Провадження № 2/742/9/16
Єдиний унікальний № 742/3377/15-ц
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року місто Прилуки

Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Ільченка О.І., секретарях: Хотінь Ж.О., Здоровець Т.М., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м.Прилуки цивільну за позовом Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк» до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ПАТ «Дельта Банк» звернулося до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення заборгованості по кредиту відповідачів ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Позов мотивований тим, що відповідно до кредитного договору № 2404/0608/55-023 від 17.06.2008 (далі Договір) між ВАТ «Сведбанк» (правонаступники: ПАТ «Сведбанк», ПАТ «Омега Банк») та ОСОБА_1 (позичальник) банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40000,00 дол. США зі сплатою 11,9 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором із графіком щомісячних платежів не пізніше 17.06.2018. В забезпечення виконання зобов?язань позичальника 17.06.2008 банком з іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (майновий поручитель позичальника) укладено договір іпотеки належної останнім квартири АДРЕСА_1.

Позивач вказує, що 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та АТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ«Сведбанк» передає (відступає) АТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого АТ «ДельтаБанк» замінює ПАТ «Сведбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ «Сведбанк» до АТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до АТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитним та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306, 1307 від 25.05.2012 приватним нотаріусом ОСОБА_3Г.).

Первісний кредитор свої зобов?язання за договором виконав у повному обсязі, а позичальник в порушення умов кредитного договору належним чином не виконує своїх зобов'язань, внаслідок чого у нього утворилась заборгованість, яка станом на 28 липня 2015 року в загальному розмірі складає - 610092 грн. 37 коп., з яких заборгованість за кредитом 23843,96 дол. США (еквівалентно 526052,07 грн.), за відсотками 3809,23 дол. США (84040,29 грн.), з них: прострочена заборгованість по тілу кредиту 6647,61 дол. США (еквівалентно 146661,42 грн.), прострочена заборгованість за відсотками 3706,91 дол. США (81782,88 грн.). Письмові вимоги про повернення кредиту залишені без задоволення. Тому позивач і звернувся до суду з вимогою звернути стягнення на предмет іпотеки, шляхом визнання права власності за ПАТ «Дельта Банк» на квартиру АДРЕСА_1.

Представник позивача в судове засідання не з?явився, але у письмовій заяві повністю підтримує заявлені вимоги, просить такі задовольнити.

Відповідачі в суді позову не визнають, та ОСОБА_1 подала письмове заперечення суть якого зводиться до наступного. Іпотекодержателем виступає ВАТ «Сведбанк», а з позовом звертається ПАТ «Дельта Банк». Позивачем не надано підтверджуючих документів про своє правонаступництво. Позивачем не вірно обраний спосіб захисту порушеного права, оскільки він звернувся з позовом про визнання права власності на нерухоме майно, а не про звернення стягнення на предмет іпотеки, позивач не реалізував передбаченого договором способу позасудового врегулювання спору. Позивач всупереч нормам ЦК України та п.11 іпотечного договору передчасно (не витримавши 30-ти денного строку для усунення порушень) звернувся до суду. Іпотечний договір є нікчемним, оскільки укладений без дозволу органів опіки та піклування, адже в іпотечній квартирі постійно проживала (хоча і була знята з реєстрації за вимогою банку) неповнолітня дочка відповідачів.

Вислухавши пояснення відповідачів, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку.

Судом установлено, що 17 червня 2008 року між ВАТ «Сведбанк» (первинний кредитор) та ОСОБА_1 укладено кредитний договір «Споживчий кредит під заставу житлової нерухомості» за № 2404/0608/55-023, згідно умов якого, та з урахуванням додатків №1 та №2, банк надав позичальнику кредитні кошти у розмірі 40000,00 дол. США зі сплатою 11,9 % річних, з погашенням кредиту та процентів у терміни, передбачені встановленим кредитним договором із графіком щомісячних ануїтентичних платежів (571,57 дол.США) не пізніше 17.06.2018 (а.с. 6-18).

В забезпечення виконання зобов?язань позичальника 17.06.2008 банком з іпотекодавцями ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (майновий поручитель позичальника) укладено договір іпотеки належної останнім квартири АДРЕСА_1. Вартість предмета іпотеки сторони оцінили в 281765,00 грн. (а.с. 19-24).

