Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Арапіної Н.Є.

з секретарями Бондаревої Ю.Ю., Бурячек О.В., Рудь Н.В.

за участі

представника позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представника відповідачів ОСОБА_3,

ОСОБА_4, ОСОБА_5 ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Києва цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 за участю третьої особи приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон Вікторії Олександрівни про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним,

в с т а н о в и в:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 за участю третьої особи приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон Вікторії Олександрівни про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним. Свої вимоги мотивувала тим, що 23 лютого 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вартістю 1078600,00 грн., який посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О. Внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з іншою фактично між сторонами укладено договір дарування, тому що документів, які б підтверджували розрахунок між сторонами у спірному договорі, не надано. Згідно з постановою НБУ № 210 від 06 червня 2013 року, якщо сума розрахунку між фізичними особами за договором купівлі-продажу, який підлягає нотаріальному посвідченню, перевищує 150000,00 грн., в безготівковій формі здійснюються всі розрахунки незалежно від розміру кожного платежу. У спірному договорі такої вимоги не дотримано, позивач просила визнати договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 23 лютого 2015 року між ОСОБА_8 та ОСОБА_3 недійсним.

Позивач у судове засідання не з'явився, хоча повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_1

Представник позивача ОСОБА_1 в судовому засіданні підтримав позовні вимоги. Дав пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснив, що позивач знаходилась у фактичних шлюбних відносинах із відповідачем ОСОБА_2 та була зареєстрована у спірній квартирі. Укладення договору купівлі-продажу позбавило позивача права користування спірною квартирою.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав. Пояснив, що зі змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року вбачається, що позивач не має права користування спірною квартирою. Більш того, позивач не є стороною договору купівлі-продажу, тому не набула права вимагати визнання цього договору недійсним.

Відповідачі ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4 у судове засідання не з'явилися, хоча повідомлені належним чином про час та місце розгляду справи. Представництво інтересів здійснював ОСОБА_2

Представник відповідачів ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 - ОСОБА_2 позовні вимоги не визнав, підтримав пояснення відповідача ОСОБА_2

Третя особа приватний нотаріус Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О. у судове засідання не з'явилася, хоча повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що позивач не мала права на оспорювання договору купівлі-продажу, оскільки не є стороною за договором купівлі-продажу та не має права власності на квартиру, що була предметом вказаного правочину. Під час укладання договору купівлі-продажу квартири сторони підтвердили повний розрахунок за вказану квартиру, що вбачається з п. 2.1 оспорюваного договору купівлі-продажу квартири, згідно з яким сторони дійшли згоди, що вартість квартири становить 1 078 600,00 грн., які продавець отримав від покупця до посвідчення договору відповідно до вимог чинного законодавства. Також норми Закону України «Про нотаріат» не містять положень, які зобов'язували б нотаріусів при посвідченні договорів купівлі-продажу нерухомого майна вимагати у сторін договору документи, підтверджуючі безготівковість розрахунку, не передбачено обов'язкове зберігання цих платіжних документів у архівних справах нотаріуса. Твердження позивача про недоведеність розрахунку при укладенні договору є припущенням.

Дослідив матеріали справи, суд встановив наступні обставини справи.

Згідно договору дарування, посвідченого 17 січня 2002 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Стичинською Г.М. та зареєстрованого в реєстрі за № 89, власником квартири АДРЕСА_1, є ОСОБА_8 (а.с. 122,123, 147-150).

Згідно нотаріально посвідченої довіреності від 09 лютого 2013 року ОСОБА_8 уповноважив ОСОБА_2 бути його представником з усіма повноваженнями, зокрема, в органах нотаріату з питань відчуження (купівлі-продаж, міна, рента) (а.с.125-127, 128, 129).

23 лютого 2015 року між ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_3 було укладено договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 вартістю 1 078 600,00 грн., посвідчений нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О., зареєстрований в реєстрі за № 148 (а.с. 118-121, 125).

ІНФОРМАЦІЯ_1 року помер ОСОБА_8 (а.с.192).

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право власності на квартиру АДРЕСА_1 зареєстровано за ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 23 лютого 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О. (а.с 81-82).

Згідно звіту від 02 лютого 2015 року про незалежну оцінку майна - трикімнатної квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_2, вартість квартири станом на 02 лютого 2015 року складає у сумі 1 078 600,00 грн. (а.с.131-140, 141, 142, 143-147).

23 лютого 2015 року відповідач ОСОБА_3 звернулася до приватного нотаріусу Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О. із заявою, що їй відомо про проживання та реєстрацію ОСОБА_10 та ОСОБА_6 у спірній квартирі, а також про відсутність осіб, які могли б поставити питання про визнання за ними права власності на грошові кошти, витрачені на купівлю майна, в тому числі відповідно до ст. ст. 60-70, 74,97 СК України (а.с. 151, 156).

