Справа № 202/1603/16-ц
16 червня 2016 року Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді - - ОСОБА_1
при секретарі - - ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, про визнання пава власності на самовільну прибудову,
ОСОБА_3 звернувся до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовною заявою у якій просить суд визнати за нею право власності на добудови: санвузол літ. а2-1, площею 1,23х0,73 кв.м., кухню літ. а3-1, площею 3,2х3,6 кв.м., умивальню 9, площею 1,15 х 3,6 кв.м., у належному їй домоволодінні № 134 по вул. Кривоноса у місті Дніпропетровську.
Обґрунтовуючи позовні вимоги ОСОБА_3 посилається на те, що її нині покійній мамі ОСОБА_4 належало на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 20.11.1980 року Шостою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, домоволодіння по вул. Кривоноса, № 134, у м. Дніпропетровську.
Дане право власності на її ім'я було зареєстровано 25.05.1981 р. КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної Ради, в реєстровій книзі № 292, за реєстровим номером 66.
В даному домоволодінні, крім мами, були також зареєстрованими і наразі є
зареєстрованими вона та члени її родини - чоловік та донька.
В 2004 році її мати замовила та виготовила технічний паспорт на дане
Земельна ділянка при домоволодінні не приватизована, була виділена в 50х роках
минулого століття її батькові ОСОБА_5
Її мати померла 02 серпня 2014 року та за життя заповіту не складала.
Після смерті матері відкрилась спадщина на все її майно, зокрема, на вказане вище домоволодіння.
Оскільки нікого з інших спадкоємців першої черги, крім неї, не було, то вона є єдиною спадкоємицею, згідно з вимог ст. 1261 ЦК України.
Проживаючи разом з мамою вона згідно з вимог ч. 3 ст.1268 ЦК України, є особою, що прийняла спадщину після смерті матері.
Воназвернулась до нотаріальної контори з приводу оформлення спадщини, і 17 березня 2015 року у Шостій дніпропетровській державній нотаріальній конторі їй було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті матері - ОСОБА_4, а саме на домоволодіння по вул. Кривоноса, № 134, у м. Дніпропетровську.
Згідно з Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, її право власності на дане домоволодіння зареєстровано в той же день 17.03.2015 року за індексним номером 20039593, розмір часток власності - 1/1.
Згідно з свідоцтвом про право власності та витягу з держреєстру, отримане у спадок домоволодіння складається з А-1 - житлового будинку, житловою площею 37,2 кв.м., загальною площею 53, 5 кв.м., Б - літньої кухні, В - убиральні, Д - душу, Е навісу, № 1 - 13.1/2 № 14,1 інших споруд.
В 2015 році вона вирішила поставити в будинок та користуватись новим газовим котлом для опалення, і у звязку з цим представник газового господарства, при перевірці будинку та технічної можливості встановити новий котел, виявив, що наявні в будинку деякі прибудови не зазначені в технічному паспорті та в свідоцтві про право на спадок на її ім'я.
При її зверненні до ПАТ «Дніпропетровськгаз» щодо узаконення газового котла їй порадили спочатку узаконити прибудови в реєстраційній службі Дніпропетровського міського управління юстиції.
В техпаспорті на будинок і фактично в даному домоволодінні дійсно є три найменування добудованих приміщень, які робила її мама ще приблизно в 1991-1993 роках.
Зокрема, є самочинними такі добудови, що практично знаходяться в самому приміщенні будинку: а2 -1 - санвузол, площею 1,23x0. 73 м, аЗ-1 кухня, площею 3,2x3,6 м., 9 - умивальня, площею 1.15x1,65 м., які зазначені на зворотній сторінці першого аркушу технічного паспорту на будинок.
При зверненні до консультанта Реєстраційної служби, останній, також перевіривши всі наявні на будинок документи, зазначив, що у звязку з наявністю в домоволодінні не узаконених добудов, що вказані вище, немає наразі можливості внести ці добудови до реєстру прав власності на її ім'я. Консультант порадив їй звернутися за вирішенням цього питання до суду, оскільки іншого способу узаконити як прибудови, так і котел, немає.
Хочу зазначити, що вказані добудови виконані без будь-яких технічних та будівельних порушень, відповідають всім предявленим вимогам, і знаходяться в приміщенні будинку.
Вважає, що оскільки її мама зробила сама вказані добудови, то, згідно з вимог ст. 1218 ЦК України, вона має право успадкувати все майно, в тому числі і всі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини.
В даному разі самочинно збудовані її мамою санвузол, кухня та умивальня ніяким чином не порушують нічиї права, бо вона є єдиною власницею всього домоволодіння, і сусідам немає справи до того, що в її будинку є ці необхідні для нормального проживання приміщення.
Вона вважає, що у її випадку немає ніякої іншої можливості не лише узаконити газове опалення в будинку, а й отримати право на власність на зроблені спадкодавцем добудови в будинку, ніж звернутися до суду з даним позовом.
В судовому засіданні позивачка ОСОБА_3 позовні вимоги підтримала та предявлений позов просила задовольнити. Завчасно поданою письмовою заявою сповістила суд про можливість проведення судового засідання 16.06.2016 року за її відсутності.
Заперечень проти позову надано не було, відповідач повідомлявся належним чином про час і місце розгляду справи, але представник Дніпропетровської міської ради в судове засідання не з'явився, причин не повідомлено, на підставі чого з урахуванням письмової згоди позивача відповідно до ст. 224 ЦПК України справа підлягає розглядові судом з ухваленням цього рішення заочно.
