Справа № 646/172/16-ц
№ провадження 2/646/477/2016
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16.05.2016 року м. Харків

Червонозаводський районний суд міста Харкова у складі:

головуючий суддя Єжов В.А.

при секретарі Марковій О.В.

за участі: позивача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

третіх осіб ОСОБА_3

ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні місцевого суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області ОСОБА_4 та прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_3, про стягнення компенсації моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, яким просить захистити його конституційне право на компенсацію моральної шкоди, яка спричинена йому незаконними діями та неправомірною бездіяльністю посадових осіб відповідача, та стягнути з відповідача компенсацію моральної шкоди у розмірі 496080 грн., заподіяну йому слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_4 та процесуальним керівником - прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_3, в результаті прийняття ними незаконних процесуальних рішень та їхньої протиправної тривалої бездіяльності.

Позов обґрунтовано тим, що слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_4 проводились досудові розслідування у кримінальних провадженнях №0000136 від 10.09.2013 року за ч. 1 ст. 365КК України у відношенні працівника прокуратури ОСОБА_5, №0000004 від 21.01.2014 року за ч. 3 ст. 364 КК України у відношенні слідчого міліції ОСОБА_6, №0000521 від 16.07.2015 року за ч. 1 ст.365 КК України у відношенні працівника прокуратури ОСОБА_7, №0000615 від 11.08.2015 року за ч. 1 ст. 366 КК України у відношенні працівника прокуратури ОСОБА_8, №0000907 від 26.10.2015 року у відношенні працівника міліції ОСОБА_9, разом із прокурором прокуратури Харківської області ОСОБА_3 злісно та навмисно не виконуючи вимоги чинного кримінально процесуального законодавства України, впродовж тривалого часу імітували досудове розслідування за вказаними кримінальними провадженнями неодноразово виносячи незаконні постанови про їх закриття. Посилаючись на вищевказані обставини, а також положення статей 1167, 1172, 1176 ЦК України, позивач вважає, що вищевказаними рішеннями працівників прокуратури Харківської області та їх бездіяльністю йому було спричинено моральну шкоду у розмірі 496080 грн.

В судовому засіданні позивач підтримав свій позов та викладені доводи, якими він обґрунтований, та підтвердив фактичні обставини, які в ньому викладені.

Представник відповідача ОСОБА_2 заперечував проти позову, посилаючись на його необґрунтованість.

Треті особи ОСОБА_4 та ОСОБА_3 вважали, що не має законних підстав для задоволення позовних вимог, мотивуючи тим, що виконували свої посадові обовязки належним чином, а спір врегульований правилами Кримінального процесуального кодексу України.

Вислухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи та надані докази, в межах заявлених позовних вимог (ст. 11 ЦПК України) суд встановив наступне.

Уповноваженою особою прокуратури Харківської області 10.09.2013 внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000136 за зверненням ОСОБА_1 щодо неправомірних дій помічника прокуратури Дзержинського району м. Харкова ОСОБА_5 щодо винесення незаконної постанови про відмову у порушенні кримінальної справи за ознаками кримінального правопорушення злочинів, передбачених ч.1 ст. 364, ч.1 ст. 366 КК України. 07 лютого 2014 року прокуратурою області винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000136 від 10.09.2013 на підставі п.2 ч.1 ст. 284 КПК України тобто на підставі зібраних доказів, а також за поданою 27.01.2014 ОСОБА_1 заявою, в якій останній просить закрити вказане кримінальне провадження, у звязку із тим, що будь яких претензій до старшого прокурора прокуратури Дзержинського району м. Харкова ОСОБА_5 не має і необхідність в подальшому розслідуванні кримінального провадження відпала.

Крім того, 21.01.2014 уповноваженою особою прокуратури Харківської області до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000004 внесені відомості за заявою ОСОБА_1 щодо не проведення обєктивного слідства, не виконання наданих судом вказівок та безпідставного закриття кримінального провадження з боку слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_6 за ознаками кримінального правопорушення злочину, передбаченого ч.3 ст. 364 КК України.12 березня 2014 року прокуратурою області винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п.4 ч.1 ст. 284 КПК України, у звязку із зібраними доказами по справі, оскільки доводи заявника не знайшли свого обєктивного підтвердження, а також у звязку із набранням чинності закону, яким скасована кримінальна відповідальність за діяння, вчинене особою, передбаченою ч. 3 ст. 364 КК України.(декриміналізація).

16.07.2015 до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000521 внесені відомості на підставі ухвали слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 за заявою ОСОБА_1 щодо перевищення службових повноважень прокурором прокуратури Дзержинського району м. Харкова ОСОБА_7 під час розгляду цивільного позову Дзержинським районним судом м. Харкова поданим заявником до Державної виконавчої служби України, прокуратури Полтавської області про відшкодування маральної шкоди за ч.1 ст. 365 КК України, яке 20 серпня 2015 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України було закрито.

