У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дьоміної О.О.,
суддів: Демяносова М.В., Маляренка А.В., Парінової І.К., Леванчука А.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства Банк «Контракт» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - Закрите акціонерне товариство «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання», про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_6, на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У січні 2015 року Публічне акціонерне товариство Банк «Контракт» (далі - ПАТ Банк «Контракт») звернулось до суду з позовом про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що 10 грудня 2008 року між позивачем та третьою особою укладено договір про відкриття кредитної лінії з лімітом на суму 1 600 000 грн під 25 % річних зі строком повернення 9 грудня 2009 року. В подальшому до кредитного договору неодноразово вносилися зміни шляхом укладення додаткових угод, останньою з яких встановлено ліміт кредитної лінії в розмірі 1 689 540 грн, зі строком повернення до 27 грудня 2013 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами були укладені договори поруки від 2 квітня 2013 року, згідно з якими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поручилися перед кредитором за виконання ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» взятих зобов'язань.

Враховуючи викладене, позивач просив стягнути з відповідачів в рахунок погашення заборгованості заборгованості третьої особи за кредитним договором від 10 грудня 2008 року у розмірі 2 596 469 грн 44 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 6 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року, позов ПАТ Банк «Контракт» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_6, ОСОБА_7 на користь ПАТ Банк «Контракт» заборгованість за кредитним договором у розмірі 2 596 469 грн 44 коп.

Вирішено питання про стягнення судових витрат.

У касаційній скарзі ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_6, просить суд касаційної інстанції скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, мотивуючи свої доводи порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_6, підлягає задоволенню частково.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ Банк «Контракт», суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив того, що третя особа своїх зобов'язань за договором кредиту належним чином не виконала, у зв'язку з чим утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню відповідно до договору поруки солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_7

Проте повністю з такими висновками судів погодитись не можна з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 10 грудня 2008 року між позивачем та Закритим акціонерним товариством «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» (далі - ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання») був укладений договір № 095/2008 про відкриття кредитної лінії, згідно з умовами якого ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» отримало кредит шляхом відкриття відновлюваної кредитної лінії з лімітом у сумі 1 600 000 грн під 25 % річних, зі строком повернення до 9 грудня 2009 року.

В подальшому до кредитного договору неодноразово вносилися зміни, шляхом укладення додаткових угод, останньою з яких від 27 червня 2013 року, було встановлено ліміт кредитної лінії в розмірі 1 689 540 грн, зі строком повернення до 27 грудня 2013 року.

Боржник своїх зобов'язань за вказаним договором належним чином не виконував, у зв'язку із чим станом на 22 грудня 2014 року виникла заборгованість у розмірі 2 596 469 грн 44 коп., яка складається із: основного боргу - 1 689 540 грн, заборгованості за процентами - 478 785 грн 99 грн, пені - 428 143 грн 45 коп. (а. с. 6).

З метою забезпечення виконання ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» зобов'язань за кредитним договором між позивачем та відповідачами були укладені договори поруки від 2 квітня 2013 року, згідно з якими ОСОБА_6 та ОСОБА_7 поручилися перед кредитором за виконання ЗАТ «Турбо Ексим Нафто-Газ Обладнання» взятих зобов'язань.

Згідно зі ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 541 ЦК України визначено, що солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобов'язання.

Згідно із ч. 1 ст. 543 ЦК України у разі солідарного обов'язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов'язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників, так і від будь-кого з них окремо.

Правові наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого порукою, передбачені ст. 554 ЦК України.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки. Особи, які спільно дали поруку, відповідають перед кредитором солідарно, якщо інше не встановлено договором поруки.

Зміст вказаної норми передбачає можливість встановлення поруки щодо виконання одного й того ж зобов'язання одночасно з боку декількох осіб. Однак така порука виникає лише на підставі її спільного надання у формі укладення одного договору декількома поручителями (ч. 3 ст. 554 ЦК України) та лише у випадку укладення одного договору декількома поручителями (спільна порука) поручителі відповідають перед кредитором солідарно з боржником та солідарно між собою.

За змістом п. 1.1 договорів поруки поручитель відповідає перед кредитором солідарно, у тому ж обсязі, що й позичальник, у тому числі за повернення основної суми боргу, процентів, комісій за користування кредитом, відшкодування можливих збитків, за сплату пені та інших штрафних санкцій, зазначених у кредитному договорі.

При цьому умовами договорів поруки не передбачено солідарної відповідальності поручителів між собою.

Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції на порушення вимог ст. ст. 213, 214, 303, 304, 316 ЦПК України не врахував, що норми закону, якими врегульована порука, не містять положень щодо солідарної відповідальності поручителів за різними договорами, якщо договорами поруки не передбачено іншого, та не звернув уваги на те, що предметом спору є різні самостійні договори поруки, за якими кожен із поручителів поручився відповідати перед кредитором разом із позичальником як солідарні боржники.

За таких обставин судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 336, 338, 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_8, яка діє в інтересах ОСОБА_6, задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду м. Києва від 2 грудня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.О. Дьоміна

Судді: М.В. Дем'яносов

А.В.Маляренко

І.К.Парінова

А.О. Леванчук