Справа № 306/1991/14-ц
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

16 листопада 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Закарпатської області в складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів МАЦУНИЧА М.В., ІГНАТЮКА Б.Ю.

при секретарі ШУКАЛЬ О.Я.

за участю сторін розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді цивільну справу за позовом прокурора Свалявського району Закарпатської області ОСОБА_1 в інтересах держави в особі Солочинської сільської ради Свалявського району до ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки власнику, за апеляційною скаргою заступника прокурора Закарпатської області І. Римарука на рішення Свалявського районного суду від 16 червня 2015 року, -

в с т а н о в и л а :

11.07.2014 прокурор Свалявського району В. Свистак звернувся в інтересах держави в особі Солочинської сільської ради Свалявського району до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи наступним.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014 скасовані рішення Солочинської сільської ради:

20-ї сесії 2-го скликання від 27.12.2003 про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біласовиця» гр-ну ОСОБА_3;

23-ї сесії 2-го скликання від 25.04.2004 про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7;

24-ї сесії 2-го скликання від 29.06.2004 про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біласовиця» громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10;

26-ї сесії 2-го скликання від 16.09.2004 про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2;

визнано недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, зареєстрований 20.10.2004 за № 400, виданий ОСОБА_2, та скасовано його державну реєстрацію.

Цим рішенням суду встановлено, що земельні ділянки були надані у власність громадянам у порядку, передбаченому ст. 118 ч.ч. 1, 2 ЗК України, як таким, що раніше користувалися ними. Однак, фактично громадяни цими ділянками не користувалися до отримання їх у власність, зокрема, не були власниками земельних часток (паїв), їм відповідним порядком ці ділянки не розподілялися. Тому зазначені громадяни не мали права на одержання земельних ділянок у власність із наведених підстав і могли одержати земельні ділянки в порядку, передбаченому ст. 118 ч.ч. 6-10 ЗК України.

У подальшому ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9 і ОСОБА_10 продали одержані земельні ділянки ОСОБА_2 на підставі договорів, укладених 30.07.2004.

Оскільки рішення Солочинської сільської ради про передачу у власність земельних ділянок названим громадянам скасовані судом, слід дійти висновку, що землю цим особам було надано незаконно, як незаконним є розпорядження землею указаними громадянами, а тому вона вибула з володіння територіальної громади поза її волею. Недійсним визнано судом і державний акт на землю, що був виданий ОСОБА_2

Посилаючись на ці обставини, на неправомірність набуття права власності на землю ОСОБА_2, на правила витребування майна з незаконного володіння добросовісного набувача майна, встановлені ст. 387, ст. 388 ч. 1 п. 3 ЦК України, та виходячи з правил представництва прокурором інтересів держави в особі сільської ради, позивач просив повернути до земель запасу Солочинської сільської ради земельну ділянку площею 0,6124 га, вартістю 2523,54 грн в урочищі «Біласовиця» с. Солочин Свалявського району з користування ОСОБА_2

Рішенням Свалявського районного суду від 16.06.2015 у позові відмовлено.

Прокурор, діючи в інтересах Солочинської сільської ради, ставить в апеляції питання про скасування рішення суду та задоволення позову, вважає рішення ухваленим із порушенням норм матеріального та процесуального права. Вказує, зокрема, що позиція в справі Солочинської сільради, яка не підтримала позов прокурора, не позбавляє прокурора на подачу та підтримання такого позову в інтересах держави. Суд не мав підстав для відхилення доводів позову щодо необхідності витребування майна з чужого незаконного володіння, оскільки майно, яке вибуло з власності територіальної громади на підставі рішення, що в подальшому було скасоване, є таким, що вибуло з власності поза волею власника, а витребування майна від набувача є належним способом захисту права, який застосовується у випадку відсутності між позивачем і відповідачем зобовязально-правових відносин.

