РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/15767/15-ц

пр. № 2/759/834/16

12 лютого 2016 року Святошинський районний суд м. Києва

в складі: головуючого - судді Кириленко Т.В.

при секретарі Євфіменко К.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаір» про стягнення суми, суд, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача інфляційні втрати та три відсотки річних за період невиконання грошового зобов'язання з 1.04.2007р. по 1.10.2015р. в розмірі 113 545,84грн.

В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що у відповідності до видаткової накладної № РН-01945 від 31.05.2005р. ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс», правонаступником якого є відповідач, одержав у АТЗТ «Автотехсервіс» паливно-мастильні матеріали загальною вартістю 50 536грн. 64коп. 3.03.2007р. між ним та АТЗТ «Автотехсервіс» був укладений договір, згідно якого АТЗТ «Автосервіс» передав йому право вимоги виконання ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» грошових зобов'язань останнього перед АТЗТ «Автотехсервіс», що випливають з видаткової накладної від 31.05.2005р. 22.03.2007р. він направив на адресу ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» вимогу про сплату заборгованості за одержаний товар в сумі 50536грн.64коп., проте у встановлений законом строк ДП ВТЦ «Підкамінсервіс» свої зобов'язання перед ним як новим кредитором не виконало. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду від 24.09.2007року було задоволено його позов та стягнуто з ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» на його користь вищевказану заборгованість та судові витрати по справі. Внаслідок невиконання органами ДВС вищевказаного рішення рішенням Європейського суду від 6.06.2013р. визнано порушення його прав, гарантованих п. 1 ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основних свобод та стягнуто з України 1500євро грошової компенсації, а також зобов'язано Україну виконати зазначене рішення. Оскільки рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.09.2007р. станом на серпень 2015р. не виконано, просить стягнути з відповідача як правонаступника ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та три відсотки річних за весь період прострочення виконання грошового зобов'язання.

Представник відповідача проти позову заперечує, посилаючись на те, що вини ТОВ «Альтаїр-2003» в порушенні виконання грошового зобов'язання перед позивачем немає, оскільки в передавальному акті цілісного майнового комплексу ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» ТОВ «Альтаір-2003» станом на 23.04.2010р. констатовано відсутність заяв щодо задоволення будь-яких вимог кредиторів до ДП «ВТЦ «Підкаміньсервіс» і про наявність рішення суду від 24.09.2007р. відповідачу не було відомо. Крім того, позивач після повернення йому виконавчого документа 23.12.2008р. на підставі постанови державного виконавця з роз'ясненням про повторне пред'явлення для виконання в строк до 23.12.2011р. у зазначений строк будь-яких дій для повторно пред'явлення виконавчого листа до виконання не здійснив, тобто затягував процес виконання зобов'язання. Відповідно до інформації про виконавче провадження ВП № 48589328 виконавчий документ, в якому боржником зазначений ТОВ «Альтаір-2003», надійшов на виконання 1.09.2015р., відповідач не був повідомлений ні про відкриття провадження, ні про заміну сторони виконавчого провадження і 6.10.2015р. вимоги виконавчого документа були виконані в повному обсязі шляхом стягнення грошових коштів, які знаходились на розрахунковому рахунку ТОВ «Альтаір-2003». Також представник відповідача зазначає про застосування до зазначених вимог строків позовної давності, встановлених ст. 257 ЦК України /ас 29-30/.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 3.03.2007р. між ОСОБА_1 та АТЗТ «Автотехсервіс» був укладений договір, у відповідності до якого АТЗТ «Автотехсервіс» передав ОСОБА_1 право вимоги виконання ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» грошових зобов'язань останнього перед АТЗТ «Автотехсервіс», що випливають з видаткової накладної № РН-01945 від 31.05.2005р., згідно якої ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» одержав у АТЗТ «Автотехсервіс» паливно-мастильні матеріали загальною вартістю 50 536,64грн.

За своїм змістом вказана господарська операція є договором купівлі-продажу.

Оскільки на виконання грошових зобов'язань ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» не було сплачено будь-яких коштів, ОСОБА_1 як новий кредитор 22.03.2007р. направив ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» вимогу про сплату зазначеного боргу, яка залишилась без реагування.

Вказані обставини встановлені рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 24.09.2007р., не заперечуються відповідачем, а тому згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України не підлягають доказуванню.

Даним рішенням задоволено позов ОСОБА_1 та стягнуто на його користь з ДП «Підкаміньсервіс» 50 536грн.65коп., судовий збір в розмірі 505,37грн., витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи /ас 9-10/.

28.01.2008р. на виконання вказаного рішення видано виконавчий лист, який був поданий на виконання до ВДВС Бродівського РУЮ, проте постановою від 23.12.2008р. повернутий стягувачу у зв'язку з невиконанням рішення в добровільному порядку та дією мораторію на відчуження державного майна з зазначенням про можливість повторного пред'явлення до виконання в строк до 23.12.2011р. /ас 56/.

Рішенням Європейського суду з прав людини від 6 червня 2013р. на користь ОСОБА_1 з України стягнуто компенсацію в розмірі 1500євро у зв'язку з невиконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області та зобов'язано виконати зазначене рішення /ас 12-22/.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 20.08.2013р. відмовлено в заяві ОСОБА_1 про заміну сторони виконавчого провадження /ас 57/.

