АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 211/687/14-ц 22-ц/774/1159/К/16
Справа № 211/687/14-ц Головуючий в суді першої
Провадження № 22-ц/774/1159/К/16 інстанції ОСОБА_1
Категорія 27 ( ІІІ ) Доповідач Соколан Н. О.
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 червня 2016 року м. Кривий Ріг

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі :

головуючого - судді Соколан Н. О.,

суддів Бондар Я. М., Зубакової В. П.

За участю: секретаря Маслової К. В.

В звязку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі цивільну справу за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_2 на рішення Довгинівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики,-

В С Т А Н О В И Л А:

В лютому 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду зі позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_5 про стягнення боргу за договором позики з позовом. В обґрунтування позову зазначила, що у 2007 році вона надала в борг відповідачам грошові кошти у розмірі 30 000 доларів США. Гроші відповідачі обіцяли повернути через рік, проте кожного року просили відстрочку, посилаючись на брак коштів та дружні стосунки, а з 2011 року взагалі не реагували на її звернення щодо повернення боргу. В звязку з цим вона 07 лютого 2013 року звернулася до Центрально-Міського РВ з заявою про вчинення злочину відповідачами по факту заволодіння належними їй коштами у розмірі 30 000 доларів США шляхом зловживання довірою, проте 11 червня 2013 року слідчим Центрально-Міського РВ винесено постанову про закриття кримінального провадження в звязку з відсутністю ознак складу кримінального правопорушення, передбаченого ст. 190 КК України, та у звязку з відсутністю умислу заволодіння шахрайським шляхом належними позивачці коштами.

Після звернення ОСОБА_3 до районного відділу міліції з заявою щодо шахрайських дій відповідачами 29.03.2013 р. було їй повернуто частину боргу у розмірі 1000 доларів США, про що вона надала розписку.

За таких обставин просила суд стягнути солідарно з відповідачів позику у розмірі 231797,00 грн., що є еквівалентом 29 000,00 доларів США станом на 31.01.2014 року.

Рішенням Довгинівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2016 року в позові ОСОБА_3 відмовлено повністю, стягнуто з ОСОБА_3 на користь держави витрати по справі в сумі 292,40 грн.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 ставить питання про скасування рішення суду з підстав його незаконності та необґрунтованості, та про ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог. Вважає, що суд першої інстанції не перевірив обставини справи та звернув уваги на доводи позивача. Суд дійшов безпідставного висновку про те, що між сторонами склались не боргові відносини, а кошти надавались відповідачам для підприємницької діяльності, при чому позивач отримала узгоджений відсоток. Посилання суду на висновки, викладені у матеріалах кримінального провадження, не є належними доказами по справі. Посилання суду на відсутність письмового договору між сторонами є безпідставними, оскільки факт укладення підтверджується розпискою. Також судом не встановлено факту укладення договору про спільну діяльність. Крім того, розмір судового спору визначено невірно.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із недоведеності факту надання позивачем ОСОБА_3 в борг грошових коштів у сумі 30 000 доларів США відповідачам ОСОБА_4 та ОСОБА_5

Колегія суддів погоджується з таким висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Згідно положень ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до вимог ст. 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.

Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.

Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

В порушення вимог ст.ст. 10,61 ЦПК України, позивачем ОСОБА_3 не надано належних доказів про укладення договору позики та складення розписки про надання відповідачам коштів. Тому колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про недоведеність позовних вимог.

Посилання апеляційної скарги на те, що суд безпідставно дійшов висновку про те, що між сторонами склались не боргові відносини, а кошти надавались відповідачам для підприємницької діяльності, що висновки, викладені у матеріалах кримінального провадження, не є належними доказами по справі та що судом не встановлено факту укладення договору про спільну діяльність не спростовують вищезазначеного висновку про відсутність доказів факту укладення договору позики.

Посилання апеляційної скарги на розписку від 29.03.2013 року про повернення ОСОБА_6 коштів у сумі 1 000 доларів США як на підтвердження факту існування позики колегією суддів не можуть бути прийняті до уваги як такі, що не даних щодо укладення договору позики та повернення боргу.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції при розгляді справи в повному обсязі встановив права і обовязки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду достатньо обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.

Разом з тим, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що розмір судового збору визначений судом першої інстанції. Як вбачається з тексту позовної заяви, позивач ОСОБА_6 просила стягнути з відповідачів на свою користь 231 797 грн. (а.с. 2-3). При поданні позовної заяви нею було сплачено 2320 грн. (а.с. 1).

Відповідно до Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року в редакції, що діяла на момент ухвалення рішення, за подання до суду позовної заяви майнового характеру, до якого відноситься вимога про стягнення суми боргу, фізичною особою або фізичною особою - підприємцем сплачується судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. Таким чином, ОСОБА_6 при поданні позову, ціна якого становила 231979 грн. мала сплатити 2319, 98 грн. Отже, висновок суду першої інстанції про недоплату позивачем судового збору є помилковим. Тому рішення суду в частині стягнення з позивача на користь держави судового збору в сумі 292,40 грн. підлягає скасуванню, в іншій частині рішення підлягає залишенню без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 307, 309, 313- 314, 316 ЦПК України, колегія судів, -

В И Р І Ш И Л А:

Апеляційну скаргу Представника позивача ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Довгинівського районного суду м. Кривого Рогу від 04 квітня 2016 року в частині стягнення з позивача на користь держави судового збору в сумі 292,40 грн. скасувати.

В іншій частині рішення залишити без змін

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення, але може бути оскаржене у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання ним законної сили.

Головуючий:

Судді: