Провадження 4-с/185/11/16
У Х В А Л А

18 лютого 2016 року м. Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Бабій С.О., за участю секретаря судового засідання Шмик К.Д., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за скаргою ОСОБА_1 на постанову начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 15.04.2015 року та на постанову про відновлення виконавчого провадження державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 15.04.2015 року, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

В С Т А Н О В И В :

23 квітня 2015 року (як вбачається із відбитка штемпеля установи звязку на конверті поштового відправлення) ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на постанову начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 15.04.2015 року та на постанову про відновлення виконавчого провадження державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 15.04.2015 року, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5. Своєю скаргою, в редакції від 21.05.2015 р. (а.с.14-17) просив визнати неправомірною та зобовязати начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 скасувати постанову від 15.04.2015 року про скасування процесуального документу постанови про закінчення виконавчого провадження №45829612 від 03.03.2015 року, визнати неправомірною та зобовязати начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 скасувати постанову державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 про відновлення виконавчого провадження №45829612 від 15.04.2015 року.

В обґрунтування скарги посилався на те, що на підставі рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5 стягнуто аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно починаючи з 13 грудня 2012 року та до закінчення ОСОБА_5 навчання, тобто до червня 2014 року. 16 червня 2014 року ОСОБА_1 повністю виконав рішення суду, що підтверджується квитанціями банку, про що повідомив державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління. 03.03.2015 року була винесена постанова про закінчення виконавчого провадження. 15.04.2015 року начальник Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 скасував вказану постанову про закінчення виконавчого провадження №45829612, 15.04.2015 року державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 відновив виконавче провадження №45829612.

В судове засідання заявник, субєкти оскарження начальник Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2, державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3, заінтересована особа, ОСОБА_5 не зявились, про дату, час та місце розгляду скарги повідомлені належним чином. Від заінтересованої особи ОСОБА_4 надійшла заява про розгляді справи без її участі, у задоволенні скарги просить відмовити.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Згідно ст.383 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши чи діяв державний виконавець в межах повноважень відповідно до ст. 11 Закону України Про виконавче провадження, та чи оскаржувані дії вчинені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); своєчасно, тобто протягом розумного строку, суд доходять висновку, що оскаржувані дії державного виконавця щодо винесення оскаржуваних постанов відповідають закону.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що Павлоградським міськрайонним судом Дніпропетровської області 28 липня 2014 року видано виконавчий лист №429/12627/12 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно починаючи з 13.12.2012 року та до закінчення нею навчання, тобто до червня 2014 року (а.с.62).

03.03.2015 року державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції виконавче провадження з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа було закінчено у звязку сплатою аліментів в повному обсязі, відсутністю заборгованості на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.95, звор.бік).

15.04.2015 року своєю постановою начальник Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 скасував постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.03.2015 року, 15.04.2015 року державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 відновив виконавче провадження №45829612 з примусового виконання вищевказаного виконавчого листа. (а.с.5).

15 квітня 2015 року державний виконавець Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 було відновлено виконавче провадження №45829612 з примусового виконання виконавчого листа №429/12627/12 від 28 липня 2014 року, виданого Ленінським районним судом м.Дніпропетровськапро стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 на утримання ОСОБА_5, яка продовжує навчання, аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно починаючи з 13 грудня 2012 року та до закінчення нею навчання, тобто до червня 2014 року (а.с.6).

Відповідно до п.1 ч.1 ст.19 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV державний виконавець відкриває виконавче провадження на підставі виконавчого документа, зазначеного в статті 17 цього Закону за заявою стягувача або його представника про примусове виконання рішення.

Відповідно до п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Згідно з приписами ч.ч. 1, 2 ст.83 Закону України «Про виконавче провадження» контроль за своєчасністю, правильністю і повнотою виконання рішень державним виконавцем здійснюють начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, а також керівник вищестоящого органу державної виконавчої служби. Начальник відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, при здійсненні контролю за рішеннями, діями державного виконавця під час виконання рішень має право у разі, якщо вони суперечать вимогам закону, своєю постановою скасувати постанову або інший процесуальний документ (або їх частину), винесені у виконавчому провадженні державним виконавцем, визнати недійсним складений державним виконавцем акт, зобов'язати державного виконавця провести виконавчі дії в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.51 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа стягувачу визнана судом незаконною чи скасована начальником відділу, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець, або керівником відповідного органу державної виконавчої служби або якщо до державного виконавця надійшло рішення суду про скасування заходів до забезпечення позову, а також у разі повернення виконавчого документа з іншого відділу державної виконавчої служби, виконавче провадження підлягає відновленню протягом трьох робочих днів з дня надходження рішення суду, виконавчого документа чи постанови керівника відповідного органу державної виконавчої служби. Про відновлення виконавчого провадження державний виконавець виносить постанову, копії якої не пізніше наступного дня надсилаються до суду, який визнав незаконною постанову державного виконавця, сторонам, а також органу (посадовій особі), який видав виконавчий документ.

ОСОБА_1 посилається на виконання ним рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05 червня 2014 року про стягнення з нього аліментів на утримання ОСОБА_5 на користь ОСОБА_4. Проте, згідно квитанцій, виданих ПАТ КБ «Приватбанк», 16.06.2014 року ОСОБА_5 були перераховано грошові кошти в розмірі 25000,37 грн., призначення платежу оплата аліментів з грудня 2012 року по червень 2014 року (а.с.7).

Відповідно до довідки-розрахунку від 05 лютого 2015 року № 6481/24 за виконавчим листом №429/12627/12 щодо заборгованості ОСОБА_1, виданої державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6 нараховано 9 569 грн. 56 коп., сплачено 25 126 грн., борг на 30 червня 2014 року має від'ємне значення (-15 529 грн. 44 коп.), тобто наявна переплата (а.с.96).

Відповідно до довідки-розрахунку від 05 квітня 2015 року № 19218/24 за виконавчим листом №429/12627/12, виданої державним виконавцем Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_6, борг ОСОБА_1 станом на 30 червня 2014 року становить 9 569 грн. 56 коп. (а.с.60).

Розбіжність у розмірі сум заборгованості, визначених у вищезазначених довідках від 05.02.2015 року та від 05.04.2015 року, відповідно, виникла внаслідок віднесення державним виконавцем коштів у сумі 25126 грн., сплачених 16.06.2014 року скаржником на користь ОСОБА_5, в рахунок платежів на користь стягувача ОСОБА_4 До того ж, як встановлено судом, фактично ОСОБА_5 було отримано 25000,37 грн.

Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року у цивільній справі № 640/11461/15-ц позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5, третя особа: ОСОБА_4 про стягнення помилково перерахованих коштів, інфляційних витрат та відсотків за користування цими коштами, у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про стягнення помилково перерахованих коштів та судових витрат було відмовлено (а.с. 224-229).

Апеляційна інстанція не погодилась із рішенням Київського районного суду м. Харкова від 02 грудня 2015 року, ухваленим у справі, який, задовольнивши позов ОСОБА_1 в частині вимог про стягнення з ОСОБА_5 на його користь помилково перерахованих їй грошових коштів у сумі 25126 грн., виходив з того, що спірні грошові кошти набуті нею безпідставно, що вони не є аліментами, оскільки стягувачем аліментів є третя особа ОСОБА_4, а не дочка позивача і третьої особи відповідач ОСОБА_5

Як вбачається із рішення Апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року, позивачем не було доведено, що належні йому грошові кошти у сумі 25126 грн. його дочка ОСОБА_5 отримала внаслідок допущеної ним помилки. Помилка ОСОБА_1 мала місце щодо розрахунку суми заборгованості та обраного ним способу забезпечення повного виконання судового рішення, а не здійснення 16.06.2014 року перерахунку дочці ОСОБА_5 певної суми грошових коштів у якості аліментів, в утриманні якої на період навчання, але не більше ніж досягнення нею 23 річного віку, він зобовязаний приймати участь відповідно до вимог ст.199 Сімейного Кодексу України та рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2014 року.

З урахуванням припису статті 1215 ЦК України, якою передбачено, що не підлягає поверненню безпідставно набуті аліменти, якщо їх виплата проведена фізичною особою добровільно, за відсутністю рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, Апеляційний суд Харківської області дійшов висновку, що позивачем не надано належних та допустимих доказів рахункової помилки з його боку та недобросовісності з боку дочки ОСОБА_5, тому прийняв рішення про відмову у задоволенні цих вимог ОСОБА_1

Окремо Апеляційним судом Харківської області було визначено, що «таке вирішення справи, враховуючи положення ст.ст.192, 195, 197, 198-201 СК України, ст.539 ЦК України та ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», не перешкоджає позивачу ОСОБА_1 звертатися до державного виконавця з вимогою про встановлення суми заборгованості по виконанню рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2014 року з урахуванням отримання повнолітньою, дієздатною дочкою ОСОБА_5 направлених ним 16.06.2014 року грошових коштів у розмірі 25126 грн. у якості аліментів на її утримання, а також звертатися до суду, згідно вимог ст.3 ЦПК України.».

Відтак, на час винесення субєктами оскаржування - начальником Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 постанови від 15.04.2015 року про скасування процесуального документу постанови про закінчення виконавчого провадження №45829612 від 03.03.2015 року, а також постанова державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 про відновлення виконавчого провадження №45829612 від 15.04.2015 року були винесені на законних підставах, з вимогою про встановлення суми заборгованості по виконанню рішення апеляційного суду Дніпропетровської області від 05.06.2014 року з урахуванням отримання повнолітньою, дієздатною дочкою ОСОБА_5 направлених ним 16.06.2014 року грошових коштів, скаржник не звертався, проте не позбавлений можливості здійснити це на даний час, із врахуванням обставин, встановлених рішенням Апеляційного суду Харківської області від 10 лютого 2016 року, та відповідно до п.9 ст. ст.74 Закону України «Про виконавче провадження», за якою спір щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом.

За правилами частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до ст.1 Закону України „Про виконавче провадження" виконавче провадження, як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, зазначених у цьому Законі, спрямованих на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які здійснюються на підставах, у спосіб та в межах повноважень, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, виданими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

П. 1 ч. 2 ст.11 Закону України Про виконавче провадження передбачено обовязок державного виконавця здійснювати заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 1 статті 6 Закону України Про виконавче провадження передбачено, що державний виконавець зобов'язаний використовувати надані йому права відповідно до закону і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних і юридичних осіб.

Виходячи з вищенаведеного, скарга ОСОБА_1 на постанову начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 15.04.2015 року та на постанову про відновлення виконавчого провадження державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 15.04.2015 року, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5, задоволенню не підлягає.

У звязку з вищевикладеним та керуючись ст.ст. 383, 387, 388 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :

Скаргу ОСОБА_1 на постанову начальника Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_2 від 15.04.2015 року та на постанову про відновлення виконавчого провадження державного виконавця Ленінського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції ОСОБА_3 від 15.04.2015 року, заінтересовані особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5 залишити без задоволення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала суду, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана апеляційному суду Дніпропетровської області через Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом п'яти днів з дня її проголошення. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.О. Бабій