У письмових запереченнях на апеляцію відповідач ОСОБА_2, від імені та в інтересах якого діє адвокат ОСОБА_11, скаргу не визнав, просить її відхилити як необґрунтовану, рішення суду залишити без змін. Зазначає, зокрема, що добросовісно, на підставі чинних договорів купівлі-продажу, укладених за відсутності будь-яких правових перешкод для цього, набув у власність земельну ділянку, право на землю оформлене, наведених прокурором підстав для витребування земельної ділянки немає.

Заслухавши доповідь судді, пояснення: прокурора Яроша Р.І., який апеляцію підтримав, представника відповідача ОСОБА_2 адвоката ОСОБА_11, який скаргу не визнав, розглянувши справу за правилами ст. 305 ч. 2 ЦПК України за відсутності інших учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оглянувши матеріали адміністративної справи № 2а-13/06, цивільної справи № 306/1100/13-ц, обговоривши доводи сторін, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до наступного. У справі встановлені такі факти, обставини та відповідні їм правовідносини, що регулюються нормами законодавства щодо права власності на землю та його захисту в редакції, чинній на час виникнення відповідних юридичних фактів.

На підставі рішень Солочинської сільської ради Свалявського району:

20-ї сесії 2-го скликання від 27.12.2003 «Про передачу земель у приватну власність» гр-нам ОСОБА_3 і ОСОБА_12 були передані безоплатно у приватну власність земельні ділянки в урочищі «Біласовиця» для ведення особистого селянського господарства, відповідно до указаного рішення були 24.07.2004 видані Державні акти на право власності на земельні ділянки:

ОСОБА_3 серії ЗК № 019362 на земельну ділянку площею 0,1400 га, кадастровий № :03:001:0051 (а.с. 152, 153 т. 1, а.с. 34 т. 2 справи № 306/1100/13-ц);

ОСОБА_12 серії ЗК № 019357 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № :03:001:0048 (а.с. 138, 139 т. 1, а.с. 31 справи № 306/1100/13-ц);

23-ї сесії 2-го скликання від 25.04.2004 «Про передачу земель у приватну власність» гр-нам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7 були передані безоплатно у приватну власність земельні ділянки в урочищі «Біласовиця» для ведення особистого селянського господарства, відповідно до указаного рішення були 27.07.2004 видані Державні акти на право власності на земельні ділянки:

ОСОБА_4 серії ЗК № 019363 на земельну ділянку площею 0,0300 га, кадастровий № :03:001:0050 (а.с. 123-125 т. 1, а.с. 30 т. 2 справи № 306/1100/13-ц);

ОСОБА_5 серії ЗК № 019361 на земельну ділянку площею 0,0300 га, кадастровий № :03:001:0047 (а.с. 145, 146 т. 1, а.с. 33 т. 2 справи № 306/1100/13-ц);

ОСОБА_6 серії ЗК № 019356 на земельну ділянку площею 0,1000 га, кадастровий № :03:001:0056 (а.с. 100-102 т. 1, а.с. 28 т. 2 справи № 306/1100/13-ц);

ОСОБА_7 серії ЗК № 019364 на земельну ділянку площею 0,0400 га, кадастровий № :03:001:0049 (а.с. 115, 116 т. 1, а.с. 27 т. 2 справи № 306/1100/13-ц);

24-ї сесії 2-го скликання від 29.06.2004 «Про передачу земель у приватну власність» гр-нам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10 були передані безоплатно у приватну власність земельні ділянки в урочищі «Біласовиця» для ведення особистого селянського господарства, відповідно до указаного рішення були 27.07.2004 видані Державні акти на право власності на земельні ділянки:

ОСОБА_8 серії ЗК № 019360 на земельну ділянку площею 0,0400 га, кадастровий № :03:001:0053 (а.с. 159-161 т. 1, а.с. 29 т. 2 справи № 306/1100/13-ц);

ОСОБА_9 серії ЗК № 019359 на земельну ділянку площею 0,0300 га, кадастровий № :03:001:0055 (а.с. 108, 109 т. 1, а.с. 32 т. 2 справи № 306/1100/13-ц);

ОСОБА_10 серії ЗК № 019358 на земельну ділянку площею 0,0500 га, кадастровий № :03:001:0054 (а.с. 131-133 т. 1, а.с. 35 т. 2 справи № 306/1100/13-ц).

