Справа № 274/4907/15-ц
пр.№ 2/0274/256/16
Рішення

Іменем України

16.02.2016 року Бердичівський міськрайонний суд Житомирської області в складі головуючого судді Потапової Т.М., з участю секретаря Білань О.В., представників позивача ОСОБА_1, розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_2 до Старосолотвинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно,

встановив:

Позивач ОСОБА_2, від імені якого діє представник ОСОБА_1, звернувся до суду з зазначеним позовом. Просить визнати за ним право власності на житловий будинок № 15 по вул. 1-го Травня в с.Новий Солотвин Бердичівського району та земельну ділянку, площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, земельні ділянки, площею 0,1570 га та площею 0,2230 га для ведення особистого селянського господарства по вул.1-го Травня в с. Новий Солотвин Бердичівського району, в порядку спадкування після смерті батьків.

Свої вимоги позивач мотивує тим, що 14.05.1998 року помер його батько ОСОБА_3, 02.01.2009 року померла мати ОСОБА_4, після смерті яких відкрилася спадщина на житловий будинок та земельні ділянки за зазначеною вище адресою. Нотаріусом йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. Проте, житловий будинок зареєстрований у погосподарській книзі Старосолотвинської сільської ради за батьком ОСОБА_3, земельні ділянки рішенням Старосолотвинської сільської ради № 14 від 14.03.1995 року передані йому безкоштовно у приватну власність, державні акти на земельні ділянки не виготовлялися.

В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з зазначених в заяві підстав, надав письмове обґрунтування позовних вимог щодо визнання права власності на земельні ділянки, де посилається на ОСОБА_5 КМУ від 26.12.1992 року № 15-92 „Про приватизацію земельних ділянок.

Представник Старосолотвинської сільської ради в судове засідання не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутності, не заперечив проти задоволення позовних вимог.

Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази, суд встановив наступне.

14.05.1998 року помер батько позивача ОСОБА_3, 02.01.2009 року померла мати позивача ОСОБА_4.(а.с.6,7,8,9)

Позивач є спадкоємцем першої черги за законом, спадщину прийняв фактично, оскільки постійно проживав та був зареєстрований за місцем проживання спадкодавців.(а.с.22,24) 11.09.2015 року позивач звернувся до Бердичівської нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті батька та матері, заведені спадкові справи.(а.с.49,50,52,66) Нотаріусом видані свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину земельної частки(паю) КСП „Гігант , на земельну ділянку площею 0,2078 га на території Старосолотвинської сільської ради після смерті ОСОБА_4, на ? частину земельної частки(паю) КСП „Гігант після смерті ОСОБА_3. (а.с.54,57,81)

Постановами державного нотаріуса від 25.09.2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину житлового будинку № 15 по вул.1-го Травня в с.Новий Солотвин Бердичівського району після смерті батька та на ? частину цього будинку після смерті матері через відсутність правовстановлюючого документу на будинок.(а.с.19,20)

За даними Бердичівського МБТІ правовстановлюючих документів на будинок № 15 по вул. 1-го Травня в с.Новий Солотвин Бердичівського району не зареєстровано.(а.с.15)

Згідно даних технічного паспорта спірний будинок 1960 року забудови, до будинку належать господарські споруди: веранда, літня кухня, сарай, погріб, з шийкою, колодязь питний.(а.с.13-14)

Згідно з довідкою Старосолотвинської сільської ради № 596 в погосподарській книзі № 6 за 1996-2000 роки зареєстрований житловий будинок № 15 по вул. 1-го Травня в с.Новий Солотвин за ОСОБА_3, особовий рахунок № 43.(а.с.25)

До 19.01.1996 року згідно з Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженою 31.01.1966 року Міністерством комунального господарства УРСР, не підлягали реєстрації будинки і домоволодіння розташовані у сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані.

29.06.1998 року набула чинності Інструкція про порядок державної реєстрації права власності на обєкти нерухомого майна, що перебувають у власності юридичних та фізичних осіб, затверджена наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики від 09.06.1998 року № 121. Отже, обов'язок власників забезпечити державну реєстрацію прав власності на всі без винятку обєкти нерухомості введено лише з 29.06.1998 року.

Як вбачається з технічного паспорта спадковий житловий будинок збудований в 1960 році, тобто до набрання чинності Інструкцією.

Належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду.

Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на обєкти нерухомості є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалося підзаконними нормативними актами, які передбачали державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 року „Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав.

Таким чином, суд вважає, що право власності спадкодавцем ОСОБА_3 на спадковий будинок набуто в законному порядку та перейшло до його спадкоємців відповідно до ст.1218 ЦК України.

Отже, позивач набув право на житловий будинок в порядку спадкування за законом після смерті батьків.