На підставі неявки осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, і журнал судового засідання не ведеться.
Суд, вислухавши пояснення позивачки, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані письмові докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно із описом обєкта з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та технічного паспорту, вказане домоволодіння (на яке зареєстроване право власності) складається з А-1 житлового будинку, житловою площею 37,2 кв.м., загальною площею 53,5 кв.м., Б літньої кухні, В убиральні, Д душу, Е навісу, № 1-13, ? № 14, І інших споруд.
Домоволодіння розміщене на земельній ділянці площею 608 кв.м., яка була відведена у натурі 26 вересня 1959 року під індивідуальне житлове будівництво забудовника ОСОБА_5 (дідусеві позивачки).
Зазначене домоволодіння було успадковане позивачкою після смерті її матері ОСОБА_4, яка померла 02 серпня 2014 року в місті Дніпропетровську.
На території домоволодіння наявні обєкти самочинного будівництва: санвузол літ. а2-1, площею 1,23х0,73 кв.м., кухня літ. а3-1, площею 3,2х3,6 кв.м., умивальня 9, площею 1,15 х 3,6 кв.м.
Згідно із звітом про оцінку майна від 26.11.2015 року, вартість спірного домоволодіння становить 498940,00 грн.
Згідно і висновком будівельно-технічного дослідження № 29/16 від 17.05.2016 року стан прибудов а2-1, а3-1 до житлового будинку та стан сараю Г домоволодіння № 134 по вул. Кривоноса у місті Дніпропетровську є задовільним, обємно-планувальні та конструктивні рішення прийняті при їх будівництві не порушують основних вимог нормативних документів, які предявляються до житлових будівель і споруд, зокрема ДБН В.2.2.-15-2005 та ДБН 360-92**. Подальша безпечна експлуатація досліджених обєктів забезпечується.
Відповідно до статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Особа, яка здійснила самочинне будівництво, має право на відшкодування витрат на будівництво, якщо право власності на нерухоме майно визнано за власником (користувачем) земельної ділянки, на якій воно розміщене. У разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану.
Право власності у порядку, передбаченому статтею 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом.
Визнання права власності на незавершений об'єкт самочинного будівництва не допускається, оскільки це суперечить змісту як частини третьої статті 376, так і статті 331 ЦК.
В судовому засіданні було встановлено, що обєкти у домоволодінні № 134 по вул. Кривоноса у м. Дніпропетровську, а саме санвузол літ. а2-1, кухня літ. а3-1, умивальня 9, сарай Г, були у невстановлений період часу самовільно збудовані на відведеній дідусю позивачки земельній ділянці, але без відповідної документації, яка дає право виконувати будівельні роботи, та без належно затвердженого проекту. Згідно з технічно-інвентаризаційною документацією вказані обєкти не носять характер тимчасових споруд.
Позивачкою не було надано доказів, що свідчили б про набуття нею у власність або користування земельної ділянки за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Кривоноса, 134, на якій розміщені спірні обєкти нерухомого майна. Але разом із тим, право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК), землекористувачі (стаття 95 ЗК), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 1021 ЗК) або з інших передбачених законом підстав.
З наданих позивачкою письмових доказів, зокрема з висновку будівельно-технічного дослідження № 29/16 від 17.05.2016 року, не вбачається, що він містить відомості про те, що спірні обєкти самочинного будівництва, вчиненого у домоволодінні, що позивачка отримала у спадок, є завершеними будівництвом. Висновок судового експерта про можливість подальшої безпечної експлуатації досліджуваних обєктів не підтверджує того, що спірні самочинно збудовані обєкти нерухомого майна є завершеними будівництвом.
Окрім того, позивачкою не було надано рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки, на якій розміщене домоволодіння та самочинно збудовані обєкти нерухомого майна, у власність або у користування, тощо. Доказів того, що позивачка після смерті батьків успадкувала право користування земельною ділянкою по вул. Кривоноса, 134, в місті Дніпропетровську також надано не було.
Право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці. Права спадкоємців щодо самочинно збудованого майна визначаються судом відповідно до положень статті 1218 ЦК та з урахуванням роз'яснень, наданих у пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування", згідно з якими якщо спадкодавцем було здійснене самочинне будівництво, до спадкоємців переходить право власності на будівельні матеріали, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва.
Позивачкою також не було надано доказів чи зверталася вона до інспекції державного будівельного архітектурного контролю про прийняття самочинно збудованих об'єктів до експлуатації.
При цьому, суд звертає увагу, що пунктом 9 Прикінцевих положень Закону № 3038-VI було визначено спрощений порядок прийняття до експлуатації збудованих до 31 грудня 2009 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них тощо, які збудовано без дозволу на виконання будівельних робіт.
За встановлених в судовому засіданні обставин, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 необхідно відмовити у повному обсязі.
Керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 61,88, 208, 209, 212, 213, 215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
У задоволенні позову ОСОБА_3 до Територіальної громади в особі Дніпропетровської міської ради, про визнання пава власності на самовільну прибудову відмовити у повному обсязі.
Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого Цивільним процесуальним кодексом України.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, на рішення може бути подана апеляційна скарга до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем шляхом подачі апеляційної скарги до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Індустріальний районний суд м. Дніпропетровська протягом десяти днів з дня отримання копії рішення.
Суддя: Д.С. Шклярук