23 лютого 2015 року представник ОСОБА_8 - ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріусу Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О. із заявою, що договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 не суперечить правам та інтересам малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних дітей та не порушує їх право користування вказаним майном, а також про відсутність осіб, які могли б порушити питання про визнання за ними права власності на спірну квартиру, або грошові кошти, отримані від продажу майн, у тому числі відповідно до ст. ст. 60-70, 74,97 СК України (а.с.152, 153).

23 лютого 2015 року представник ОСОБА_8 - ОСОБА_2 звернувся до приватного нотаріусу Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О. із заявою, якою стверджено отримання ОСОБА_8 грошових коштів у розмірі 1 078 600,00 грн. до підписання договору купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 (а.с.158).

Згідно довідки Публічного акціонерного товариства «А-Банк» від 23 лютого 2015 року повідомлено, що 23 лютого 2015 року у відділенні № 161 ПАТ «А-Банк» було внесено грошові кошти на рахунок ОСОБА_8 від ОСОБА_3 в загальній сумі 1 078 600,00 грн. за продаж нерухомості за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.169).

Статтею 655 ЦК України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.

Згідно ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому.

Згідно ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі.

Підставою для визнання договору купівлі-продажу квартири, що розташована за адресою: АДРЕСА_4, укладеного 23 лютого 2015 року між ОСОБА_2, який діяв від імені ОСОБА_8, та ОСОБА_3, посвідченого нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон В.О., зареєстрований в реєстрі за № 148 зазначено, що між сторонами було укладено фактично договір дарування, тобто правочин є удаваним. Крім того, відповідач ОСОБА_2 не мав достатніх повноважень для укладення договору дарування, оскільки у довіреності не зазначено ім»я обдарованого.

Відповідно до п.2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" судам необхідно враховувати, що згідно із статтями 4, 10 та 203 ЦК зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом (пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними»).

Положеннями ч. 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу.

При цьому, відповідно до вимог ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили.

В п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" роз»яснено судам, що за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК , можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний.

Відповідно до положень ст.ст. 316-319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається майном на власний розсуд, в тому числі відповідно до ст. 237 та ст. 239 ЦК України він має право діяти і через свого представника під час укладення правочину, якого наділив відповідними повноваженнями у встановленому законом порядку.

Згідно ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування.

Згідно ст. 718 ЦК України дарунком можуть бути рухомі речі, в тому числі гроші та цінні папери, а також нерухомі речі. Дарунком можуть бути майнові права, якими дарувальник володіє або які можуть виникнути у нього в майбутньому.

Згідно ст. 719 ЦК України договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

Позивач посилалась на те, що її позбавлено права користування спірною квартирою, в якій вона зареєстрована разом з ОСОБА_10 (а.с.130) та рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою та зняття з реєстраційного обліку задоволено: усунуто перешкоди у здійсненні права користування та розпорядженням квартирою АДРЕСА_1 шляхом зняття ОСОБА_6 та ОСОБА_10 з реєстраційного обліку зазначеної квартири (а.с. 92-94), 25 грудня 2015 року ухвалою Апеляційного суду м. Києва рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року залишено без змін (а.с. 95-98).

Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Зі змісту рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 12 листопада 2015 року вбачається, що задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_6, ОСОБА_10, третя особа Дніпровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в місті Києві про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні квартирою та зняття з реєстраційного обліку суд виходив з того, що право власності позивача порушено відповідачами, оскільки будь-яких угод з приводу користування спірною квартирою не укладали та не є членами сім"ї позивача.

Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

За вказаних обставин, позивачем не доведено, у чому саме полягає порушення відповідачами прав позивача при укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири.

Тому у задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 за участю третьої особи приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон Вікторії Олександрівни про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним слід відмовити.

При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України "Про судовий збір" (а.с.6).

Керуючись ст.ст. 203, 215, ч.1 ст. 235, ч.ч.1,3 ст. 237, ст. 239, 316, 317, 318, 319, 717, 718, 719 ЦК України, п. 2, 7, 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними", ст.ст. 10, 11, 60, 61, 212, 213, 215, 218 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 до ОСОБА_3, ОСОБА_5, ОСОБА_4, ОСОБА_2 за участю третьої особи приватного нотаріуса Кіровоградського міського нотаріального округу Малогон Вікторії Олександрівни про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним відмовити.

Повний текст рішення виготовлений 14 червня 2016 року.

Рішення може бути оскаржене в Апеляційний суд м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо судове рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Н.Є.Арапіна