Провадження №2/761/742/2016
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді: Волошина В.О.

при секретарі: Анісковець Г.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу, -

в с т а н о в и в:

В травні 2015р. позивач ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з вказаним позовом до відповідача Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення, в якому просив суд: визнати протиправним та скасувати наказ виконуючого обов'язки директора відповідача від 26 лютого 2015р. за № 61 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення».

Свої позовні вимоги позивач обґрунтував тим, що з березня 2013р. він працював на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту відповідача, в подальшому його було звільнено з займаної посади. 26 лютого 2015р. відповідачем виданий вищезазначений наказ про скорочення посади, яку обіймав позивач. На думку позивача зазначений наказ слід визнати незаконним, оскільки він винесений відповідачем в порушення КЗпП України.

В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримав в повному обсязі, з підстав, зазначених в позові, просив суд позов задовольнити.

Представник відповідача проти позову заперечував, наголошував, що наказ № 61 відповідача від 26 лютого 2015р. було видано з дотриманням вимог трудового законодавства.

Суд, заслухавши пояснення сторін, розглянувши подані сторонами документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

Як вбачається із матеріалів справи і це встановлено судом, позивач з березня 2013р. працював на посаді начальника відділу внутрішнього аудиту відповідача.

26 лютого 2015р. виконуючим обов'язки генерального директора відповідача було видано наказ № 61 «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення», з яким позивач ознайомлений особисто під підпис. Згідно зазначеного наказу відповідача, 26 травня 2015р. ліквідовано відділ внутрішнього аудиту та скорочено штатну одиницю, виведено із штатного розпису посаду начальника відділу внутрішнього аудиту з посадовим окладом 5365,0 грн.; скоротити працівників, які займають вказані посади, відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України з 26 травня 2015р., а саме начальника відділу внутрішнього аудиту - ОСОБА_1

Згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 19 Постанови «Про практику розгляду судами трудових спорів» за № 9 від 06 листопада 1992р. розглядаючи трудові спори, пов'язані зі звільненням за п.1 ст.40 КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за 2 місяці про наступне вивільнення.

Звертаючись до суду з вказаним позовом позивач наголошував, що відповідачем при винесенні оспорюваного наказу були порушені норми КЗпП України.

Разом з тим, як встановлено судом, згідно з п. 6.6. Статуту відповідача, останній має право встановлювати штатний розпис та чисельність працівників.

В судовому засіданні представник відповідача наголошував, що зазначений відділ внутрішнього аудиту відповідача складається з однієї посади - начальника цього відділу, яку займає позивач, при цьому, при прийнятті рішення про скорочення зазначеної посади, відповідачем було враховано скрутний фінансовий стан, який зумовлений наявністю значної кредиторської та дебіторської заборгованості.

У відповідності з ч. 1-3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці.

При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством.

Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. При відсутності роботи за відповідною професією чи спеціальністю, а також у разі відмови працівника від переведення на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації працівник, за своїм розсудом, звертається за допомогою до державної служби зайнятості або працевлаштовується самостійно. Водночас власник або уповноважений ним орган доводить до відома державної служби зайнятості про наступне вивільнення працівника із зазначенням його професії, спеціальності, кваліфікації та розміру оплати праці.

У відповідності з ч. 1 ст. 42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Частиною 2 цієї статті передбачено перелік підстав, за яких при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається одному працівнику перед іншим.

Судом встановлено, що позивача було повідомлено у встановлені законом строки про можливі зміни в організації виробництва і праці, а також про скорочення його посади, при цьому в судовому засіданні представник відповідача звертав увагу суду на те, що позивачу були запропоновані всі наявні у відповідача вакантні посади, позивач не заперечував зазначеного факту.

Крім того, відповідачем на адресу Первинної профспілкової організації Концерну РРТ та Професійної спілки працівників зв'язку України в установлені законом строки було направлено відповідне повідомлення про заплановане скорочення штату і чисельності працівників.

За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі.

Частиною 4 цієї статті передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За змістом ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.

Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, а також враховуючи положення ст. 16 ЦК України, суд приходить до висновку, що оспорюваний наказ відповідача за № 61 від 26 лютого 2015 р. «Про скорочення штату і чисельності працівників Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення» був винесений відповідачем у відповідності до вимог трудового законодавства, а тому у суду відсутні правові підстави для задоволення позову.

Доводи сторони позивача про порушення визначених позивачем етапів скорочення, а також щодо включення до наказу пунктів, в яких містяться конкретні вказівки відповідним структурним підрозділам, прізвище та ініціали працівника, судом оцінюються критично, оскільки КЗпП України визначає строки попередження про проведення процедури скорочення, а також послідовність дій, які необхідно вчинити роботодавцю до звільнення працівника за п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України.

Керуючись ст. ст. 10, 11, 57-60, 88, 179, 208, 209, 212-215, 218, 223, 294 ЦПК України; ст. 43 Конституції України; ст. ст. 40, 42, 49-2, 232, 233 КЗпП України; Постановою Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06 листопада 1992р. за № 9, з подальшими змінами та доповненнями, суд, -

в и р і ш и в :

Позов ОСОБА_1 до Концерну радіомовлення, радіозв'язку та телебачення про визнання протиправним та скасування наказу - залишити без задоволення.

Рішення суду може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скаргипротягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя: