Провадження № 2/761/8665/2016
У Х В А Л А

Іменем України

11 листопада 2016 року суддя Шевченківського районного суду м. Києва Савицький О.А., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

09.11.2016 року ОСОБА_1 звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом,згідно змісту якого, фактично просить суд зобов'язати Фонд гарантування вкладів фізичних осіб внести його до Реєстру акцептованих вимог кредиторів.

Так, відповідно до положень ч. 1 ст. 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо: захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Разом з тим, як вбачається зі змісту позовної заяви, відповідно до рішення Правління Національного банку України від 12.07.2016 року №124-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 12.07.2016 року №1213«Про початок процедури ліквідації ПАТ «Банк Михайлівський» та делегування повноважень ліквідатора банку», згідно якого призначено уповноважену особу Фонду гарантування здійснити ліквідацію ПАТ «Банк Михайлівський» до 12.07.2018 року.

Тобто, на момент звернення позивача вказаним позовом до суду ПАТ «Банк Михайлівський» знаходиться в процедурі ліквідації.

Водночас, ч.3 ст. 2 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» передбачено, що цей Закон визначає структуру банківської системи, економічні, організаційні і правові засади створення, діяльності, реорганізації і ліквідації банків.

У пункті 6 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» зазначено, що ліквідація банку - процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства.

При цьому, за правилами ч. 1 ст. 12 ГПК України господарським судам підвідомчі, серед іншого, справи у спорах з майновими вимогами до боржника, стосовно якого порушено справу про банкрутство, у тому числі справи у спорах про визнання недійсними будь-яких правочинів (договорів), укладених боржником.

Таким чином, виходячи із системного аналізу вказаних норм законодавства та враховуючи положення ст. 12 ГПК України, можна дійти висновку, що спір, який виник між сторонами, повинен розглядатися за правилами господарського судочинства.

Вказаний висновок узгоджується з позицією Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.02.2016 року у справі №21-486а15 та у постанові від 15.06.2016 року у справі №21-286а16.

Згідно вимог п. 1 ч. 2 ст. 122 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо заява не підлягає розгляду в судах у порядку цивільного судочинства.

Відтак, проаналізувавши зміст позовної заяви та вивчивши додані до неї матеріали, суддя дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті провадження у цивільній справі за вказаною позовною заявою.

Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 12 ГПК України, ст.ст. 15, 122, 209, 210 ЦПК України, суддя

У Х В А Л И В:

У відкритті провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб про зобов'язання вчинити дії - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Апеляційного суду м. Києва через Шевченківський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги на ухвалу суду першої інстанції протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: