Ухвала

іменем україни

25 травня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.

суддів: Журавель В.І., Закропивного О.В., Черненко В.А., Штелик С.П.

розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності за касаційною скаргою публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» на рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2008 року ОСОБА_2 звернулась до суду із указаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на нежитлове приміщення першого поверху з окремим входом, загальною площею 106,6 кв. м, що розташоване в житловому будинку літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_1. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 14 грудня 1994 року вона є власником квартири АДРЕСА_1. Зазначала, що 19 травня 1994 року Харківською міською радою було розглянуто прийнято рішення № 441 про надання їй дозволу на переведення квартири у нежитлове приміщення та дозволено реконструкцію нежилого приміщення з послідовним оформленням документів для здачі в експлуатацію. Після реконструкції квартири вона звернулася до приватного підприємства «Модулор-Сервіс» з замовленням про надання висновку про стан будівельних конструкцій нежитлових приміщень (офіс), а також можливості подальшої експлуатації. У 2008 році їй видано відповідний технічний висновок, згідно якого будівельні конструкції нежитлових приміщень квартири можуть експлуатуватися за призначенням. Комунальним підприємством «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» проведено технічну інвентаризацію нежитлових приміщень та видано технічний паспорт, згідно якого, загальна площа нежитлових приміщень становить 106,6 кв. м. Посилаючись на те, що реконструкція проведена нею з додержанням будівельних та санітарних норм та правил, проте без належного дозволу, просила позов задовольнити.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2011 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «Регіон-Банк», посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалу судів першої та апеляційної інстанцій.

Вивчивши матеріали справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позову, виходив із того, що ОСОБА_1 самочинно, без належного на це дозволу здійснила реконструкцію нежилого приміщення, а тому не може набути право власності на нього. Крім того, суд зазначив, що до Інспекції державного архітектурно-будівельного контролю у Харківській області із заявою про прийняття в експлуатацію реконструйованого і збудованого без належної технічної документації об'єкта нерухомості позивач не зверталась.

Апеляційний суд, відхиляючи апеляційну скаргу ПАТ «Регіон-Банк» та залишаючи рішення районного суду без змін, виходив з того, що належність на даний час спірного нежитлового приміщення ПАТ «Регіон-Банк» не має правового значення для справи та на висновки суду не впливає, його права не порушені.

Установлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи скарги цих висновків не спростовують.

Судами встановлено, що 14 грудня 1994 року ОСОБА_1 придбала квартиру АДРЕСА_1, загальною площею 88,6 мІ, що підтверджується договором купівлі-продажу.

Вказана квартира зареєстрована 14 грудня 1994 року за позивачем в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за реєстровим № П-2-5855.

Рішенням виконавчого комітету Харківської міської ради від 19 травня 2004 року № 441 квартиру АДРЕСА_1 переведено у нежитлове приміщення; ОСОБА_1 дозволено провести реконструкцію нежилого приміщення під кафе та офіс з улаштуванням окремого входу, та зазначено про необхідність її проведення до 1 травня 2006 року.

Перший поверх у будинку АДРЕСА_1 ОСОБА_1 самочинно реконструювала у нежитлове приміщення №№ 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8 з окремим входом, загальною площею 106,6 кв. м, що розташоване в житловому будинку літ. «А-4» по АДРЕСА_1.

Згідно ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Захист прав та інтересів особи реалізують за допомогою широких процесуальних гарантій, а незалучення кого-небудь з цих осіб до розгляду справи, інтересів яких стосується цей спір, позбавляє їх можливості скористатися для захисту своїх прав та свобод процесуальними правами та гарантіями.

Судом установлено, що заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 18 лютого 2008 року позов ОСОБА_1 задоволено, визнано за нею право власності на нежитлове приміщення першого поверху №№ 1-1,1-2,1-3,1-4,1-5,1-6,1-7,1-8 з окремим входом, під офіс, загальною площею 106,6 кв. м, що розташоване в житловому будинку літ. «А-4» за адресою: АДРЕСА_1.

Звертаючись до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, ПАТ Регіон-Банк» посилалось на те, з 2 грудня 2010 року воно є власником спірного приміщення, а тому оскаржуваним рішенням порушено його права, проте не було залучено до участі у справі.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦК України цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.

Законодавством встановлено спеціальний режим правового регулювання відносин у сфері набуття права власності на новостворене нерухоме майно.

Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва(створення майна).

Згідно Закону України «Про архітектурну діяльність» державний контроль та нагляд у системі центрального органу виконавчої влади з питань будівництва, містобудування та архітектури здійснює Державна архітектурно - будівельна інспекція України та її територіальні органи.

Встановлення факту готовності об'єкту до експлуатації і видача свідоцтва про відповідність збудованого об'єкта проектній документації, вимогам державних стандартів, будівельних норм і правил відноситься до виключної компетенції територіальної інспекції державного архітектурно-будівельного контролю.

Відповідно до п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами ст. 376 ЦК України (про правовий режим самочинного будівництва)» при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що відповідно до ст. 26 Закону України «Про основи містобудування» спори з питань містобудування вирішуються радами, інспекціями державного будівельного архітектурного контролю у межах їх повноважень, а також судом відповідно до законодавства.

За загальним правилом кожна особа має право на захист свого цивільного права лише в разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч. 1 ст. 15 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України). У зв'язку із цим звернення до суду з позовом про визнання права власності на самочинне будівництво має здійснюватися за наявності даних про те, що порушене питання було предметом розгляду компетентного державного органу, рішення якого чи його відсутність дають підстави вважати про наявність спору про право.

Оскільки ОСОБА_1 відмовлено в позові через безпідставність позовних вимог, то доводи касаційної скарги ПАТ «Регіон-Банк» про те, що рішенням суду порушені права та обов'язки товариства є безпідставними, оскільки відмовою в позові особі, права якої не порушені, не можуть бути порушені права особи, яка може брати участь у справі.

При цьому, вбачається, що ПАТ «Регіон-Банк» не позбавлено права на пред'явлення самостійного позову якщо вважає, що його права порушені, проте процесуальний закон не передбачає використання безпідставного позову іншої особи для захисту своїх прав.

Доводи касаційної скарги, матеріали витребуваної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, які передбачені ЦПК України як підстави для скасування рішень.

Таким чином, судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для їх скасування не убачається.

З урахуванням викладеного та положення ч. 2 ст. 337 ЦПК України, колегія суддів вважає за необхідне відхилити касаційні скарги і залишити рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційного суду без змін.

Керуючись ст. ст. 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Регіон-Банк» відхилити.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 26 грудня 2011 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 12 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

О.В. Закропивний

В.А.Черненко

С.П. Штелик