Дата документу 27.04.2016
Справа № 334/2649/15-ц
Провадження № 2/334/97/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2016 року Ленінський районний суд м.Запоріжжя у складі:

головуючого судді Лисенко Л.І.,

при секретарі Матвієнко О.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, третя особа: орган опіки та піклування Запорізької міської ради по Ленінському району про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення, вказавши, що він є власником 1/25 частини будинковолодіння № 35 по вул. Карла Маркса в м. Запоріжжя, що підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2006 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.10.2006 року, доданих до позовної заяви.

04.01.2007 року на підставі Договору найму житлового приміщення, засвідченого підписом і печаткою голови квартального комітету №79, у вищевказані частини житлового будинку вселився його син ОСОБА_5 разом зі своєю сім'єю.

08.07.2009 року його син, ОСОБА_5, помер. Його родина на підставі вищевказаного Договору залишилась проживати у будинку.

Згідно п. 4 Договору найму, орендодавець зобов'язується у десятиденний строк звільнити займану житлову площу На виконання вимог ч. 1 ст. 822 ЦК України, він завчасно попередив наймачів щодо спливу строку договору та звільнення будинку, проте з боку відповідачів у грубій формі почув відмову.

Після спливу строку Договору, відповідачі продовжують створювати йому перешкоди в користуванні будинком. Він направив відповідачам три листа з рекомендованим повідомленням з проханням звільнити займану частину будинку, оскільки строк дії Договору найму закінчився, і він не має іншого помешкання для житла. Ці листи відповідачі отримати не забажали, й були повернуті за закінченням терміну зберігання.

Після смерті його сина, з 2010 року неодноразово виникали конфлікти через неприязне відношення з боку відповідачів, вони не пускали його до будинку, знищували майно, висловлювали в його адресу нецензурну брань, пригнічували, висловлювали погрози різного характеру, а 25.11.2013 року заподіяли тілесні ушкодження. Досудове розслідування триває. Через неодноразові протиправні їх вчинки він був вимушений неодноразово звертатися до райвідділу з відповідними заявами, про що свідчать копії талонів-повідомлень, доданих до позову та знаходитись на лікарняному.

Ч. 1 ст. 383 ЦК України встановлено право власника житлового будинку використовувати помешкання для власного проживання.

Просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 із будинку 35 по вул.К.Маркса у м. Запоріжжі.

Відповідачі проти позову заперечують, вказавши, що в березні 1985 року ОСОБА_2 після одруження переїхала проживати до чоловіка за адресою: м.Запоріжжя, вул.К.Маркса, 35. Там же була зареєстрована, там після народження були зареєстровані інші відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а з 2008 року зареєстрований онук позивача ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1. Ніхто і ніколи не укладав договору оренди, а проживали як члени сімї, робили ремонти, дбали про будинок, построїли коридор та окремий вхід. Іншого житла у них немає. Просять у задоволенні позову відмовити.

Представник третьої особи - органу опіки та піклування Запорізької міської ради по Ленінському району ОСОБА_8 проти позову заперечує, оскільки порушуються інтереси малолітнього ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Вислухавши пояснення представника позивача, позивача, відповідачів, їхніх представників, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1є власником 1/25 частини будинковолодіння № 35 по вул. Карла Маркса в м. Запоріжжя, що підтверджується копією рішення Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 19.09.2006 року та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.10.2006 року (а.с.11,12).

Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.

Згідно з положеннями ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Статтею 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Аналогічну норму містить також ст.405 ЦК України.

Аналіз наведених вище правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сімї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сімї якої вони є; з припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сімї. Судом встановлено, що ОСОБА_5 після реєстрації шлюбу поселив в будинку свого батька, ОСОБА_1 свою родину, як членів сімї позивача. З 1985 року невістка позивача була зареєстрована в спірному будинку,після народження були зареєстровані онуки позивача, ОСОБА_3 та ОСОБА_6, а з 2008 року зареєстрований праонук позивача ОСОБА_7,ІНФОРМАЦІЯ_1. Позивач не заперечував проти їхнього мешкання, визнавав їх членами своєї сімї.

На теперішній час власником житла залишається ОСОБА_1, його право власності не припинилося, тому підстав для виселення відповідачів немає.

Крім того, в будинку зареєстрований та проживає малолітній ОСОБА_7, який на має іншого житла.

Відповідно до частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Виселення малолітньої дитини порушує Закон України "Про охорону дитинства" .

К наданому договору найма (а.с.13) суд ставиться критично, оскільки позивачем не надано пояснень у звязку із чим, був складений цей договір 22 роки потому, як відповідачі вселилися і чому укладений на строк з січня 2007 року по січень 2015 року, крім того, цей договір найму протирічить іншим обставинам справи.

Разом із тим, в судовому засіданні встановлено, що між позивачем та відповідачем склалися вкрай неприязні стосунки, між ними виникають сварки, але позивач в позові при виселення не зазначав ці підстави.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст.10, 60, 212, 213 ЦПК України, ст.ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст.156 ЖК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційний суд Запорізької області протягом 10 днів з дня проголошення рішення.

Суддя: Лисенко Л. І.