За договорами купівлі-продажу земельних ділянок, посвідченими 30.07.2004 приватним нотаріусом Свалявського районного нотаріального округу ОСОБА_13 за реєстровими №№ 4945, 4950, 4950, 4957, 4960, 4963, 4966, 4971 і 4975, ОСОБА_2 придбав девять зазначених вище земельних ділянок, відповідно, у ОСОБА_12, ОСОБА_10, ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_7, ОСОБА_9, ОСОБА_6, ОСОБА_14 і ОСОБА_5 (а.с. 67-75 т. 1).

16.09.2004 26-а сесія 2-го скликання Солочинської сільської ради прийняла рішення «Про надання земельної ділянки у власність площею 0,0524 га в ур. «Біласовиця»», яким, зокрема: 1. у звязку з продажем земельних ділянок та відсутністю необхідності підїзної дороги, з метою раціонального використання земель перевела колишню підїзну дорогу до викуплених земельних ділянок із земель загального користування до земель сільськогосподарського використання; 2. надала безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,0524 га в урочищі «Біласовиця» (колишню підїзну дорогу до викуплених земельних ділянок) для ведення особистого селянського господарства гр-ну ОСОБА_2 у порядку відведення (а.с. 17 т. 2 справи № 306/1100/13-ц).

Технічну документацію по посвідченню права власності на земельну ділянку загальною площею 0,6124 га в урочищі «Біласовиця» на території Солочинської сільської ради Свалявського району ОСОБА_2 виготовлено у жовтні 2004 року (а.с. 11-47 т. 2 справи № 306/1100/13-ц).

На підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу земельних ділянок та рішення Солочинської сільської ради від 16.09.2004 ОСОБА_2 був 20.10.2004 Солочинською сільською радою виданий Державний акт серії ЗК № 059862 на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, розташовану в с. Солочин, на території Солочинської сільської ради, урочище «Біласовиця», Свалявського району Закарпатської області, призначену для ведення особистого селянського господарства (а.с. 8 т. 1 справи № 2а-13/06).

Таким чином, земельна ділянка, право власності ОСОБА_2 на яку посвідчувалося Державним актом серії ЗК № 059862 від 20.10.2004, як обєкт нерухомості була сформована (утворена) з десяти різних за своїми параметрами земельних ділянок, девять із яких були придбані власником за договорами купівлі-продажу, а одна була надана йому у власність рішенням органу місцевого самоврядування.

Рішенням 27-ї сесії 2-го скликання Солочинської сільської ради від 21.10.2004 «Про надання дозволу на виготовлення проекту зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,6124 га», до якого були внесені зміни рішенням 34-ї сесії 2-го скликання цієї ради від 15.04.2005, ОСОБА_2 надано дозвіл на виготовлення проекту зміни цільового призначення земельної ділянки площею 0,6124 га в урочищі «Біласовиця», що перебуває в його власності, із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової забудови, зобовязано ОСОБА_2 замовити виготовлення, погодження та подання на затвердження відповідного проекту (а.с. 6, 7 т. 1 справи № 2а-13/06).

Технічна документація із землеустрою щодо оформлення документів, що посвідчують право на земельну ділянку (зміна цільового призначення) гр. ОСОБА_2 із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової забудови (будівництво та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд) була виготовлена у червні 2005 року (а.с. 6-15 т. 1 справи № 2а-13/06).

01.09.2005 40-а сесія 2-го скликання Солочинської сільської ради рішенням «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки» затвердила проект зміни цільового призначення земельної ділянки ОСОБА_2 площею 0,6124 га в урочищі «Біласовиця» із земель сільськогосподарського призначення до земель житлової забудови (будівництво та обслуговування жилого будинку) (а.с. 7 т. 1 справи № 2а-13/06).

