Справа № 349/8/16-ц
Провадження № 2/349/88/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 березня 2016 року м. Рогатин

Рогатинський районний суд в складі : головуючого судді Поглод О.В., секретаря Боянівської Г.М., з участю представника позивача ОСОБА_1 представника відповідача ОСОБА_2 ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Рогатині цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся з позовом про зменшення розміру аліментів на утримання дітей. В позовній заяві зазначив , що рішенням Рогатинського районного суду від 22 квітня 2015 року з позивача стягнено аліменти в користь ОСОБА_2 на утримання дітей ОСОБА_6»яни Іванівни, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину.

Рішенням Рогатинського районного суду від 08 грудня 2015 року з позивача стягнено аліменти в користь ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно.

В позові зазначено, що утримувані з нього аліменти становлять 50% відсотків його доходу, що перевищує встановлену законом частку та просить суд зменшити розмір аліментів.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав, суду пояснив, що відповідачкою на час звернення до суду про стягнення аліментів не було вказано, що він уже має аліментні зобов»язання перед ОСОБА_2 на утримання двох дітей і сплачує по 500 гривень щомісячно на кожну дитину. Він працює священнослужителем, отримує мінімальну заробітну плату і визначена судом сума аліментів в розмірі 1000 гривень на утримання сина ОСОБА_8 з врахуванням попередніх аліментних зобов»язань, є для нього непомірною. Не заперечує проти сплати аліментів на утримання дітей але хоче зменшити їх розмір до 1/6 на кожну дитину, виходячи з мінімальної заробітної плати. Представник позивача в судовому засіданні просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_4 та представник відповідача ОСОБА_2 позову не визнають.

ОСОБА_4 суду пояснила, що посилання позивача на те, що вона при подачі

позовної заяви про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 не вказала про його аліментні зобов»язання перед дітьми в попередньому шлюбі не відповідають дійсності, оскільки це питання обговорювалося в судовому засіданні при вирішенні позову про стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_8 і представником відповідача долучалася, копія судового рішення про стягнення аліментів в користь ОСОБА_2 на утримання двох дітей. Крім того, при розгляді попереднього позову, представником відповідача зазначалося, що відповідач в даний час офіційно не працює, в судовому засіданні він не надав довідки про місце роботи та його середньомісячний заробіток, суду пояснив, що відчислень з його заробітку до Пенсійного фонду України не проводиться, а відомості про зарплати були суперечливі, тому вважає, що підстав для задоволення позову немає, просить суд його відхилити.

Представник відповідача ОСОБА_2 суду пояснив, що відповідач на даний час ніде не працює, отримує незначну суму аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей і зменшення їх розміру до 1/6 мінімальної заробітної плати , що становить менше половини 30% прожиткового мінімуму дитини відповідного віку не допускається законом. Просить суд в позові відмовити.

Вислухавши сторони, дослідивши надані докази суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини:

Позивач є батьком неповнолітніх дітей ОСОБА_6»яни Іванівни, ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3.

Сторони визнають, що позивач сплачує аліменти в користь ОСОБА_9 на утримання дітей ОСОБА_6»яни Іванівни, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 в твердій грошовій сумі по 500 гривень щомісячно на кожну дитину і ОСОБА_4 на утримання сина ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 в твердій грошовій сумі 1000 гривень щомісячно і дана обставина додаткового доказування не потребує.

Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Судом встановлено, що відповідач в даний час працює священнослужителем в м.

Миколаєві, суму свого середньомісячного заробітку документально не підтвердив, а надані ним покази, що він отримує мінімальну заробітну плату, суперечать його позовній заяві де він вказує, що визначений судом розмір аліментів в твердій грошовій сумі (по 500 гривень на утримання ОСОБА_6»яни та ОСОБА_1 та 1000 гривень на утримання ОСОБА_7) становить 50 % його заробітку.

У відповідності до ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом.

Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини.

Згідно ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі.

При цьому підстави визначення розміру аліментів у частках до заробітку (доходу) або у твердій сумі визначаються з урахуванням як положень ст. 182 СК України, так і положень ст.ст. 183, 184 СК України.

Враховуючи наведені вище обставини, посилання відповідача про його нестабільний, мінливий заробіток, суд визначив розмір аліментів не в частці від заробітку, а в твердій грошовій сумі.

У відповідності до ч.1 ст. 192 Сімейного кодексу України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них.

Аналізуючи вказані норми закону, суд приходить до висновку, що ст. 192 Сімейного кодексу України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Відповідач ОСОБА_4 представила суду виписку з руху коштів на її картковому рахунку з якої вбачається, що її середньомісячний заробіток становить близько 1300 гривень.

З довідки №2 від 21 січня 2016 року вбачається, що ОСОБА_7 відвідує дошкільний навчальний заклад №5 «Теремок» в м. Івано-Франківську з 01 вересня 2015 року.

З консультативної довідки лікаря вбачається, що дитина потребує оздоровлення в диспансері санаторного типу на що коштів відповідачки явно не вистарчатиме, а зменшення розмірів аліментів не відповідатиме інтересам дитини.

Представник відповідача ОСОБА_2 представив суду довідки виконкому Висп»янської сільської Ради Рогатинського району № 29 від 04.02. 2016 року та № 30 від 04.02. 2016 року з яких вбачається , що неповнолітні діти ОСОБА_6»яна та ОСОБА_1 перебувають на утриманні матері та що ОСОБА_2 ніде не працює з 15.09.2012 року по даний час, тому утримувані аліменти є єдиним стабільним доходом для утримання дітей.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позивач крім копій судових рішень від 23 квітня 2015 року та 08 грудня 2015 року та копій свідоцтва про народження дітей, з яких вбачається, що він є їх батьком, жодних інших доказів не представив. Вказані докази визнаються сторонами, вони вже були предметом судового дослідження і додаткового доказування не потребують.

Жодних інших доказів про зміну матеріального або сімейного стану, погіршення стану здоров»я чи інших обставин, що суттєво впливають на його матеріальне становище, крім припущення того, що утримувані аліменти становлять50% його місячного доходу ним не наведено,тому суд вважає вимоги позивача не доведеними, а позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись ст.214-215 ЦПК України, ст.ст. 180,182,184, 186,192 Сімейного кодексу України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

В позові ОСОБА_5 до ОСОБА_2, ОСОБА_4 про зменшення розміру аліментів відмовити за недоведеністю позовних вимог.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Івано-Франківського апеляційного суду через Рогатинський районний суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Головуюча: О.В.Поглод