11.08.2015 уповноваженою особою прокуратури Харківської області внесені відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000615 про те, що 07.08.2015 до слідчого управління прокуратури області надійшла ухвала слідчого судді Червонозаводського районного суду м. Харкова від 31.07.2015 щодо внесення відомостей до ЄРДР за заявою ОСОБА_1 щодо незаконних, як на думку заявника, дій прокурора відділу з питань розгляду листів та прийому громадян прокуратури області ОСОБА_8, який 20.03.2015 у заяві до Червонозаводського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області вказав неправдиві відомості щодо висловлювання ОСОБА_1 на адресу ОСОБА_8 нецензурною лайкою та погроз останньому фізичною розправою за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.366 КК України.

26 серпня 2015 року за вказаним кримінальним провадженням прийнято рішення на п.2 ч.1 ст.284 КПК України, яке ухвалою Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17.09.2015 скасоване, оскільки по справі не допитаний та не визначений статус заявника, та не перевірені його доводи щодо вимог ст. 384 КК України.

В кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0000907 від 26.10.2015 за заявою ОСОБА_1 щодо неправдивого повідомлення про вчинення злочину молодшим інспектором Харківської міського відділу УДСО при ГУ МВС України в Харківській області ОСОБА_9 спочатку за ч.1 ст.383 КК України, а пізніше дії перекваліфіковано на ч. 1 ст. 384 КК України, за якою в своїй заяві просив провести розслідування заявник ОСОБА_1 встановлено, що першим слідчим відділом слідчого управління прокуратури області за цим же фактом проводилось досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000436, яке було закрито на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України за відсутністю в діянні молодшого інспектора ХМВ УДСО при ГУМВС України в Харківській області Марценюка І.В. складу кримінального правопорушення - злочинів, передбачених ч. 1 ст. 383, ч.1 ст.367 КК України

Досудове розслідування у вищевказаних кримінальних провадженнях проводилося слідчим прокуратури Харківської області ОСОБА_4, який своїми постановами неодноразово закривав зазначені кримінальні провадження.

Ці процесуальні рішення слідчого скасовувались ухвалами слідчих суддів Червонозаводського районного суду м. Харкова. При скасуванні постанов слідчого слідчі судді не приходили до висновків про їхню незаконність.

Проаналізувавши надані сторонами докази у їх сукупності та взаємозвязку, суд приходить до висновку, що підстав для задоволення позову немає.

Згідно із пунктами 3, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Відповідно до розяснень даних в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.95 року № 4 „Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди обовязковому зясуванню при вирішенні справ про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Зокрема суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або витрат немайнового характеру, за яких обставин, та якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він виходив при цьому.

Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у звязку з ушкодженням здоровя, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної ( немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.

Суд, зокрема, повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Так, положеннями ст. 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно з ч.6 ст. 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах

Відповідно до статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обовязків.

Свої позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди позивач обґрунтовує незаконними рішеннями та бездіяльністю слідчого та прокурора прокуратури Харківської області.

Такі процесуальні рішення та бездіяльність слідчого є предметом оскарження відповідно до правил статті 303 КПК України.

Частиною першою статті 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

В той же час, реалізація позивачем свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінальних проваджень, не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав позивача.

Позивачем не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження спричинення йому рішеннями та бездіяльністю працівників прокуратури Харківської області моральної шкоди, яка згідно з ч.2 ст. 23 ЦК України полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; принижені честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Також суду не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження неправомірної поведінки слідчого та прокурора прокуратури під час досудового розслідування у кримінальних провадженнях, яка б знаходилася у причинно-наслідковому звязку з негативним наслідками для позивача.

Виходячи з викладеного, суд приходить висновку про недоведеність позивачем наявності законних підстав для відшкодування відповідачем моральної шкоди.

Проаналізувавши встановлені конкретні обставини по справі, оцінивши надані сторонами в силу вимог ст. 60 ЦПК України докази в їх сукупності, суд визнає, що заявлений ОСОБА_1 позов є не обґрунтованим, а тому законних підстав для його задоволення не має.

На підставі викладеного, керуючись статтями 1-11, 57-61, 208, 209, 212-215 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до прокуратури Харківської області, треті особи: слідчий прокуратури Харківської області ОСОБА_4 та прокурор прокуратури Харківської області ОСОБА_3, про стягнення компенсації моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено до апеляційного суду Харківської області через Червонозаводський районний суд міста Харкова протягом 10 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: В.А. Єжов