Постановою ВДВС Бродівського РУЮ від 22.10.2013р. відмовлено ОСОБА_1 в прийнятті до провадження виконавчого листа № 2-3143/2007 про стягнення з ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» на його користь 50536,64грн. у зв'язку з закінченням терміну пред'явлення виконавчого листа до виконання /ас 58/.

Ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 17.02.2015р. поновлено ОСОБА_1 строк для пред'явлення виконавчого документа № 2-3143/2007 до виконання /ас 59/.

Постановою ВДВС Бродівського РУЮ відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-3143/2007 /ас 60/.

Ухвалою від 27.04.2015р. замінено сторону виконавчого провадження з ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» на його правонаступника ТОВ «Альтаір» /ас 61-62/.

Постановою ВДВС Бродівського РУЮ від 23.04.2015р. повернуто виконавчий лист № 5-3143 від 28.01.2008р. стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47, ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження, проте ухвалою Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської обл. від 11.09.2015р. вказана постанова скасована /ас 63-64/.

Постановою від 1.09.2015р. ВДВС Бродівського РУЮ від 1.09.2015р. відкрито виконавче провадження по виконанню виконавчого листа № 2-3143/2007 від 28.01.2008р. /ас 65/.

Згідно платіжних вимог, а також пояснень представника відповідача, вимоги виконавчого документа № 2-3143/2007р. 6.10.2015р. виконані в повному обсязі шляхом стягнення коштів, які знаходяться на розрахунковому рахунку ТОВ «Альтаір-2003» /ас 34-37/.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із частиною другою статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов'язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов'язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Враховуючи той факт, що ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс», правонаступником якого є відповідач, порушив грошове зобов'язання щодо сплати позивачу вартості паливно-мастильних матеріалів, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення на користь позивача інфляційних втрат та трьох відсотків річних на підставі ст. 625 ЦК України є обґрунтованими.

За змістом ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушенная свого права або особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Право вимоги ОСОБА_1 виникло з моменту порушення виконання грошового зобов'язання ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс», тобто з 29.03.2007р. (через сім днів від дня пред'явлення вимоги згідно ч. 2 ст. 530), проте до суду з даним позовом він звернувся лише 5.10.2015р.

Відповідно до ч.3 ст. 267 цього Кодексу позовна давність застосовується судом за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення.

Представник відповідача в запереченнях на позовну заяву та в письмових поясненнях заявив про застосування позовної давності /29-30/.

Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Оскільки позивач звернувся до суду лише 5.10.2015р., поважних причин пропущення ним позовної давності в судовому засіданні не встановлено, відповідачем заявлено про застосування позовної давності, порушене право позивача на відшкодування матеріальних втрат від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації у зв'язку з порушенням грошового зобов'язання підлягає захисту в межах трирічного строку.

Посилання позивача на те, що обов'язок у боржника повернути кредитору борг у урахуванням індексу інфляції та трьох відсотків річних виникає у боржника лише після пред'явлення такої вимоги кредитором, однак він не пред'являв до ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» такої вимоги, а тому до подання даного позову строк позовної давності для вимог про стягнення з відповідача індексованої частини боргу та трьох відсотків річних навіть не почав обчислюватись суд вважає безпідставним, оскільки нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов'язання, а порушення грошового зобов'язання ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» почалось через сім днів з дня пред'явлення вимоги позивачем - з 29.03.2007р.

Індекс інфляції за період з 5.10.2012р. по 5.10.2015р. становить 168,404% (100,1 х 100,2 х 99,8 х 100,5 х 124,9 х 105,3 х 110,8 х 114 х 102,2 х 100,4 х 99,0 х 99,2), а тому інфляційні втрати за час прострочення в цей період складають 50 536,64 х 168,404% - 50 536,64 = 34 569грн. 08коп.

Розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 5.10.2012р. по 5.10.2015р. складає: 50 536,64грн. х 3%: 365 днів х 1095днів = 4 548грн. 29коп.

Таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню інфляційні втрати суми боргу в розмірі 34 569грн. 08коп., три відсотки річних в розмірі 4 548грн. 29коп., а всього підлягає стягненню 39 117грн. 38коп.

Посилання представника відповідача на те, що вини відповідача в порушенні грошового зобов'язання немає, оскільки ТОВ «Альтаір-2003» дізнався про заборгованість ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс» лише після списання з рахунку коштів на виконання рішення суду не є підставою для відмови в позові, оскільки згідно договору купівлі-продажу від 30.09.2009р. ТОВ «Альтаір-2003» придбав всі активи та пасиви ДП ВТЦ «Підкаміньсервіс», тобто став правонаступником прав та обов'язків особи, відповідальної за порушення зобов'язання.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 11, 257, 261, 267, 509, 525, 625 ЦК України, ст.ст. 10, 57, 60, 209, 212, 213, 214, 215, 218 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаір» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмірі 34 569грн. 08коп., 3% річних в розмірі 4 548грн. 29коп., а всього підлягає стягненню 39 117грн. 38коп.

В решті позову - відмовити.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Альтаір» на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 487грн. 20коп.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через районний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10 днів.

Суддя