Відповідно до розрахунку заборгованості по ОСОБА_1 вбачається, що станом на 28 липня 2015 року за кредитним договором №2404/0608/55-023 від 17.06.2008 заборгованість в загальному розмірі складає - 610092 грн. 37 коп., з яких за тілом кредиту 23843,96 дол. США (еквівалентно 526052,07 грн.), за відсотками 3809,23 дол. США (84040,29 грн.) а.с. 24, 139.

Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № С-385 від 22 січня 2016 року ринкова вартість квартири АДРЕСА_1 становить 670800,00 грн. (а.с. 140-154), а згідно звіту про оцінку, виконаного на замовлення ПАТ «Дельта Банк» вартість цієї ж квартири становить 444343,00 грн. (а.с. 76-114).

Рішенням Прилуцького міськрайонного суду Чернігівської області від 27 березня 2015 року з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Дельта Банк» стягнуто 398315,00 грн. заборгованості за кредитним договором № 2404/0608/55-023 від 17.06.2008 (а.с. 159-160).

Згідно п.11 іпотечного договору, банк має право звернути стягнення на предмет іпотеки (квартиру) в разі невиконання позичальником основного зобов»язання повністю або частково, у т.ч. якщо ОСОБА_1 не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню, іншу заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов»язання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов»язанням та цим договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов»язання (як основного боргу, так і процентів за ними) - а.с. 22.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов"язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Заперечення відповідачки відносно того, що у ПАТ ''Дельта Банк'' відсутні підстави для звернення до суду з даним позовом не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи в суді.

Як вбачається з матеріалів справи, 25 травня 2012 року між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк» було укладено Договір купівлі-продажу прав вимоги, відповідно до якого в порядку, обсязі та на умовах, визначених даним Договором, ПАТ«Сведбанк» передає (відступає) ПАТ «Дельта Банк» права вимоги за кредитними та забезпечувальними договорами, внаслідок чого ПАТ «ДельтаБанк» замінює ПАТ «Сведбанк», як кредитора (стає новим кредитором) у зазначених зобов'язаннях, а внаслідок передачі від ПАТ«Сведбанк» до ПАТ «Дельта Банк» прав вимоги до боржників, до ПАТ «Дельта Банк» переходить (відступається) право вимоги (замість ПАТ «Сведбанк») від боржників повного, належного та реального виконання обовязків за кредитним та забезпечувальними договорами (зареєстрований за №1306, 1307 від 25.05.2012 приватним нотаріусом ОСОБА_3Г.). Про підтвердження купівлі-продажу прав вимоги свідчить також відповідний акт приймання-передачі (а.с. 40-44).

З наданого суду витягу з Додатку № 1 до Договору купівлі-продажу прав вимоги за кредитами, укладеного 25.05.2012 між ПАТ «Сведбанк» та ПАТ «Дельта Банк», вбачається, що до списку внесено кредитний договір № 2404/0608/55-023 від 17.06.2008, боржник ОСОБА_1, розмір заборгованості у валюті кредиту 29841,86 дол. США Також внесений договір іпотеки від 17.06.2008 з майновим поручителем ОСОБА_2 (а.с. 45).

Відповідно до ч. 1 ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов'язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.

Таким чином, керуючись Договором купівлі-продажу прав вимоги ПАТ «Дельта Банк» набуло статус Нового кредитора згідно ст.ст. 512, 513, 514, 516, 517 ЦК України та відповідно всіх процесуальних прав та обов'язків Нового кредитора по кредитному та іпотечному договорах стосовно відповідачів.

Також не заслуговують на увагу заперечення відповідача щодо невірно обраного позивачем способу звернення до суду. Так, відповідно до ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов?язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавств, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Виходячи з положень ст.16 ЦК України, ч.3 ст.33, ст.36, ч.1 ст.37 Закону України «Про іпотеку», не виключається можливість звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання забезпечених іпотекою зобов?язань за рішенням суду.

Поряд з цим, суд визнає обґрунтованими заперечення відповідача щодо порушення прав неповнолітньої дитини при укладення іпотечного договору та додержання строків досудового врегулювання спору.

Так, сторонами не оспорюється той факт, що відповідачам на підставі договору купівлі-продажу від 06.09.2001 належить квартира АДРЕСА_1.