28.09.2005 Солочинська сільська рада на підставі свого рішення від 01.09.2005 видала ОСОБА_2 Державний акт серії ЗК № 036735 на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, розташовану в с. Солочин, на території Солочинської сільської ради, урочище «Біласовиця», Свалявського району Закарпатської області, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 48 т. 2). Зазначена земельна ділянка із указаним цільовим призначенням зареєстрована в Державному земельному кадастрі із кадастровим № :03:001:0065 за власником ОСОБА_2 (а.с. 75, 76 т. 2).

Отже, попередні власники земельних ділянок (громадяни, які продали земельні ділянки, і територіальна громада с. Солочин в особі сільської ради, яка надала земельну ділянку, прийняла рішення про зміну її цільового призначення та видала відповідні документи) діючи на відповідний час за правилами ст.ст. 11-13, 169, 172, 202, 316-319, 321, 373, 509, 655-658 ЦК України, ст.ст. 20, 78-80, 90, 116, 131 ЗК України розпорядилися своєю власністю на користь ОСОБА_2 Останній відповідно до цих норм закону та положень ст.ст. 182, 328, 334 ЦК України, ст.ст. 81, 125, 126, 193, 202 ЗК України набув право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, а зі зміною цільового призначення на ділянку, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Право власності відповідача на зазначену земельну ділянку посвідчено Державним актом серії ЗК № 036735 від 28.09.2005 і зареєстровано з урахуванням наведених вище норм закону та положень Указу Президента України від 17.02.2003 № 134/2003 «Про заходи щодо створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі у складі державного земельного кадастру», Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою КМ України від 12.01.1993 № 15, Тимчасового порядку ведення державного реєстру земель, затвердженого наказом Держкомзему України від 02.07.2003 № 174 (реєстрація в Мінюсті України від 25.07.2003 за № 641/7962), Постанови КМ України від 17.07.2003 № 1088 «Про створення єдиної системи державної реєстрації земельних ділянок, нерухомого майна та прав на них у складі державного земельного кадастру».

За змістом указаного законодавства правомірність набуття права власності на землю та володіння нею презюмуються.

Обставини щодо набуття ОСОБА_2 у власність земельної ділянки площею 0,6124 га, призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, були відомі прокурору Свалявського району щонайменше з листопада 2005 року. Прокурор 15.11.2005 приніс протест на рішення Солочинської сільської ради від 01.09.2005 «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», а потім предявив 09.12.2005 адміністративний позов до Солочинської сільради про визнання незаконним та скасування зазначеного рішення (а.с. 2-5 т. 1 справи № 2а-13/06). Постановою Свалявського районного суду від 11.01.2006, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 12.04.2006, у позові прокурору було відмовлено, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 14.05.2007 ці судові рішення були залишені без змін (а.с. 29-31, 53-55, 89 т. 1 справи № 2а-13/06).

У подальшому прокурор звернувся із заявою про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами ухвали Вищого адміністративного суду України від 14.05.2007, однак, потім відмовився від своєї заяви, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 30.10.2007 відповідне провадження було закрито (а.с. 122-123 т. 1 справи № 2а-13/06). Згодом прокурор Свалявського району подав заяву про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами постанови Свалявського районного суду від 11.01.2006, постановою цього суду від 11.06.2009 заяву прокурора було задоволено, постанову суду від 11.01.2006 скасовано, адміністративний позов прокурора задоволено, визнано незаконним та скасовано рішення Солочинської сільської ради від 01.09.2005 «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», але ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 08.11.2011 постанову Свалявського районного суду від 11.06.2009 було скасовано, заяву прокурора про перегляд у звязку з нововиявленими обставинами постанови Свалявського районного суду від 11.01.2006 залишено без задоволення (а.с. 106-109, 141-144 т. 2 справи № 2а-13/06).

Отже, рішення Солочинської сільської ради від 01.09.2005 «Про затвердження проекту зміни цільового призначення земельної ділянки», що є правовстановлюючим документом (актом) щодо земельної ділянки площею 0,6124 га із цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», є чинним і як таке в силу положень ст.ст. 140, 143, 144 Конституції України, ст.ст. 2, 10, 16, 25, 59, 71, 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» є обовязковим. Державний акт серії ЗК № 036735 на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, виданий ОСОБА_2 Солочинською сільською радою 28.09.2005 на підставі цього рішення, є похідним від нього документом, який посвідчує право, що виникло.

17.04.2013 прокурор Свалявського району предявив до Солочинської сільської ради, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_12, ОСОБА_3 і ОСОБА_2 позов про визнання рішень, договорів та державного акту на землю недійсними і просив:

скасувати рішення Солочинської сільської ради: від 27.12.2003 про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біласовиця» гр-ну ОСОБА_3; від 25.04.2004 про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7; від 29.06.2004 про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біласовиця» громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10; від 16.09.2004 про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_2;

скасувати договори купівлі-продажу земельних ділянок від 30.07.2004, укладених між ОСОБА_2 та ОСОБА_15 № 4957, ОСОБА_9 № 4963, ОСОБА_7 № 4960, ОСОБА_4 № 4957, ОСОБА_10 № 4950, ОСОБА_12 № 4945, ОСОБА_5 № 4975, ОСОБА_3 № 4971;

скасувати державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, зареєстрований 20.10.2004 за № 400, виданий ОСОБА_2 (а.с. 1-9 т. 1 справи № 306/1100/13-ц).

З матеріалів справи № 306/1100/13-ц убачається, що:

попри зазначення в переліку відповідачів, указаному в заяві прокурора, гр-ки ОСОБА_12, у прохальній частині заяви позовна вимога до неї щодо скасування рішення Солочинської сільської ради від 27.12.2003, яким їй було надано земельну ділянку, не формулювалася та не заявлялася;

відповідач ОСОБА_8 не була зазначена в переліку відповідачів, однак, у прохальній частині заяви щодо неї була сформульована вимога про скасування рішення Солочинської сільської ради від 29.06.2004, яким їй було надано земельну ділянку, водночас вимога про визнання недійсним відповідного договору не заявлялася;

08.05.2013 Свалявським районним судом були одержані дані, зокрема, про те, що відповідач ОСОБА_5 помер 23.05.2005 (а.с. 40-41 т. 1);

позов прокурора ґрунтувався, серед іншого, на ОСОБА_13 № 0046/4/1/8 перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 03.12.2012, яким зафіксовані, зокрема, факти і обставини щодо видачі ОСОБА_2 20.10.2004 Державного акту серії ЗК № 059862 на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, наступної видачі йому 28.09.2005 Державного акту серії ЗК № 036735 на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та посвідчення права власності ОСОБА_2 на земельну ділянку саме цим актом (а.с. 31-37 т. 1);

зміст позовної заяви, підстави, предмет позову, формулювання позовних вимог, склад відповідачів за відповідними вимогами прокурор не уточнював, не доповнював і не змінював.

Ухвалою Свалявського районного суду від 22.08.2013 провадження в справі № 306/1100/13-ц за вимогами, предявленими до Солочинської сільської ради і ОСОБА_5, закрито з підстави, передбаченої ст. 205 ч. 1 п. 6 ЦПК України у звязку з недопустимістю після смерті особи, яка була стороною в справі, правонаступництва у спірних правовідносинах (а.с. 90-91 т. 1), рішенням Свалявського районного суду від 22.08.2013 у позові до інших відповідачів відмовлено (а.с. 92-93 т. 1).

Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014 ухвалу Свалявського районного суду від 22.08.2013 про закриття провадження в справі № 306/1100/13-ц за вимогами, предявленими до Солочинської сільської ради і ОСОБА_5, залишено без змін (а.с. 45-46 т. 3 справи № 306/1100/13-ц), касаційним порядком ці ухвали не оскаржувалися.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014 рішення Свалявського районного суду від 22.08.2013 скасовано, постановлено нове рішення, яким визнані незаконними та скасовані рішення Солочинської сільської ради:

20-ї сесії 2-го скликання від 27.12.2003 про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біласовиця» гр-ну ОСОБА_3;

