Номер провадження: 22-ц/785/465/16
Головуючий у першій інстанції ОСОБА_1
Доповідач Колесніков Г. Я.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.02.2016 року м. Одеса

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Одеської області в складі:

головуючого Колеснікова Г.Я.,

суддів Вадовської Л.М., Плавич Н.Д.,

при секретарі Коноваленко Х.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до Малиновської районной адміністрації Одеської міської ради про визнання членом сімї наймача, визнання права користування квартирою, визнання наймачем квартири, зобовязання переоформити на його імя особистий рахунок на квартиру,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із вказаним позовом.

Зазначав, що в квітні 2010 року він, з усного дозволу своєї двоюродної сестри ОСОБА_5, яка була хворою людиною та потребувала сторонньої допомоги, вселився в якості члена її сімї в квартиру АДРЕСА_1, наймачем якої була остання.

21 листопада 2011 року ОСОБА_5, з якою він вів спільне господарство та постійно проживав, померла.

Посилаючись на ст.ст.9,10,61,64,65,106 ЖК України та ст.ст.11-16,29 ЦК України, ОСОБА_4 просив визнати його членом сімї наймача, визнати за ним право користування жилим приміщенням, визнати його наймачем квартири та зобовязати Малиновську районну адміністрацію Одеської міської ради переоформити на його імя особовий рахунок на вказану вище квартиру (а.с.2-4).

Представник відповідача позов не визнав, посилаючись на його необгрунтованість.

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 25 серпня 2015 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_4 відмовлено (а.с.80-81).

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 просить рішення суду скасувати, постановити нове рішення про задоволення позову , посилаючись на незаконність рішення суду та невідповідність висновків суду дійсним обставинам справи (а.с.84 87).

У засіданні колегії суддів представник позивача скаргу підтримала, а представник відповідача просила залишити рішення суду без змін.

Рішення суду першої інстанції підлягає залишенню без змін на підставі ст.308 ЦПК України.

За змістом ч.1 ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції постановив рішення із додержанням норм матеріального та процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_4, який зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням, не довів факт постійного проживання з ОСОБА_5 в якості члена її сімї тривалий час.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду з огляду на наступне.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

За змістом ст. 65 ЖК України наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно з п. 9 постанови Пленуму Верховного ОСОБА_6 України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи прописані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням.

Отже, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов'язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім'ї наймача (ч.ч. 1, 2 ст.64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст.65 ЖК України). Під час вирішення спору про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, крім обставин щодо реєстрації цих осіб у спірному приміщенні, дотримання встановленого порядку при їх вселенні та наявності згоди на це всіх членів сім'ї наймача та обумовлення угодою між указаними особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням, й інші обставини справи, що мають значення для справи, а саме: чи було це приміщення постійним місцем проживання цих осіб, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання.

Встановлено, що на підставі розпорядження Малиновської райадміністрації ОМР від 17 лютого 2009 року №76/01-06 відкрито особовий рахунок ОСОБА_5 на займану нею житлову площу, яка складається з однієї кімнати площею 22,23 кв.м. в квартирі АДРЕСА_2.,складом сімї 1 особа (а.с.15).

21 листопада 2011 року інвалід 2 групи ОСОБА_5,ІНФОРМАЦІЯ_1, померла у віці 28 років ( а.с.6,18,19).

Позивач ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, двоюродний брат ОСОБА_5, з 12 грудня 2003 року був зареєстрований в ІНФОРМАЦІЯ_3 , а з 25 квітня 2015 року - у гуртожитку по вул.В.Терешкової, 13 в м.Одесі (а.с.5,8,9,31).

Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин,які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Статтями 58,59 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.Сторони мають право обгрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом.Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.Обгрунтування висновків суду припущеннями цивільним процесуальним законодавством не дозволяється ( ч.4 ст.60 ЦПК України).

Колегія суддів вважає, що позивач ОСОБА_4 не надав суду жодних належних та допустимих доказів щодо:

-своєї реєстрації у спірній квартирі в установленому законом порядку за життя ОСОБА_5;

-постійного проживання разом із останньою в якості члена її сімї з квітня 2010 року та ведення з нею спільного господарства.

Так, допитані в суді першої інстанції за ініціативою представника позивача свідки ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 показали, що ОСОБА_4 та його мати ОСОБА_6 під час хвороби ОСОБА_5 постійно відвідували її. Зазначене позитивно характеризує родину ОСОБА_6, проте не є доказом факту того , що ОСОБА_4 був членом сімї наймача та постійно проживав з нею.

Крім того, не підтверджує цей факт й здійснення за рахунок родини ОСОБА_4:

-поховання ОСОБА_5;

-утримання спірної квартири у належному санітарно технічному стані та інших зобовязань, що випливають із договору найму жилого приміщення, після смерті ОСОБА_5 (а.с.20,21,22 23).

За змістом ч.3 ст.16 ЦК України суд може відмовити в захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої пятої ст.13 цього Кодексу.

Зокрема, частинами 2-4 ст.13 ЦК України визначено, що при здійсненні своїх прав особа зобоязана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди давкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства.

Так, у лютому 2012 року ОСОБА_10 звернувся до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації ОМР про зобовязання укласти з ним договір найму названої вище квартири після смерті його онуки ОСОБА_5С (а.с. 128).

18 жовтня 2012 року ОСОБА_10 помер (а.с.12).

22 жовтня 2012 року ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом до Малиновської районної адміністрації ОМР про зобовязання укласти договір найму квартиру АДРЕСА_1, наймачем якої була ОСОБА_5 на підставі ч.1 ст.181, ч.ч.1,2 ст.182, ч.1 ст.319, ст.ст.325,328, ч.ч.1,2 ст.331, ст.ст.332,335 ЦК України та ст.61 ЖК України.

Свої вимоги ОСОБА_4 обгрунтував тим, що є онуком позивача ОСОБА_10 і останні два роки проживав зі своїм дідусем та допомагав йому у господарстві.

При цьому його позовна заява дані про те, що він був членом сімї ОСОБА_5 не містила.

Крім того, достовірно знаючи, що його дід ОСОБА_10 помер, просив суд визнати його другим позивачем по справі (а.с. 129-130,131).

Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 22 травня 2013 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_10 та ОСОБА_4 відмовлено у задоволенні позову до Малиновської районної адміністрації ОМР про зобовязання укласти договір найму (а.с.35-36,37-38).

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції 25 серпня 2015 року дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні чергового позову ОСОБА_4 до Малиновської районної адміністрації ОМР про зобовязання укласти договір найму тощо, заявленого з інших підстав.

Помилкове посилання суду у рішенні на пункти 13 та 14 вищенаведеної постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року №2, у розумінні ч.2 ст.308 ЦПК України, не є підставою для скасування правильного по суті рішення суду.

Інших, правових доводів, апеляційна скарга не містить.

Приймаючи до уваги, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову, колегія суддів відхиляє апеляційну скаргу, а рішення суду залишає без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 1 ст. 307, ст.ст. 308, 313, 314, 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 в інтересах ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 25 серпня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення.

Ухвала колегії суддів може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: /підпис/

Судді: /підписи/

З оригіналом згідно,

Суддя апеляційного суду

Одеської області ОСОБА_11