АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження № 22-ц/790/1192/16 Головуючий 1 інстанції -
Категорія: майнові Доповідач - Швецова Л.А.
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого : Швецової Л.А.,

суддів : Малінської С.М., Яцини В.Б.,

за участі секретаря : Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2

на рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року

у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про усунення перешкод у здійсненні права власності та вселення та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 про визначення порядку користування, -

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2014 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить 1/2 частка, відповідачу ОСОБА_2 1/6 частка, а відповідачу ОСОБА_4 1/3 частка квартири АДРЕСА_1. Відповідачі перешкоджали позивачу у здійсненні ним права користування та розпорядження належною позивачу часткою вказаної квартири. З цих підстав позивач просив усунути перешкоди у здійсненні права власності, вселення до житлового приміщення та зобовязання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням.

Відповідачем за первісним позовом ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву, в якій вона просила суд визначити порядок користування квартирою, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2, та виділити ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у користування житлову кімнату № 7, а відповідачу ОСОБА_3 кімнату № 6. Кухню № 5, коридор № 1, ванну кімнату № 4, вбиральню № 3 та вбудовану шафу № 2 залишити у спільному користуванні співвласників.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 задоволено.

Вселено ОСОБА_3 до квартири АДРЕСА_3.

Зобовязовано ОСОБА_2 та ОСОБА_4 не чинити ОСОБА_3 перешкоди для проживання та користування квартирою № 23 в будинку № 90 по проспекту П'ятдесятиріччя ВЛКСМ у м. Харкові.

В задоволені зустрічної позовної заяви ОСОБА_2 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 відмовити.

Не погодившись із вказаним вище рішенням суду першої інстанції ОСОБА_2 звернулася з апеляційною скаргою, в якій просить суд скасувати рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року та ухвалити нове рішення, яким в позові ОСОБА_3 відмовити, а її зустрічний позов задовольнити в повному обсязі.

Обґрунтовуючи свої апеляційні доводи апелянт зазначила, що при вирішенні первісного позову ОСОБА_3, суд не в повній мірі встановив і врахував обставини справи, і необґрунтовано вселив ОСОБА_3 в квартиру, не враховуючи, що проживати можна лише у житлових кімнатах, однак суд не визначив, у які саме приміщення квартири вселено позивача за первісним позовом

Заслухавши доповідь судді, пояснення сторін, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що позивачем були заявлені у суді першої інстанції, дослідивши матеріали справи, судова колегія приходить до наступного:

Розглядаючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази у їх сукупності, встановив фактичні обставини по справі, правильно визнав юридичну природу спірних правовідносин, що виникли між сторонами і закон, що їх регулює.

По справі достовірно встановлено та не заперечується сторонами, що позивачу ОСОБА_3 на праві приватної власності належить 1/2 частка, відповідачу ОСОБА_2 1/6 частка, а відповідачу ОСОБА_4 1/3 частка квартири АДРЕСА_3.

Так, позивач є власником 1/3 частини квартири на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 01.06.2010 року та на 1/6 частину квартири АДРЕСА_3 на підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 11 квітня 2014 року, залишеного без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.05.2014 року.

Частина 1 ст. 319 ЦК України передбачає, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, крім як у випадках та порядку встановлених законом.

З матеріалів справи вбачається, що позивач зареєстрований у ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідачі перешкоджають позивачу користуватися належною йому частиною квартири, про що свідчить відповідь Московського РВ ХМУ ГУМВСУ в Харківській області від 02.12.2014 року, з якої вбачається, представник позивача звертався до правоохоронних органів із заявою про перешкоджання із боку відповідача ОСОБА_2 у проживанні позивача.

Згідно ст. ст. 356, 358, 364 ЦПК України власність двох чи більше осіб із зазначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою.

Судова колегія погоджується з висновком районного суду стосовно того, що зустрічні позовні ОСОБА_2 не підлягають задоволенню, оскільки визначити порядок користування квартирою з урахуванням часток їх співвласників не можливо, з позовом щодо виплати компенсації її частки, ОСОБА_2 не зверталась.

Згідно зі ст.ст. 10, 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.

Відповідно до ст. 308 ЦПК України суд апеляційної інстанції відхиляє апеляційну скаргу, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Доводи апеляційної скарги є несуттєвими, рішення суду, прийняте по суті цивільно-правового спору не спростовують і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Таким чином, з огляду на викладене та керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 308, 313 - 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 23 грудня 2015 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає чинності негайно, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів із дня її проголошення.

Головуючий:

Судді: