Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"08" листопада 2016 р. Дніпровський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Чех Н.А.

з участю секретаря - Кузьменко А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві справу за позовом Науково-виробничої фірми "Хельга" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,

встановив:

Позивач звернувся до суду з вказаною позовною заявою посилаючись на те, що 03.11.2014 року між ними та відповідачем було укладено договір позики. Сума наданої позики становила 400 000,00 грн. Датою повернення позики є 03.11.2015 року. Однак, у встановлений строк відповідач позику не повернула. Неодноразово підприємство зверталося до відповідача з проханням повернути кошти, проте це не дало бажаного результату. Відповідач відмовлялася повернути гроші, мотивуючи тим, що у неї їх немає.

В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.

В судове засідання відповідач не з'явилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позов визнала, не заперечувала щодо його задоволення.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

В суді встановлено, що 03.11.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено договір позики на суму 400 000,00 грн. Відповідач зобов'язалася повернути кошти до 03.11.2015 року. Відповідач взяті на себе зобов'язання не виконала, кошти не повернула.

Відповідно до ст. ст. 525, 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та у встановлені договором строки. Одностороння відмова від зобов'язань або одностороння зміна умов договору не допускається.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути пред'явлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Підтверджувати факт укладення договору позики, тобто факт передачі грошей та строк їх повернення або пред'явлення вимоги до повернення, можуть боргові документи - розписка, акт передання та прийняття, розрахунок - фактура тощо.

Оскільки позичальник взяті на себе зобов'язання не виконала, у встановлений строк борг не повернула, вимога щодо стягнення з неї коштів в розмірі 400 000,00 грн. підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. По даній справі позивачем було сплачено судовий збір - 6 000,00 грн., дані витрати мають бути відшкодовані відповідачем на користь позивача.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 525, 526, 530, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст. 60, 88, 174, 212-215, 218, 294 ЦПК України, суд -

вирішив:

Позов Науково-виробничої фірми "Хельга" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики про стягнення боргу за договором позики - задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Науково-виробничої фірми "Хельга" борг за договором позики від 03.11.2014 року в сумі 400 000,00 грн. та судовий збір - 6 000,00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Дніпровський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційної скарги не було подано.

Суддя: