Справа № 761/7165/15-ц
Провадження № 2/761/529/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 жовтня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Паночко О.М., Куделя А.П., Лукянчук А.О.,

за участю представника ОСОБА_1: ОСОБА_2,

представника ПАТ КБ «Хрещатик»: Орендівського В.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди, за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору банківського вкладу,-

В С Т А Н О В И В:

11 березня 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди.

В позовних вимогах з врахуванням заяви від 25.05.2015 року (зміна підстав позову) ОСОБА_1 просить: стягнути з відповідача на користь позивача суму залишку вкладу в розмірі 226 000,00 грн., пеню в розмірі - 2 474 700,00 грн., суму інфляційних втрат в розмірі - 100 796,00 грн., не виплачені відсотки в розмірі - 43 392,00 грн., 10 000,00 грн. - відшкодування моральної шкоди, а всього 2 853 796,00 грн.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.02.2013 року між сторонами був укладений договір банківського вкладу (депозиту) за умовами якого ОСОБА_1 внесла на депозитний рахунок суму 226 000,00 грн. на строк з 22.02.2013 року по 22.04.2013 року зі сплатою 19,2% річних. Так як на момент закінчення дії договору позивач перебувала за межами України, договір було пролонговано.

Як зазначає позивач, 02.10.2013 року дію договору було продовжено шляхом укладення іншого договору строком до 02.10.2015 року зі сплатою 19,5% річних, оскільки позивачу було роз'яснено, що лише змінюється реєстраційний номер договору.

З червня 2014 року позивачу не виплачувались відсотки, після цього позивач з'ясувала, що невідомою особою 05.06.2013 року кошти отримані з рахунку.

А тому позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги та звертаючись до суду з позовом посилається на договір від 22.02.2013 року.

На підставі статті 625 ЦК України позивач просить стягнути інфляційні за період липень 2014-квітень 2015 року на суму 226 000,00 грн., що становить 100 796,00 грн.

На підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» з відповідача підлягає стягненню пеня, що за 1 рік (з 14.06.2014 року по 14.06.2015 року) становить: на депозит - 2 474 700,00 грн., на невиплачені відсотки - 457 142,40 грн.

Відсотки по зазначеному договору в розмірі 19,2% річних за 365 днів становить 43 392,00 грн., які мають бути стягнуті з відповідача.

А також оскільки позивач зазнала моральних страждань у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача та відмовою повернути депозит позивач оцінила моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн.

29.02.2016 року до суду надійшла зустрічна позовна заява Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору банківського вкладу.

Протокольною ухвалою суду від 29.02.2016 року зустрічний позов прийнято до розгляду з первісним.

В позовних вимогах ПАТ КБ «Хрещатик» просить: визнати недійсним договір №291/2013-222 банківського вкладу «Ощадний» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів від 22.02.2013 року на суму 226 000,00 грн., терміном дії до 22.08.2013 року.

ПАТ КБ «Хрещатик» вимоги обґрунтовує тим, що сторонами при підписанні договору не додержано письмову форму договору в порушення вимог ст.1059 ЦК України так як ОСОБА_1 не підписувала договір та заяву на переказ готівки №34 від 22.02.2013 року, таким чином відсутнє її волевиявлення на укладення правочину, а тому у відповідності до положень статей 215 та 1059 ЦК України такий правочин є нікчемним.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував, оскільки він не обґрунтований.

Представник ПАТ КБ «Хрещатик» в судовому засіданні заперечив проти задоволення первісного позову, оскільки на даний час Банк ліквідується та законом визначена процедура повернення коштів, зустрічний позов підтримав та просив його задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов'язок доказування покладений на сторони.

Вислухавши представників сторін, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заявлених вимог (первісних та зустрічних) за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 22.02.2013 року між ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - Банк) та ОСОБА_1 (далі - Вкладник) був підписаний Договір №291/2013-2222 банківського вкладу «Ощадний» в національній валюті із щомісячною сплатою процентів (6 місяців).

За умовами вказаного договору Банк прийняв грошові кошти Вкладника на вкладний (депозитний) рахунок НОМЕР_1 в сумі 226 000,00 грн. на термін з 22.02.2013 року по 22.08.2013 року зі сплатою 19,2% річних.

За умовами Договору, Вкладник зобов'язувався здійснити внесок коштів на Вкладний рахунок в сумі, зазначеній в Договорі, готівкою через касу Банку; Банк в свою чергу зобов'язувався в останній день терміну розміщення вкладу повернути Вкладнику внесену суму та нараховані проценти за дні поточного місяця.

Сторони домовились та зазначили в п.3.4 Договору, в останній день терміну розміщення вкладу, сума Вкладу та нараховані проценти за дні поточного місяця повертаються вкладнику шляхом перерахування на картковий рахунок Вкладника, відкритий до цього Договору та зазначений у заяві при укладенні Договору.

