Номер провадження: 22-ц/785/957/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Станкевич В. А.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Станкевича В.А.

суддів Варикаші О.Д.

-- ОСОБА_2

при секретарі Желєзнові В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, та за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку виконання рішення суду, за апеляційною скаргою представника ОСОБА_7 (діючого в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6) на рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року,-

встановила:

Позивачка ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, звернулась до суду з позовом, в якому просила вселити її разом з малолітньою донькою ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири АДРЕСА_1, а також стягнути солідарно з відповідачів на ії користь судовий збір.

Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем ОСОБА_6 з 1995 року по 2007 рік.

Від даного шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2, та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Вона, її колишній чоловік ОСОБА_6, їх спільні з ним діти, а також колишня свекруха ОСОБА_5 спільно проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3, де зареєстровані у встановленому законом порядку.

Тяжке матеріальне становище, відсутність можливості працевлаштуватися в м. Одесі стало наслідком того, що вона разом з донькою у листопаді 2014 року та за згодою із відповідачами тимчасово виїхала на сезонні роботи до Прикарпаття.

Однак, по поверненню додому, відповідачка ОСОБА_5 замінила замки у вхідних дверях не пускає ії та малолітню доньку до квартири, мотивуючи це відсутністю у них прав на проживання у цій квартирі.

Вона позбавлена не тільки права користування єдиним житлом, а й права користування побутовими речами, які є об'єктом права спільної власності з відповідачем ОСОБА_6

Щодо протиправних дій відповідачів вона неодноразово зверталась до органів внутрішніх справ з метою захисту, але рішення щодо примусового вселення є виключною компетенцією судових органів. Посилаючись за вказані обставини, позивачка звернулась до суду за захистом своїх прав з проханням вселити ії у спірну квартиру.

В свою чергу, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 звернулись до суду з позовом, уточнивши який, просили позбавити ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, права користування квартирою № 7 в будинку № 8 по вулиці Зеленій в селі Нерубайське, Біляївського району, Одеської області, яка належить їм на праві приватної власності; усунути перешкоди у користуванні зазначеною квартирою шляхом зняття з реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4; встановити порядок виконання рішення суду, зазначивши в ньому, що дане рішення є підставою для скасування реєстрації місця проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_4, у спірній квартирі. (а.с.64-66)

Свої вимоги мотивували тим, що вони є власниками квартири АДРЕСА_1. У даній квартирі вони та ОСОБА_3 з дітьми зареєстровані у встановленому законом порядку та фактично спільно проживали до 2014 року.

Однак через те, що шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_9 було розірвано щe y 2007 році, остання не була членом їх сім'ї, а проживала в квартирі тільки з тієї причини, що поряд з нею проживали спільні діти, у зв'язку з чим ОСОБА_5 і ОСОБА_6 дозволяли їй проживати з ними. Сімейні відносини ОСОБА_10 зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_11 не підтримувала, жили в окремих кімнатах, а на даний момент їм взагалі відомо, що ОСОБА_3 створила нову сім'ю та мешкає з іншим чоловіком в м. Одеса. Вказували, що ОСОБА_3 втратила статус члена їх сім'ї з моменту розірвання шлюбу з ОСОБА_6 (з 16.07.2007 року), а тому має бути позбавлена права користування їхньою квартирою.

Позивачка ОСОБА_3 в судовому засіданні на позові наполягала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. При цьому, позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не визнала та пояснила, що незважаючи на розірвання шлюбу, вона спільно проживала зі своїм колишнім чоловіком ОСОБА_6, їх спільними з ним дітьми, а також колишньою свекрухою ОСОБА_5 у спірній квартирі, вели спільне господарство, а отже вона була членом їх сім'ї, що не позбавляє її права проживання у даній квартирі.

Представник відповідачів ОСОБА_12 в судовому засіданні позовні вимоги ОСОБА_3 не визнав, при цьому підтримав надані письмові заперечення. Уточнені позовні вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених в уточненій позовній заяві.

Представник третьої особи - служби у справах дітей Біляївської районної державної адміністрації Одеської області в судове засідання не з'явився, але направив до суду заяву, в якій просив розглянути справу за його відсутності, позовну заяву в частині захисту інтересів малолітньої ОСОБА_4 підтримав в повному обсязі.

Представник третьої особи - Біляївського РВ ГУ ДМС в Одеській області в судове всідання не з'явився.

Рішенням Біляївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення задоволені.

Вселено ОСОБА_3 та малолітню ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, до квартири АДРЕСА_2.

Стягнуто з ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на користь ОСОБА_3 в рівних частинах судовий збір у розмірі 243,60 грн., тобто по 121,80 грн. з кожного.

Допушено негайне виконання рішення суду в частині вселення.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку виконання рішення суду відмовлено повністю.

В апеляційній скарзі ставиться питання про скасування рішення суду та ухвалення нового рішення, яким відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах иалолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6, а зустрічну позовну заяву задовольнити в повному обсязі.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 27.05.1995 року був укладений шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_13.

Від даного шлюбу вони мають двох дітей: сина ОСОБА_8, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, відповідно до свідоцтв про народження.

08.08.1997 року приватизаційним бюро при Біляївській міській раді було видано свідоцтво про право власності на житло № 1527, а саме на квартиру АДРЕСА_1, співвласниками по 1/3 частині якої є ОСОБА_14, ОСОБА_5, ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 5).

05.09.2005 року ОСОБА_14 помер. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складалась з 1/3 частини зазначеної квартири, яку спадкоємиця за заповітом ОСОБА_5, прийняла у встановленому законом порядку, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори та отримавши свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.03.2006 року (т. 1 a.c.4).

Таким чином, співвласниками квартири АДРЕСА_1 стали дві особи: ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

16.07.2007 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_3 було розірвано, про що свідчить рішення Біляївського районного суду Одеської області від 16.07.2007 року (т. 1 а.с.6).

Після розірвання шлюбу ОСОБА_3, ОСОБА_6, їх спільні діти ОСОБА_8 та ОСОБА_4, а також ОСОБА_5 до листопада 2014 року спільно проживали у ІНФОРМАЦІЯ_3, вели спільне господарство, тобто проживали, як одна сім'я. Даний факт був підтверджений ОСОБА_15, і ОСОБА_6 в судовому засіданні. При цьому, ОСОБА_6 пояснив, що перебував з ОСОБА_3 у фактичних шлюбних відносинах, остання була членом їх сім'ї.

Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦІЖ України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, всі беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.

Згідно довідки (виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 2135, виданої Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області 13.07.2015 року, в квартирі АДРЕСА_3, Одеської власті, яка належить ОСОБА_15, особовий рахунок відкритий на ОСОБА_5, проживають та прописані: ОСОБА_5, ОСОБА_6 - син, ОСОБА_8 - внук, ОСОБА_3 - невістка, ОСОБА_4 - внучка (т. 1 а.с.8).

З іншою довідки (виписка з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію) № 1531, видана Нерубайською сільською радою Біляївського району Одеської області 21.05.2015 року вбачається, що ОСОБА_3 - невістка, та ОСОБА_4 - онучка, не проживають у спірній квартирі з 12.11.2014 року (т. 2 а.с.11).

Відповідно до актів про не проживання ОСОБА_3 та її доньки ОСОБА_4, складених 12.01.2015 року, 22.04.2015 року, 23.05.2015 року депутатом Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області ОСОБА_16 в присутності понятих, вбачається, що ОСОБА_3 та ОСОБА_17 не проживають в ІНФОРМАЦІЯ_3 з листопада 2014 року, їх особистих речей у квартирі немає (т. 2 а.с.12-13, 14-15, 16-17).

Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.

Оскільки ОСОБА_3 спільно з малолітньою ОСОБА_4 не проживають у спірній квартирі з листопада 2014 року, а позовна заява ОСОБА_3 про вселення надійшла до суду 16.07.2015 року, тобто рік з часу відсутності останніх в квартирі не минув, то суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що вона разом з дитиною мають право проживати у квартирі, як члени сім'ї власника житла, а відтак, не можуть бути позбавлені права користування квартирою та зняті з реєстрації.

Судом першої інстанції обґрунтовано не взяті до уваги доводи ОСОБА_5 та ОСОБА_6, викладені в письмових поясненнях, оскільки вони спростовуються матеріалами справи.

Крім того представник ОСОБА_5 та ОСОБА_6 - ОСОБА_7 не заперечував щодо вселення малолітньої ОСОБА_4 до квартири АДРЕСА_1 (т. 1 а.с.76).

Частиною 1 ст. 156 ЖК України встановлено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Частиною четвертою вищезазначеної статті визначено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК України, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Часиною 3 даної статті встановлено, що якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї.

При таких даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що права позивачки порушені і підлягають судовому захисту.

Що стосується позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6, які просили суд, на підставі ст. 405 ЦК України, ухвалити рішення, яким позбавити ОСОБА_3 права користування житловим приміщенням - квартирою № 7 в будинку № 8 по вулиці Зеленій в селі Нерубайське, Біляївського району, Одеської області, то в ході судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3, як член сім'ї власника спірної квартири, має повне право на користування цим житловим приміщенням відповідно до закону, не проживала в спірній квартирі з листопада 2014 року, а з позовною заявою про вселення до суду звернулась 16.07.2015 року, тобто термін один рік не сплив, у зв'язку з чим суд першої інстанції правильно зазначив, що вимоги ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є необґрунтованими, не ґрунтуються на законі, не підтверджені належними доказами.

Крім того не спростовані доводи позивачки про те, що вона з поважних причин не проживала за вказаною адресою.

Згідно ч. 1 ст. 58 ЦПК України: належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Ч. 2 ст. 59 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

При таких даних суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність законних підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_5 та ОСОБА_6.

Враховуючи все вищевикладене судова колегія вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують. За таких обставин апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст. ст. 304, 307, 308, 313, ч. 1 п. 1 ст. 314, 315, 317, 319 ЦПК України, судова колегія, -

ухвалила:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_7 (діючого в інтересах ОСОБА_5, ОСОБА_6) відхилити.

Рішення Біляївського районного суду Одеської області від 17 грудня 2015 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_3, яка діє в своїх інтересах та інтересах малолітньої ОСОБА_4, до ОСОБА_5, ОСОБА_6 про вселення, та за позовом ОСОБА_5, ОСОБА_6 до ОСОБА_3 про позбавлення права користування квартирою, усунення перешкод у користуванні квартирою та встановлення порядку виконання рішення суду залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом 20 днів з дня набрання законної сили до суду касаційної інстанції.

Судді апеляційного суду Одеської області В.А. Станкевич

ОСОБА_18

ОСОБА_19