У х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 рокум. Київ
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ Парінова І.К., розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року в справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в:

Рішенням Ладижинського міського суду вінницької області від 01 жовтня 2014 року у задоволенні позову товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року рішення Ладижинського міського суду вінницької області від 01 жовтня 2014 року скасовано й ухвалено нове, яким стягнуто на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» із ОСОБА_2 заборгованість за кредитним договором у розмірі 53 833 грн 63 коп., яка складається із заборгованості за кредитом у розмірі 42 747 грн 42 коп. та заборгованості зі сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 11 086 грн 21 коп. У решті позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У листопаді 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду із заявою про перегляд рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року у зв'язку із нововиявленими обставинами, які є істотними, не були і не могли бути відомі йому на час розгляду справи судом апеляційної інстанції. В обґрунтування вимог зазначив, що в листопаді 2015 року йому стало відомо про те, що під час судового розгляду цивільної справи 31 серпня 2014 року ТОВ «Кредитні ініціативи» звернулося до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу із заявою про вчинення виконавчого напису з метою стягнення заборгованості за вказаним договором у безспірному порядку. Відповідно до виконавчого напису приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чуловського В.А., вчиненого 31 серпня 2014 року, звернуто стягнення на належне ОСОБА_2 майно на праві власності, а саме автомобіль Volkswagen, LT35, державний номерний знак НОМЕР_1, 2003 року випуску, який був предметом застави згідно з договором застави транспортного засобу № 04-3.1/146. Оскільки, у виконавчому написі нотаріуса від 31 серпня 2014 року зазначено його колишню адресу, за якою він вже давно не проживає, а саме АДРЕСА_1, хоча на момент звернення (липень 2014 року) з вказаним позовом до суду позивач правильно зазначив адресу його реєстрації: АДРЕСА_2, за якою він проживає з 2009 року, про вчинений нотаріусом виконавчий напис йому стало відомо лише в листопаді 2015 року, коли він звернувся до відділу державної виконавчої служби Тростянецького районного управління юстиції з питань, пов'язаних із виконанням рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року. Таким чином, на момент ухвалення апеляційним судом Вінницької області рішення від 29 січня 2015 року про стягнення з нього на користь ТОВ «Кредитні ініціативи» заборгованості за кредитним договором, приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чуловським В.А. вже було вчинено виконавчий напис про звернення стягнення на належне йому майно. Посилаючись на викладене, просив скасувати рішення апеляційного суду від 29 січня 2015 року.

Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року у задоволенні заяви ОСОБА_3 про перегляд рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року за нововиявленими обставинами відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу апеляційного суду й постановити нову, якою задовольнити його заяву, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

У відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина 1 статті 335 ЦПК України).

Встановлено, що оскаржувані рішення суду першої інстанції та ухвалу апеляційної інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанцій не спростовують.

Суд апеляційної інстанції, на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами (стаття 212 ЦПК України), з урахуванням фактичних обставин справи і вимог статей 10, 60 ЦПК України та керуючись ст. 361 ЦПК України, п.п. 3, 5 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 4 «Про застосування цивільного процесуального законодавства при перегляді судових рішень у зв'язку з нововиявленими обставинами», обґрунтовано виходив із того, що наведені ОСОБА_2 доводи не є нововиявленими обставинами, оскільки вони стосуються звернення стягнення на майно в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, в той час як рішенням апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року вирішений спір щодо стягнення заборгованості за кредитним договором. Посилання заявника в касаційній скарзі на те, що відповідно до рішення апеляційного суду Вінницької області від 29 січня 2015 року та виконавчого напису нотаріуса від 31 серпня 2014 року здійснюється подвійне стягнення заборгованості за кредитним договором є безпідставними, оскільки згідно зі ст. 49 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо в органі державної виконавчої служби відкрито кілька виконавчих проваджень щодо одного й того самого боржника, вони об'єднуються в одне провадження.

Згідно з пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою і викладені у ній доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Доводи касаційної скарги і зміст оскаржуваного судового рішення першої інстанції та ухвали суду апеляційної інстанції не дають підстав для висновку про те, що судами допущено порушення або неправильне застосування норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, та зазначені доводи не викликають необхідності перевірки матеріалів справи.

Керуючись пунктом 5 частини 4 статті 328 ЦПК України,

у х в а л и в:

Відмовити у відкритті касаційного провадження у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 11 грудня 2015 року.

Копію цієї ухвали та додані до касаційної скарги матеріали повернути заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ І.К.Парінова