Справа № 183/6735/14
№ 2/183/97/16
15 квітня 2016 року м. Новомосковськ
Новомосковський міськрайонний суд Дніпропетровської області в складі:
головуючого судді Городецького Д.І.
секретаря Макаренко А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Новомосковську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору банківського обслуговування, відшкодування збитків,
21 жовтня 2014 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору банківського обслуговування, відшкодування збитків.
09 жовтня 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду з уточненим позовом до Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору банківського обслуговування, відшкодування збитків. (а.с.76)
В обґрунтування своїх вимог позивач ОСОБА_1 посилалася на те, що 27 грудня 2010 року до неї звернулася ОСОБА_2, яка проживає за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, з проханням виступити поручителем для отримання грошового кредиту в розмірі 15 000 гривень в банку ПАТ «VAB» м. Дніпропетровська.
Своє прохання ОСОБА_2 пояснила тим, що гроші їй потрібні для проведення онкологічної операції в м. Харкові. На той час вони були з нею знайомі, знала ОСОБА_2 як голову батьківської ради школи, де вона працює.
ОСОБА_2 попросила дати їй паспорт, ідентифікаційний код, та повідомила, що її присутність необовязкова.
В грудні 2013 директор школи повідомив її, що телефонували з ПАТ «Всеукраїнський акціонерний банк» з проханням терміново передзвонити, вона зателефонувала на номер телефону банку, який надав директор, де працівник банку повідомив про наявну в неї заборгованість по кредиту за три місяці.
На її запитання ОСОБА_2 повідомляла, що кредит оплачений, це помилка банку, на її прохання надати договір та чеки відмовляла, посилаючись на те, що документів в неї немає.
26 липня 2014 року вона зателефонувала працівнику банку ОСОБА_3, який повідомив, що кредитний договір був оформлений на її імя, запропонував оплатити заборгованість, після чого вона перевела грошові кошти на його банківську картку 1500 грн., 2000 грн., а 29.07.2014 року 900 грн. перевела її дочка.
Позивач зазначила, що 27 жовтня 2014 року вона поїхала до відділення банку та оплативши 100 грн., отримала копію договору, з якого їй стало відомо, що вона значиться як позичальник, а не поручитель.
З тексту договору їй також стало відомо, що 29 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та нею, ОСОБА_1 начебто, був укладений Договору банківського обслуговування № BL-ЖГ 00007257, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» надало їй, ОСОБА_1 кредит в розмірі 15 000 гри., на 3 роки, з оплатою 20% річних за користування кредитом.
Позивач зазначила, що договір вона не укладала, в приміщенні Банку не була, підписи на кожному аркуші договору 29.12.2010 р. зроблені не нею, оскільки 29.12.2010 року з 8-30 до 14-00 годин вона знаходилася на своєму робочому місці - в Гвардійській ЗОШ І-ІИ ступенів, що підтверджується відповідною довідкою.
Статтями 203, 215, 230 Цивільного кодексу України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Крім того, у відповідності до ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним.
В звязку з наведеним, в позовній ОСОБА_1 просила суд:
-визнати недійсним договір банківського обслуговування № BL - ЖГ 00007257 від 29.12.2010 року, укладений з Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський ОСОБА_4»;
-стягнути на її користь з ОСОБА_2 збитки у розмірі 6400 грн.;
-стягнути на її користь солідарно з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський ОСОБА_4» та ОСОБА_2 вартість проведеної почеркознавчої експертизи в сумі 2949,12 грн.
В судове засідання позивач ОСОБА_1 та ї представник не зявилися, в своїх заявах просили суд розглядати справу без їх участі, позовні вимоги підтримують.
Представник відповідача - Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» та відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не зявилися, про місце, дату і час розгляду справи належним чином повідомлені, в звязку з чим, судом проведений заочний розгляд справи.
Суд, дослідивши надані позивачем докази, приходить до наступного.
У відповідності до ст. 509 ЦК України, 1. Зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. 2. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. 3. Зобов'язання має грунтуватися на засадах добросовісності, розумності справедливості.
На підставі ст. 11 ЦК України, підставою для виникнення цивільних прав і обовязків є договори.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що по кредитному договору банк надає грошові кошти позичальнику в розмірі і на умовах, передбачених договором, а позичальник зобовязується повернути кредит і сплатити відсотки за його користуванням.
Згідно наданого договору, 29 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1 начебто, був укладений Договору банківського обслуговування № BL-ЖГ 00007257, відповідно до якого Публічне акціонерне товариство «Всеукраїнський акціонерний банк» надало ОСОБА_1 кредит в розмірі 15 000 гри., на 3 роки, з оплатою 20% річних за користування кредитом.
У відповідності до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.
На підставі вимог ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства.
Частиною 3 ст. 203 ЦК України встановлено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Згідно до вимог ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
У відповідності до висновку судової почеркознавчої експертизи № 2205-15 від 15 липня 2015 року, підписи від імені ОСОБА_1 в графах «Позичальник» та «Особистий підпис позичальника» в договорі банківського обслуговування № BL ЖГ 00007257 від 29.12.2010 - виконані не ОСОБА_1. (а.с. 62)
У відповідності до ст.ст. 10,60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» не надано суду жодного доказу того, що ОСОБА_1 мала намір (волевиявлення) на укладення договору банківського обслуговування, отримувала грошові кошти, особисто сплачувала платежі у відповідності до умов договору.
Оскільки судом встановлена відсутність волевиявлення ОСОБА_1 на укладення договору банківського обслуговування, у відповідності до ч.3 ст. 203, ст. 215 ЦК України, зазначений договір є недійсним, в звязку з чим, позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
На обґрунтування позовних вимог позивач посилалася також на норми ст. 230 ЦК України, в звязку з чим, суд приходить до наступного.
У відповідності до ч.1 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування.
Згідно до вимог ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.
Таким чином, для визнання правочину недійсним на підставі ст. 230 ЦК України необхідно, щоб сторони правочину мали намір (волевиявлення) на укладення такого правочину, але одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення.
Оскільки судом встановлена відсутність волевиявлення позивача на укладення договору банківського обслуговування, суд приходить до висновку, що посилання позивача на вимоги ст. 230 ЦК України є необґрунтованими.
Як зазначалося вище, позивач ОСОБА_1 просила суд стягнути на її користь з ОСОБА_2 збитки у розмірі 6400 грн.
У відповідності до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно вимог ч.2 ст. 22 ЦК України, збитками є: втрати, яких особа зазнала у звязку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Як зазначає позивач, грошові кошти в сумі 500 грн., 2000 грн. та 900 грн. були перераховані нею та членами її сімї працівнику банку ОСОБА_3.
В звязку з наведеним, позивач не довела наявності підстав для стягнення на її користь з ОСОБА_2 зазначених грошових коштів та в задоволенні зазначених вимог належить відмовити.
На підставі ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалене рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати.
Згідно наданих доказів, позивач поніс судові витрати в сумі: оплата проведення почеркознавчої експертизи - 2949,12 грн., які підлягають стягненню з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк».
Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 213-215, 224-226 ЦПК України, суд,
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Визнати недійсним Договір банківського обслуговування № BL-ЖГ 00007257, укладений 29 грудня 2010 року між Публічним акціонерним товариством «Всеукраїнський акціонерний банк» та ОСОБА_1.
В задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі 2949,12 грн. (дві тисячі девятсот сорок девять грн. 12 коп.)
Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Всеукраїнський акціонерний банк» на користь держави судові витрати в сумі 551,20 грн. (пятсот пятдесят одна грн. 20 коп.)
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заява про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
Суддя Д.І. Городецький