Справа № 308/9798/14-ц
У Х В А Л А

Іменем України

16 лютого 2016 року м. Ужгород

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Закарпатської області в складі:

головуючої Готра Т.Ю.,

суддів Кожух О.А., Кондора Р.Ю.,

при секретарі Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргупублічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2015 року в справі за позовом публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и л а :

У липні 2014 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі Банк) звернулося до суду з даним позовом, в якому вказувало на те, що згідно укладеного 21 липня 2006 року між ПриватБанк і ОСОБА_1 кредитного договору, позичальник отримав кредит в сумі 10000,00 доларів США на купівлю автомобіля та 3999,50 доларів США на сплату страхових платежів, строком повернення до 20 липня 2012 року. Для погашення заборгованості, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії, позичальник щомісяця в період сплати повинен надавати Банку кошти в сумі 213,84 доларів США (п.1.1 договору). На забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, 21 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави транспортного засобу.

Посилаючись на неналежне виконання позичальником ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором, позивач у заяві про уточнення позовних вимог від 26.01.2015 року просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 27163,63 доларів США, що за курсом 15,81 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.01.2015 року складає 429456,99 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом 5079,97 доларів США, заборгованості по комісії 75,00 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 22008, 66 доларів США за період з 26.04.2012 року по 26.01.2015 року. А також стягнути з ОСОБА_1 на користь Банку судові витрати

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2015 року у задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

У апеляційній скарзі ПАТ КБ «Приватбанк» просить скасувати зазначене рішення, як постановлене з порушенням норм матеріального і процесуального права, і ухвалити нове рішення, яким позов Банку задовольнити. Вказує на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про допущення позивачем прострочення кредитора, оскільки переданий ОСОБА_1 на реалізацію Банку автомобіль неможливо реалізувати через накладення на майно відповідача численних арештів, що стверджує доданими до апеляційної скарги постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

У судовому засіданні представник апелянта ОСОБА_2 апеляційну скаргу підтримала.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з»явився, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, а тому його неявка згідно ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі, перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи у позові Банку, суд першої інстанції виходив із того, що позивач допустив прострочення кредитора, починаючи із часу вилучення ним у відповідача автомобіля 29.10.2012 року, а тому з цього часу і до моменту реалізації автомобіля та внесення виручених коштів на погашення заборгованості за кредитом, відповідач, у відповідності до ч.4 ст.613 ЦК України, не повинен сплачувати відсотки за кредитом та пеню.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції за таких обставин.

Як вбачається з матеріалів справи, 21 липня 2006 року між ПриватБанк і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір, згідно якого позичальник отримав кредит в сумі 10000,00 доларів США на купівлю автомобіля та 3999,50 доларів США на сплату страхових платежів, строком повернення до 20 липня 2012 року. Для погашення заборгованості, що складається із заборгованості по кредиту, відсоткам, винагороди, комісії, позичальник щомісяця в період сплати повинен надавати Банку кошти в сумі 213,84 доларів США (п.1.1 договору) (а.с.11-12).

На забезпечення виконання зобовязань за вказаним договором, 21 липня 2006 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» (правонаступником якого є ПАТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 був укладений договір застави рухомого майна, згідно якого відповідач передав в заставу Банку належний йому на праві власності автомобіль VOLKSWAGENPolo ?, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.14-15).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані його позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокове повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Встановлено, що ОСОБА_1 своїх зобовязань за кредитним договором належним чином не виконував, у звязку з чим рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 13 квітня 2011 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 101922,10 грн. (з якої 8810,81 доларів США - сума по тілу кредиту, а т.ч. 4056,44 доларів США прострочене тіло; 2524,45 - доларів США відсотки за користування кредитом, в т.ч.2522,79 доларів США прострочені відсотки; 1112,43 доларів США пеня за порушення виконання зобовязань; 425 доларів США комісія, в т.ч. 400 доларів США прострочена комісія) Вказана заборгованість виникла станом на 02.11.2010 року. (а.с.50-53).

Рішенням апеляційного суду Закарпатської області від 19 серпня 2011 року рішення Ужгородського міськрайонного суду від 13 квітня 2011 року в частині стягнення пені змінено, визначено її розмір 333,15 доларів США, які підлягають стягненню в гривневому еквіваленті. У решті рішення суду залишено без змін.

