності згоди іншого співвласника не можна вважати такі поліпшення правомірними.

В судовому засіданні третя особа ОСОБА_6 вказав, що більшість з поліпшень відбувалась ще за життя матері відповідача.

Як вбачається з матеріалів справи, сторони звертались до суду з заявою про затвердження між ними мирової угоди. Тому суд приходить до висновку, що в даному випадку відсутній спір про право і сторони можуть захистити свої права, звернувшись до нотаріуса та відповідач може здійснити відчуження 1/4 частки позивачу та поділити інше майно, оскільки спір відсутній.

Щодо іншого майна подружжя позивачем не надано доказів вартості майна, придбання його в період шлюбу, що унеможливлює його поділ судом виходячи з рівності часток подружжя.

Дослідивши докази долучені до матеріалів справи щодо їх належності і допустимості, оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позову необхідно відмовити.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 3, 15, 88, 209, 212, 214-215 ЦПК України, суд

вирішив

Відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна подружжя в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Миколаївської області через Ленінський районний суд м. Миколаєва шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня його проголошення, а у разі оскарження особою, яка не була присутня під час проголошення рішення - з моменту отримання копії рішення.

Суддя В. В. Кокорєв