Земельна ділянка під будинком не приватизована, рішенням Старосолотвинської сільської ради № 14 від 14.03.1995 року передана безкоштовно у власність ОСОБА_3, державний акт на земельну ділянку не виготовлений.(а.с.25,58)

Згідно із ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

На підтвердження вимоги про визнання права власності на земельні ділянки, надані спадкодавцеві для обслуговування житлового будинку та господарських споруд та ведення особистого селянського господарства в с.Новий Солотвин, вул.1-го Травня, 15, позивачем надано витяг з рішення Старосолотвинської сільради № 14 від 14.03.1995 року та план встановлення меж земельної ділянки.(а.с.26)

Згідно зазначеного рішення передано у приватну власність ОСОБА_3 земельні ділянки в межах населеного пункту с.Новий Солотвин площею 0,63 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд/присадибна ділянка/, 0,38 га для ведення особистого селянського господарства/в двох місцях/. Надано ОСОБА_3 у користування земельні ділянки у розмірі 0,63 га, в тому числі 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд/присадибна ділянка/, 0,38 га для ведення особистого селянського господарства/в двох місцях/. Замовити у землевпорядних органах виготовлення актів на право приватної власності та право користування землею. Внести в книгу реєстрації дані про право приватної власності Державних актів.

Згідно із ч. 1 ст. 22 ЗК України 1990 року право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право.

Документи, що посвідчують право на земельну ділянку, визначені ст. 23 ЗК України 1990 року. Проте дію ст. 23 зупинено відносно власників земельних ділянок, визначених ОСОБА_5 Кабінету Міністрів України від 26 грудня 1992 року № 15-92 «Про приватизацію земельних ділянок», який втратив чинність на підставі Закону України від 14 вересня 2006 року № 139-V «Про визнання такими, що втратили чинність, деяких законодавчих актів України».(ОСОБА_5)

Пунктом 3 ОСОБА_5 встановлено, що право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм для цілей, передбачених ст. 1 цього ОСОБА_5, а саме: ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю.

Отже, п. 3 ОСОБА_5 визначено порядок посвідчення права приватної власності громадян на земельні ділянки та документи, що посвідчують право на земельну ділянку. Таким документом може бути відповідний запис у земельно-кадастрових документах.(правова позиція ВСУ 6-31цс12 від 30.05.2012 року).

Згідно з п. 7 Перехідних положень ЗК України 2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки.

Відносини спадкування регулюються за правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини.

Даний висновок знайшов своє відображення й у розясненнях, викладених у п.1постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування».

Спадщина після смерті ОСОБА_3 відкрилася 14.05.1998 року, після смерті ОСОБА_4 02.01.2009 року. Із огляду на встановлені обставини справи, при вирішенні даного спору суд повинен врахувати норми цивільного та земельного законодавства, які діяли на час виникнення права на спадщину та на момент відкриття спадщини.

Відповідно до п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» передбачено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування при підтвердженні цього права спадкодавця актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом.

Як визначив законодавець, право власності на землю (земельну ділянку) набувається та реалізується на підставі Конституції України, Земельного Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Зміст права власності на землю полягає в тому, що власнику в повному обсязі належить три види правомочностей, тобто право володіти, користуватися і розпоряджатися земельною ділянкою. Право приватної власності на землю означає, що певна конкретно визначена на місцевості земельна ділянка належить певному конкретно визначеному громадянинові або юридичній особі (заснованій на власності громадянина, групи громадян).

Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок 1960 року забудови, за даними погосподарської книги сільської ради рахується за спадкодавцем ОСОБА_3, земельна ділянка для обслуговування будинку, прибудинкової території та ведення селянського господарства надана спадкодавцю у користування в розмірі 0,63 га рішенням Старосолотвинської сільської ради № 14 від 14.03.1995 року, тим самим рішенням земельну ділянку передано ОСОБА_3 у приватну власність. Будь яких дій щодо приватизації земельної ділянки відповідно до ОСОБА_5 спадкодавець не вчинив, не було відведення земельної ділянки в натурі та визначення її меж, не має запису у земельно-кадастрових документів, не виготовлений державний акт. Після прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 його дружиною, померлою у 2009 році, та сином позивачем у справі, вони також не вчиняли дій щодо оформлення права власності на земельну ділянку. Суду наданий план встановлення меж земельних ділянок, виготовлений ПП Геозем в березні 2015 року на замовлення позивача. Інших доказів суду не надано.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що спадкодавець ОСОБА_3 за життя мав право користування спірними земельними ділянками та не набув права власності на ці земельні ділянки відповідно вищезазначених положень норм права. Відтак, спірні земельні ділянки не є спадковим майном і, відповідно, об'єктом спадкування. Згідно діючих норм закону до спадкоємців перейшло право користування спірними земельними ділянками.

Керуючись ст.ст.10,11,60,212-215 ЦПК України, суд

Вирішив:

Позов ОСОБА_2 до Старосолотвинської сільської ради про визнання права власності на спадкове майно задовольнити частково.

Визнати за ОСОБА_2 право власності на житловий будинок № 15 по вул. 1-го Травня в с.Новий Солотвин Бердичівського району в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_3, померлого 14.05.1998 року, та матері ОСОБА_4, померлої 02.01.2009 року.

В решті позовних вимог відмовити за безпідставністю.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду Житомирської області через Бердичівський міськрайонний суд протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Потапова Т.М.