Заочним рішенням Ужгородського міськрайоннго суду Закарпатської області від 03 квітня 2013 року, що набрало законної сили, в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 21.07.2006 року в сумі 21 349,85 доларів США, яка складається із заборгованості за кредитом в сумі 9232,64 доларів США, заборгованості по відсоткам 6223,85 доларів США, заборгованості по комісії 850 доларів США та пені 5043,52 доларів США, - витребувано у ОСОБА_1 та передано в заклад ПАТ КБ «Приватбанк» легковий автомобіль марки VOLKSWAGENPolo ?, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, що належить на праві власності ОСОБА_1, комплект ключів, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Звернуто стягнення на вказаний автомобіль шляхом його продажу банком з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ України, а також наданням банку всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу (а.с.35-36). Вказана заборгованість утворилася станом на 26.04.2012 року.

У заяві про уточнення позовних вимог від 26.01.2015 року Банк просив стягнути з ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 27163,63 доларів США, що за курсом 15,81 грн. відповідно до службового розпорядження НБУ від 26.01.2015 року складає 429456,99 грн., яка складається із заборгованості по процентам за користування кредитом 5079,97 доларів США, заборгованості по комісії 75,00 доларів США та пені за несвоєчасність виконання зобовязань за договором 22008, 66 доларів США за період з 26.04.2012 року по 26.01.2015 року.

Відповідач ОСОБА_1 заперечуючи проти позову Банку в суді першої інстанції посилався на те, що Банк вилучивши у нього автомобіль ще у 2012 році зобовязався його реалізувати, а виручені кошти направити на погашення заборгованості за кредитом. Але не вчинивши вказаних дій Банк, у відповідності до ст.613 ЦК України, допустив прострочення кредитора, а тому він не має сплачувати Банку проценти за час прострочення кредитора і йому не повинна нараховуватися пеня.

Відповідно до частини 1, 4 статті 613 ЦК України кредитор вважається таким, що прострочив, якщо він відмовився прийняти належне виконання, запропоноване боржником, або не вчинив дій, що встановлені договором, актами цивільного законодавства чи випливають із суті зобовязання або звичаїв ділового обороту, до вчинення яких боржник не міг виконати свого обовязку. Боржник за грошовим зобовязанням не сплачує проценти за час прострочення кредитора.

З матеріалів справи слідує, що згідно Акту прийому автомобіля від 29.10.2012 року позичальник ОСОБА_1 передав, а представник Банку прийняв належний позичальнику на праві власності автомобіль марки VOLKSWAGENPolo ?, 2003 року випуску, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1, який був переданий на реалізацію за ринковою ціною, з подальшим направленням виручених коштів на погашення кредитної заборгованості (а.с.57).

Однак, вказаний автомобіль Банком з 29.10.2012 року до цього часу так і не реалізований, тобто позивачем не було вжито жодних заходів до його реалізації, а навпаки продовжувалося нарахування відсотків, комісії та пені за вказаним кредитним договором.

Посилання позивача у апеляційній скарзі на те, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку про допущення Банком прострочення кредитора, оскільки переданий ОСОБА_1 на реалізацію Банку автомобіль неможливо реалізувати через накладення на майно відповідача численних арештів, що стверджує доданими до апеляційної скарги постановами про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, - не заслуговують на увагу, оскільки позивач має першочергове право на звернення стягнення на вказаний автомобіль, який Банку був переданий в заставу, на придбання якого відповідачу ОСОБА_1 Банком були надані кредитні кошти в розмірі 10 000 доларів США, який не звертався до суду з позовом про звільнення вказаного майна з під арешту з підстав переважного права на нього. А тому суд першої інстанції правильно дійшов висновку про допущення Банком прострочення кредитора і відмовив у звязку з цим у вимогах про стягнення відсотків, комісії та пені.

Таким чином, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції у відповідності до ст. 308 ЦПК України підлягає залишенню без зміни, а апеляційна скарга Банку відхиленню, оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 307, 308, 313, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» - відхилити.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча :

Судді :