Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_3 на дії державного виконавця Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції ОСОБА_4 та скасування постанови про відкриття виконавчого провадження, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду зі скаргою, у якій просив визнані неправомірними дії державного виконавця Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Паращака М.Т. та скасувати постанову про відкриття виконавчого провадження від 22 квітня 2013 року.

Свої вимоги мотивував тим, що 22 квітня 2013 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Паращаком М.Т. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 2-127/2006, виданим 13 листопада 2006 року. Вважає, що державний виконавець не мав права відкривати виконавче провадження, оскільки стягувач пропустив строк пред'явлення виконавчого документа до виконання понад 4 роки.

Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 17 липня 2014 року скаргу ОСОБА_3 задоволено. Визнано дії державного виконавця відділу Державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Паращака М.Т. при винесенні постанови № ВП 3764895 від 22 квітня 2013 року про відкриття виконавчого провадження неправомірними. Скасовано постанову від 22 квітня 2013 року № ВП 3764895 про відкриття виконавчого провадження, винесену державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції Паращаком М.Т.

Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року скасовано ухвалу суду першої інстанції та постановлено нову про відмову у задоволенні скарги.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просить скасувати оскаржуване судове рішення та залишити в силі ухвалу місцевого суду.

Касаційна підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Статтею 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Таким вимогам закону судове рішення суду апеляційної інстанції не відповідає.

Згідно зі ст. 383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Задовольняючи скаргу ОСОБА_3, суд першої інстанції, пославшись на те, що виконавчий лист від 13 листопада 2006 року № 2-127/2006, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь Українсько-німецького СП у формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер ГМБХ (ІСМ)» безпідставно отриманої суми коштів в розмірі 139 086 грн 36 коп., надійшов на виконання лише 18 квітня 2013 року, тобто після спливу річного строку, встановленого законом, дійшов висновку, що державним виконавцем при винесенні постанови від 22 квітня 2013 року про відкриття виконавчого провадження проведено виконавчі дії не у спосіб та не в порядку, встановлених виконавчим документом і Законом України «Про виконавче провадження», в редакції, чинній на день винесення постанови.

Скасовуючи ухвалу місцевого суду та постановляючи нову про відмову у задоволенні скарги, апеляційний суд виходив із правомірності дій державного виконавця при винесенні постанови від 22 квітня 2013 року про відкриття виконавчого провадження.

З такими висновками суду апеляційної інстанції погодитись не можна.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України «Про виконавче провадження», ст. 17 якого встановлено, що примусове виконання рішень державною виконавчою службою здійснюється на підставі виконавчих документів, визначених цим Законом, зокрема на підставі виконавчих листів, виданих судом.

Згідно зі ст. 25 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов'язаний прийняти до виконання виконавчий документ і відкрити виконавче провадження, якщо не закінчився строк пред'явлення такого документа до виконання, він відповідає вимогам, передбаченим цим Законом, і пред'явлений до виконання до відповідного органу державної виконавчої служби. Державний виконавець протягом трьох робочих днів з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження.

Судом установлено, що 18 квітня 2013 року до відділу державної виконавчої служби Дрогобицького міськрайонного управління юстиції надійшов на виконання виконавчий лист від 13 листопада 2006 року, виданий Дрогобицьким міськрайонним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_3 на користь Українсько-Німецького СП у формі ТзОВ «Інтернешнл Каттер Манюфекчерер» ГМБХ(ІСМ) безпідставно отриманої суми коштів в розмірі 139 086 грн 36 коп.

22 квітня 2013 року державним виконавцем Державної виконавчої служби Дрогобицької міськрайонного управління юстиції Паращаком М.Т. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження за вказаним вище виконавчим листом.

Із матеріалів справи, зокрема виконавчого листа від 04 квітня 2006 року, вбачається, що 21 січня 2009 року винесено постанову про повернення виконавчого листа стягувачеві на підставі п. 1 ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», стягнення не проводилось (а. с. 16).

Відтак строк пред'явлення виконавчого документа до виконання починався із 21 січня 2009 року і закінчувався 21 січня 2012 року.

Пред'явивши виконавчий документ у квітні 2013 року, стягувач тим самим пред'явив його через 4,2 роки з моменту винесення постанови про повернення йому виконавчого листа.

Апеляційний суд, вирішуючи спір, свої висновки мотивував наявністю постанов про повернення виконавчого листа стягувачеві від 30 квітня і 05 листопада 2012 року та зазначив, що на їх підставі термін пред'явлення виконавчого листа до виконання встановлювався до 05 листопада 2013 року.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 11 постанови від 18 грудня 2009 року № 11 «Про судове рішення у цивільній справі», у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів, розрахунки, з яких суд виходив при задоволенні грошових та інших майнових вимог. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60 ЦПК).

Згадана вище постанова від 05 листопада 2012 року, на яку суд послався, у матеріалах даної справи відсутня, тобто рішення суду ґрунтуються на доказах, які не були досліджені у судовому засіданні.

Крім того, суд не звернув уваги на те, що 09 березня 2011 року були внесені зміни до ст. 22 Закону України «Про виконавче провадження».

За таких обставин ухвала суду апеляційної інстанції не може вважатись законною і обґрунтованою та в силу ст. 342 ЦПК України підлягає скасуванню за направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 342 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Львівської області від 21 січня 2016 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф. Хопта

В.А. Черненко

С.П. Штелик