Згідно відповідного свідоцтва про народження відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.125-126).

Відповідно до ч.1 ст.405 ЦК України члени сім»ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону.

У відповідності до ч.2 ст.177 СК України батьки малолітньої дитини не мають права без дозволу органу опіки та піклування вчиняти такі правочини щодо її майнових прав: укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, в тому числі договори щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири...

Крім того, відповідно до ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ, держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла.

Згідно ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав та інтересів дітей. Для вчинення будь-яких правочинів щодо нерухомого майна, право власності на яке або право користування яким мають діти, необхідний попередній дозвіл органів опіки та піклування. Посадові особи органів опіки та піклування несуть персональну відповідальність за захист прав і охоронюваних законом інтересів дітей при наданні згоди на вчинення правочинів щодо належного дітям нерухомого майна.

При цьому, у відповідності до ч.4 ст.29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров»я, в якому вона проживає.

Відповідно до ч.ч.1,6 ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Отже, одним із пріоритетних завдань органу опіки та піклування є охорона та захист прав неповнолітніх дітей. Для реалізації зазначеного завдання органи опіки та піклування повинні перевіряти, чи не порушуються права неповнолітніх дітей під час учинення правочинів щодо нерухомого майна, права власності на яке або право користування яким мають діти, та надавати свій дозвіл для вчинення таких правочинів. Тобто, в разі вчинення правочину стосовно нерухомого майна (договір іпотеки), право власності на яке або право користування яким мають діти, попередня згода органу опіки та піклування є обов»язковою.

Згідно ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов»язковість яких надана Верховною Радою України.

Зокрема, відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР № 789-XII від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У разі ж наявності будь-якої правової колізії, неповноти, нечіткості або суперечливості законодавства, що регулює спірні правові відносини, що стосуються інтересів дитини, суд відповідно до вимог ст.8 ЦПК України та ст.3 Конвенції про права дитини повинен надавати перевагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Так, судом установлено, що відповідно до акту КП «Прилукижитлобуд» від 16 лютого 2016 року, комісією у складі паспортиста КП «Прилукижитлобуд», двох сусідів, які проживають у квартирах №№ 94, 95 по вул.Ракітній, 39 в м.Прилуки підтверджено, що у квартирі АДРЕСА_2 з травня 2008 року по червень 2014 року без реєстрації проживали ОСОБА_1 з дочкою ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_2. На даний час вони значаться зареєстрованими за вказаною адресою (а.с. 161).

Доводи ОСОБА_1 що на час укладення іпотечного договору з ними не проживала неповнолітня дочки не спростовані позивачем.

З матеріалів справи, які узгоджуються з доводами відповідачки вбачається, що після придбання у вересні 2001 року подружжям квартири предмету іпотеки, вся сім?я ОСОБА_1 із малолітньої дитиною ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 почали проживати в такій (АДРЕСА_3), де і зареєструвалися у жовтні 2001 року, що підтверджується записами в домовій книзі (карточка прописки), відмітками у паспортах (а.с. 28, 32, 128).

Безпосередньо перед укладенням іпотечного договору (17.06.2008), задля уникнення проблем з отриманням кредиту, відповідачка разом із малолітньою дитиною знялася з реєстрації місця проживання в іпотечній квартирі (14.05.2008), хоча фактично проживали в ній, що підтверджується дослідженим у суді актом КП «Прилукижитлобуд».

Як вказує відповідачка, після того як банк перестав вимагати підтвердження того, що у квартирі не зареєстрована неповнолітня дитина, вона з дочкою знову зареєструвалися (17.06.2014) в іпотечній квартирі, хоча фактично дитина з самого народження і до теперішнього часу, постійно проживала у ІНФОРМАЦІЯ_3, і нікуди з неї не переїзджала.

Також, суд приймає до уваги відсутність у дитині іншого житла для користування, та що служба у справах дітей Прилуцької міської ради Чернігівської області питання щодо надання дозволу на укладення договору іпотеки від 17 червня 2008 року в інтересах малолітньої ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 на квартиру АДРЕСА_1, не розглядала.

З огляду на викладене, суд вважає, що при укладенні іпотечного договору 17 червня 2008 року були допущені суттєві порушення діючого законодавства, а сааме, порушення прав малолітньої дитини на житло, оскільки договір не був погоджений у встановленому порядку органом опіки та піклування, завданням якого є захист прав малолітніх та неповнолітніх дітей при вирішенні питання розпорядження майном, яким вони володіють чи користуються.

