У х в а л а

іменем україни

08 червня 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Дем'яносова М.В.,

суддів: Леванчука А.О.,

Маляренка А.В.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Ужгородської міської поліклініки про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, за касаційною скаргою Ужгородської міської поліклініки на рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Ужгородської міської поліклініки про визнання незаконним звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, посилаючись на те, що в період з 01 липня 2008 року по 03 лютого 2015 року працювала в Ужгородській міській поліклініці. Зокрема, з 04 січня 2010 року по 03 лютого 2015 року вона працювала на посаді лікаря-профпатолога відділення профілактики на 0,5 ставки міського профпатолога та 0,5 ставки за спец коштами лікаря-терапевта.

02 лютого 2015 року ОСОБА_2 написала заяву про надання їй щорічної невикористаної (14 календарних днів за минулий рік та 17 календарних днів за поточний рік, а всього 31 календарний день) профвідпустки та відправила кур'єром в Ужгородську міську поліклініку. Згодом ОСОБА_2 повідомили, що в отриманні такої відпустки їй було відмовлено та повідомлено, що вона є в наказі по Облздраввідділу про направлення її на НАТОвські навчання в Військову медичну академію.

ОСОБА_2 02 лютого 2015 року написала заяву, в якій просила звільнити її з 0,5 ставки лікаря-терапевта за спец коштами відділу профілактики з 03 лютого 2015 року.

02 лютого 2015 року позивач звернулася до медичного закладу за допомогою, в зв'язку з чим їй 02 лютого 2015 року було відкрито лікарняний, який було закрито 11 лютого 2015 року та рекомендовано стати до роботи з 12 лютого 2015 року.

03 лютого 2015 року ОСОБА_2 подала заяву про відкликання своєї заяви про звільнення від 02 лютого 2015 року.

12 лютого 2015 року позивач з'явилася в Ужгородську міську поліклініку та офіційно подала заяву про відкликанням своєї заяви про звільнення від 02 лютого 2015 року, до якої додала оригінал листка непрацездатності серії АГЦ № 372638 виданого Ужгородським міським центром первинної медико-санітарної допомоги, за період перебування на лікарняному з 02 лютого 2015 року по 11 лютого2015 року.

Однак, ОСОБА_2 було повідомлено про те, що її звільнено з роботи з 03 лютого 2015 року за угодою сторін, при цьому розрахунок не проведено, а трудову книжку вона отримала 24 лютого 2015 року.

ОСОБА_2 просила позовні вимоги задовольнити.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року в задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 02 грудня 2015 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким позовні вимоги задоволено.

Визнано незаконним звільнення ОСОБА_2

Поновлено ОСОБА_2 на посаді лікаря проф-патолога і лікаря проф-патолога-терапевта відділення профілактики Ужгородської міської поліклініки.

Стягнуто з Ужгородської міської поліклініки на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18 751,20 грн.

Вирішено питання про судові витрати у справі.

У касаційній скарзі Ужгородської міської поліклініки просить скасувати рішення апеляційного суду, мотивуючи свою вимогу порушенням судом норм процесуального права й неправильним застосуванням норм матеріального права, та залишити в силі рішення суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 6 листопада 1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам необхідно мати на увазі, що при домовленості між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом про припинення трудового договору за п.1 ст. 36 КЗпП (за згодою сторін) договір припиняється в строк, визначений сторонами. Анулювання такої домовленості може мати місце лише при взаємній згоді про це власника або уповноваженого ним органу і працівника.

Сама по собі згода власника або уповноваженого ним органу задовольнити прохання працівника про звільнення до закінчення строку попередження не означає, що трудовий договір припинено за п. 1 ст. 36 КЗпП, якщо не було домовленості сторін про цю підставу припинення трудового договору. В останньому випадку звільнення вважається проведеним з ініціативи працівника (ст. 38 КЗпП).

У п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» роз'яснено, що при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням), і перевіряти їх відповідність законові. Суд не вправі визнати звільнення правильним виходячи з обставин, з якими власник або уповноважений ним орган не пов'язували звільнення. Якщо обставинам, які стали підставою звільнення, в наказі (розпорядженні) дана неправильна юридична кваліфікація, суд може змінити формулювання причин звільнення і привести його у відповідність з чинним законодавством про працю.

Встановивши те, що звільнення позивача відбулося з порушенням передбаченого статутом порядку звільнення, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про поновлення позивача на роботі.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права і порушення норм процесуального права при його ухваленні та в основному зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Ужгородської міської поліклініки відхилити, рішення апеляційного суду Закарпатської області від 21 березня 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: М.В. Дем'яносов

Судді: А.О. Леванчук

А.В.Маляренко