23-ї сесії 2-го скликання від 25.04.2004 про передачу безкоштовно у приватну власність земельних ділянок для обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7;

24-ї сесії 2-го скликання від 29.06.2004 про передачу безоплатно у приватну власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства в урочищі «Біласовиця» громадянам ОСОБА_8, ОСОБА_9, ОСОБА_10;

26-ї сесії 2-го скликання від 16.09.2004 про надання безоплатно у приватну власність земельної ділянки площею 0,0524 га в урочищі «Біласовиця» ОСОБА_2;

визнано недійсним державний акт про право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, зареєстрований 20.10.2004 за № 400 і виданий ОСОБА_2, та скасовано його державну реєстрацію.

В решті позову відмовлено (а.с. 47-51 т. 3 справи № 306/1100/13-ц).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24.12.2014 рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014 залишено без змін (а.с. 110-112 т. 3 справи № 306/1100/13-ц). У подальшому ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 10.06.2015 ухвалу суду касаційної інстанції від 24.12.2014, рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014 і рішення Свалявського районного суду від 22.08.2013 в частині скасування рішення Солочинської сільської ради Свалявського району від 29.06.2004 щодо передачі у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_8 скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до Свалявського районного суду (а.с. 236-237 т. 1, а.с. 150-151 т. 3 справи № 306/1100/13-ц).

Ухвалою Свалявського районного суду від 03.03.2016 позов прокурора Свалявського району до Солочинської сільської ради і ОСОБА_8 про визнання рішення сільської ради, договору та державного акту на землю недійсними залишено без розгляду на підставі ст. 207 ч. 1 п. 3 ЦПК України (а.с. 247 т. 1, а.с. 25-26 т. 4 справи № 306/1100/13-ц), ухвала не оскаржувалася.

З наведеного випливає, що на час вирішення 16.06.2015 Свалявським районним судом позову, що розглядається:

прокурор не предявляв до Солочинської сільської ради і ОСОБА_12 вимогу про скасування рішення ради від 27.12.2003 про надання у власність земельної ділянки, відповідно, така вимога не вирішувалася, рішення не скасовувалося, підстава, з якої ОСОБА_12 свого часу набула права власності на землю із презумпцією правомірності такого, не зникла;

судове рішення, яким було скасовано рішення Солочинської сільської ради від 29.06.2004 про надання земельної ділянки у власність ОСОБА_8, було скасоване судом касаційної інстанції, а в подальшому (на час апеляційного розгляду справи) відповідна позовна вимога прокурора до Солочинської сільської ради і ОСОБА_8 була залишена без розгляду, тобто, рішення не скасоване, підстава, з якої ОСОБА_8 свого часу набула права власності на землю із презумпцією правомірності такого, не зникла;

безвідносно до результату вирішення вимог про визнання договорів недійсними, до ОСОБА_8 не предявлялася вимога про визнання недійсним відповідного договору, договори купівлі-продажу решти земельних ділянок теж не були визнані недійсними безвідносно до підстав, з яких апеляційний суд відмовив у цьому;

прокурору принаймні з листопада 2005 року було відомо про наявність у ОСОБА_2 Державного акту серії ЗК № 036735 на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, виданого 28.09.2005, та обставина, що саме зазначений акт посвідчує право власності особи на земельну ділянку із відповідним цільовим призначенням, а з його видачею попередній державний акт перестав посвідчувати право, внаслідок чого втратив правове значення, убачається й зі змісту вищезгаданого акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства;

Державний акт серії ЗК № 036735 від 28.09.2005 у справах № 2а-13/06, № 306/1100/13-ц, № 306/1991/14-ц прокурором не оспорювався, Солочинська сільська рада у справі, що розглядається, не підтримала позов прокурора, вважає набуття ОСОБА_2 права власності на землю законним, тож не вбачає підстав для витребування земельної ділянки із поверненням її до земель запасу (а.с. 171 т. 1).

Земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами, у розумінні закону земельна ділянка є індивідуально визначеним оборотоздатним обєктом цивільних прав (річчю, нерухомим майном) (ст. 79 ч. 1 ЗК України, ст. 177, ст. 178 ч. 1, ст. 179, ст. 181 ч. 1, ст. 182, ст. 184 ч. 1, ст. 190 ЦК України). Тобто, обєктом цивільних прав (річчю) є конкретно визначена земельна ділянка із її індивідуальними лінійними параметрами (площа, межі, конфігурація тощо), що відповідає як правилам щодо утворення ділянки, реєстрації прав на неї, які були передбачені наведеним вище законодавством та існували на час виникнення таких прав у ОСОБА_2, так відповідає й правилам, установленим чинними на час вирішення спору нормами ст. 79-1, Глав 31, 34 ЗК України, Закону України «Про Державний земельний кадастр», іншого законодавства, якими регулюються питання виникнення, переходу та припинення прав на землю.

З огляду на презумпцію законності, правомірності набуття права власності на земельну ділянку та володіння нею презюмується й добросовісність набувача майна. Прокурор не заперечує добросовісності ОСОБА_2 як набувача права власності на спірну земельну ділянку, правова позиція позивача ґрунтується на положеннях передусім ст. 388 ч. 1 п. 3 ЦК України, відповідно до яких якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом.

У звязку зі скасуванням рішень органу місцевого самоврядування про надання земельних ділянок у власність ряду громадян, які в подальшому відчужили свої земельні ділянки ОСОБА_2, та беручи до уваги визнання недійсним виданого ОСОБА_2 20.10.2004 Державного акту серії ЗК № 059862 на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, прокурор в інтересах Солочинської сільської ради, яка не перебувала із ОСОБА_2 у договірних відносинах, поставив питання про витребування з незаконного володіння останнього та повернення до земель запасу зазначеної земельної ділянки. Позивач предявив вимогу щодо витребування індивідуально визначеної речі як одного належного на праві власності відповідачу майнового обєкта в цілому відведеної в натурі земельної ділянки відповідного цільового призначення із конкретними розташуванням, площею, конфігурацією, із визначеними та зафіксованими межами.

Тим часом, апеляційним судом встановлено, що підстав для висновку про відсутність у продавців земельних ділянок ОСОБА_12 (ділянка площею 0,1000 га) і ОСОБА_16 (ділянка площею 0,0400 га) права відчужувати їх ОСОБА_2 немає, рішення, на підставі яких продавці набули у власність свої ділянки, були чинними на час укладання відповідних договорів і залишаються такими. Відтак, правових підстав для висновку про незаконність вибуття цих ділянок із власності Солочинської сільської ради і, відповідно, про незаконність набуття ОСОБА_2 права власності на ці частини земельної ділянки, рівно як і для витребування від нього на користь ради зазначеної частини належної йому земельної ділянки, немає. Із набуттям та оформленням відповідачем прав на земельну ділянку в цілому та обставина, що ділянка була сформована з кількох інших ділянок, втратила правове і практичне значення, попередні ділянки перестали існувати як окремі обєкти цивільних прав (речі), виникла нова ділянка (річ) із новими параметрами, яка, власне, і є предметом спору. Витребування ж лише частини земельної ділянки (наприклад, за виключенням тих частин, для витребування яких підстав немає), яка не є сформованим, визначеним у натурі окремим оборотоздатним обєктом цивільних прав, законом не передбачене, означало б фактичний поділ земельної ділянки у неправовий спосіб, не відповідало б також і правовій позиції, обґрунтуванню і змісту вимог позивача та визначеному ним предмету позову.

Встановленим є й те, що ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,6124 га із цільовим призначенням «для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд», право власності посвідчено чинним Державним актом серії ЗК № 036735 на право власності на земельну ділянку, виданим Солочинською сільською радою 28.09.2005 на підставі її чинного рішення від 01.09.2005, тоді як позов предявлено про витребування земельної ділянки іншого цільового призначення та виходячи зі скасування рішень про її надання відповідачу й іншим особам, а також з визнання недійсним відповідного цьому Державного акту серії ЗК № 059862 на право власності на земельну ділянку площею 0,6124 га, виданого 20.10.2004. Тобто, позов було предявлено без урахування наявності у ОСОБА_2 чинних правовстановлюючих документів на відповідну земельну ділянку.