Згідно ст.12 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення іпотекодавцем обов'язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов'язання, а в разі його невиконання звернути стягнення на предмет іпотеки.

Відповідно до ст.33 цього ж Закону у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Разом із тим, згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» у разі порушення основного зобов'язання та/або умов іпотечного договору іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця, письмову вимогу про усунення порушення. У цьому документі зазначається стислий зміст порушених зобов'язань, вимога про виконання порушеного зобов'язання у не менш ніж тридцятиденний строк та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі прийняти рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору.

Також, згідно умов іпотечного договору, укладеного між сторонами 17.06.2008, а саме, пункту 11 передбачено, що іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на предмет іпотеки в разі невиконання позичальником основного зобов?язання повністю або частково, у т.ч. якщо позичальник не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, пеню інші заборгованість, не сплатить платежі та штрафи, що передбачені та/або випливають з основного зобов?яання, а також в інших випадках, передбачених основним зобов?язанням та Договором, у тому числі у випадку одноразового прострочення основного зобов?язання.

При настанні зазначених випадків іпотекодержатель надсилає іпотекодавцю та позичальнику письмову вимогу про усунення порушень, у строк, що не перевищує тридцяти календарних днів, та попередження про звернення стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання цієї вимоги. Якщо протягом встановленого строку вимога іпотекодержателя залишається без задоволення, іпотекодержатель вправі розпочати звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умов Договору.

Сторони за взаємною згодою встановили, що визначений тридцятиденний строк починає відліковуватись з дати, що зазначена на квитанції, яка надається іпотекодержателю відділенням зв?язку при відправленні листа з вимогою про усунення порушення (а.с. 22).

З матеріалів справи вбачається, що згідно ч.1 ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.11 іпотечного договору, позивачем 12.08.2015 були надіслані відповідачам листи-вимоги, що підтверджується відповідними фіскальними чеками Укрпошти та реєстром, в яких останнім запропоновано погасити заборгованість за кредитним договором у тридцятиденний строк, та попереджено, що у разі невиконання вимоги, банк розпочне процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки (а.с. 35-39).

Згідно вхідного номера штампу суду даний позов зареєстровано в суді 28.08.2015 (а.с. 1).

Тобто, позивач у порушення вимог ст.35 Закону України «Про іпотеку» та п.11 договору іпотеки від 17.06.2008 передчасно, до спливу 30-ти денного строку з дня надіслання вимоги звернувся до суду з позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки, чим порушив право відповідача ОСОБА_1 на сплату заборгованості за кредитним договором у визначеному вище порядку та у встановлені строки.

Відповідно до ч.2 та ч.3 ст.35 Закону України «Про іпотеку», положення частини першої цієї статті не є перешкодою для реалізації права іпотекодержателя звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав до суду у встановленому законом порядку. Вимога, встановлена частиною першою цієї статті, не перешкоджає іпотекодержателю здійснювати свої права, визначені статтею 12 цього Закону, без попереднього повідомлення іпотекодавця, якщо викликана таким повідомленням затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

Позивач не надав суду доказів того, що викликана необхідністю направлення попереднього письмового повідомлення боржнику затримка може спричинити знищення, пошкодження чи втрату предмета іпотеки.

За наведених вище обставин, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства "Дельта Банк" в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ "Дельта Банк" про звернення стягнення на предмет іпотеки слід відмовити.

Відповідно до п.22 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», який діяв до 01.09.2015 від сплати судового збору звільняється уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у справах, пов?язаних із здійсненням тимчасової адміністрації та ліквідації банку.

Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Ураховуючи безпідставність заявлених позовних вимог судовий збір також не підлягає стягненню і з відповідача та має бути віднесений за рахунок держави.

Керуючись ст.ст. 3, 10, 60, 88, 209, 213-215, 218 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В :

Публічному акціонерному товариству «Дельта-Банк» у задоволенні позову до ОСОБА_1, ОСОБА_2 про звернення стягнення на предмет іпотеки - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Чернігівської області через Прилуцький міськрайонний суд шляхом подання апеляційної скарга протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуючий: О.Ільченко