Указані обставини виключали обґрунтованість предявленого прокурором позову та можливість його задоволення, передусім саме з цих підстав суду першої інстанції належало відмовити в позові.

Колегія суддів звертає увагу й на таке. Щодо вимог, які у справі № 306/1100/13-ц предявлялися до Солочинської сільської ради і ОСОБА_5, існують одночасно два чинні судові рішення: ухвала Свалявського районного суду від 22.08.2013 про закриття провадження в справі, залишена без змін ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014, та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 24.04.2014 про скасування рішення Солочинської сільради від 25.04.2004 про передачу безкоштовно у приватну власність земельної ділянки ОСОБА_5, при цьому, ухвалу про закриття провадження в справі постановлено раніше.

За правилами ЗК України, землі за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, які мають особливий правовий режим; землі запасу не виділяються в окрему категорію земель і у запасі можуть перебувати земельні ділянки кожної категорії земель, які не надані у власність або користування громадян чи юридичних осіб (ст. 18 ч.ч. 1, 2, ст. 19 ч.ч. 1, 2). У звязку з цим, вимога про повернення земельної ділянки до земель запасу не може бути невизначеною та має бути конкретною щодо відповідної категорії земель. Позивач, виходячи з того, що земельна ділянка належить до земель сільськогосподарського призначення (ст. 19 ч. 1 п. «а», ст. 22 ч. 1, ч. 3 п. «а» ЗК України) і вибула з цієї категорії, просив повернути її до земель запасу Солочинської сільради, водночас, не зазначив у прохальній частині заяви до якої саме категорії земель запасу слід повернути ділянку. Фактично ж спірна земельна ділянка з 2005 року належить до земель житлової та громадської забудови (ст. 19 ч. 1 п. «б», ст.ст. 38, 40 ЗК України), вимогу про повернення такої земельної ділянки до відповідної категорії земель запасу позивач не заявляв. Отже, позивач не врахував фактичного правового статусу спірної земельної ділянки та предявив, при цьому, й неконкретну вимогу, за встановлених у справі обставин суд не вправі на власний розсуд обирати між варіантами категорій земель запасу, щодо яких не було заявлено конкретної вимоги, що вже само по собі унеможливлювало задоволення предявленої вимоги.

Суд першої інстанції не зясував у належному обсязі та з належною повнотою факти і обставини, що мають значення в справі, не врахував їх, рішення суду не повною мірою відповідає вимогам ст.ст. 212-215 ЦПК України щодо повноти і всебічності зясування фактичних обставин справи, належної обґрунтованості та вмотивованості. Поряд із цим, суд дійшов правильного по суті висновку про відсутність належних і достатніх підстав для витребування земельної ділянки від ОСОБА_2 на користь Солочинської сільської ради і, відповідно, для задоволення позову, рішення суду щодо необхідності відмови в позові вірне як таке. Оскільки підстав для скасування рішення суду першої інстанції про відмову в позові та для задоволення такого колегія суддів не вбачає, не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань, але відповідно до ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4 ЦПК України може бути змінене, з урахуванням встановленого під час апеляційного розгляду справи апеляцію слід задовольнити частково, рішення суду змінити, у позові відмовити внаслідок його необґрунтованості.

Керуючись ст. 307 ч. 1 п. 3, ст. 309 ч. 1 п.п. 1, 4, ст.ст. 314, 316 ЦПК України, колегія суддів

в и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу заступника прокурора Закарпатської області І. Римарука задовольнити частково, рішення Свалявського районного суду від 16 червня 2015 року змінити, у позові прокурора Свалявського району Закарпатської області ОСОБА_1 в інтересах держави в особі Солочинської сільської ради Свалявського району до ОСОБА_2 про повернення земельної ділянки власнику відмовити внаслідок його необґрунтованості.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, але протягом двадцяти днів може бути оскаржене до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Судді