За умовами п.5.2 Договору, Договір втрачає силу за згодою сторін із моменту виплати Банком Вкладнику суми вкладу і процентів за цим Вкладом, а також в інших випадках, передбачених чинним законодавством.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 виконала належним чином свої зобов'язання в частині внесення коштів на депозитний рахунок, що підтверджується копією квитанції №34 від 22.02.2013 року.

Представник Банку в судовому засіданні не заперечував, що сума 226 000,00 грн. надійшла на депозитний рахунок, відкритий банківською установою на ім'я ОСОБА_1

В судовому засіданні представник Банку пояснив, що 05.06.2013 року за Договором №291/2013-2222 від 22.02.2013 року ОСОБА_1 отримала суму 217 247,29 грн., що підтверджується копією заяви на видачу готівки №1 від 05.06.2013 року.

Представник ОСОБА_1 в судовому засіданні заперечив факт отримання коштів за вказаним депозитним договором.

Проте, суд не може взяти до уваги як належний доказ отримання ОСОБА_1 коштів за депозитним договором посилання на заяву на видачу готівки №1 від 05.06.2013 року, оскільки висновком експертів від 18.12.2015 року (експертиза була призначена за ухвалою суду) встановлено, що підпис від імені ОСОБА_1 в заяві на видачу готівки №1 від 05.06.2013 року виконано не ОСОБА_1, а іншою особою з наслідуванням підпису ОСОБА_1

Суду не було надано належних та допустимих доказів виконання Банком своїх зобов'язань за депозитним договором в частині повернення коштів Вкладнику.

Таким чином, під час слухання справи судом не було встановлено, що Банк виконав свої зобов'язання в частині повернення коштів депозитного вкладу та перерахував кошти на картковий рахунок ОСОБА_1

Як вбачається із інформації, розміщеної на офіційному сайті Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та не заперечувалось сторонами, на підставі постанови Правління Національного банку України від 05 квітня 2016 р. № 234 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 05 квітня 2016 р. № 463 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням розпочато процедуру виведення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРІЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» (далі - ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК») з ринку шляхом запровадженням в ньому тимчасової адміністрації строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 строком на один місяць з 05 квітня 2016 р. до 04 травня 2016 р. включно.

Виконавча дирекція Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийняла рішення від 21 квітня 2016 р. № 560 відповідно до якого продовжено строки тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Відповідно до даного рішення продовжено повноваження уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» ОСОБА_4 з 05 травня 2016 р. до 04 червня 2016 р. включно.

Відповідно до рішення Правління Національного банку України від 02 червня 2016 року № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 03 червня 2016 року № 913, «Про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК» та делегування повноважень ліквідатора банку».

Згідно з зазначеним рішенням розпочато процедуру ліквідації ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КОМЕРЦІЙНИЙ БАНК «ХРЕЩАТИК» (далі - ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК») з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження ліквідатора ПАТ «КБ «ХРЕЩАТИК», визначені, зокрема, статтями 37, 38, 47-52, 521, 53 Закону «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» (далі - Закон), в тому числі з підписання всіх договорів, пов'язаних з реалізацією активів банку у порядку, визначеному Законом, окрім повноважень в частині організації реалізації активів банку, провідному професіоналу з питань врегулювання неплатоспроможності банків відділу запровадження процедури тимчасової адміністрації та ліквідації департаменту врегулювання неплатоспроможності банків ОСОБА_4 на два роки з 06 червня 2016 року до 05 червня 2018 року включно.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Отже, на момент ухвалення рішення судом у банку вже розпочато процедуру ліквідації банку, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», тому суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про стягнення суми вкладу, інфляційних втрат та не виплачених відсотків.

Зазначена правова позиція висвітлена Верховним Судом України в справі №6-1123цс16 постанова від 13.06.2016 року, яка є обов'язковою для застосування судами.

Також в позовній заяві ОСОБА_1 просила стягнути з банку пеню на підставі ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів».

Частина 5 статті 10 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає відповідальність виконавця роботи (послуги) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді пені.

Проте як встановлено судом, ПАТ «КБ «Хрещатик» надав ОСОБА_1 послугу, яка зводилась до прийняття ним від позивача грошових сум з обов'язком виплати процентів на них. Надання такої послуги було оформлено укладеними банком і вкладником договором банківського вкладу.

Після укладення зазначеного договору між Банком та ОСОБА_1 виникли зобов'язальні правовідносини, які регулюються нормами зобов'язального права та положеннями укладеного договору банківського вкладу. Положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» виниклих між сторонами відносин не регулюють.

Так як суд не вбачає підстав для задоволення заявлених вимог в частині стягнення коштів, суд не вбачає підстав для задоволення вимог в частині відшкодування моральної шкоди.

Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним* правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Водночас, суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних вимог ПАТ КБ «Хрещатик», так як в судовому засіданні встановлено, що договір від 22.02.2013 року на суму 226 000,00 грн. обліковувався в банківській системі, суду не надано належних та допустимих доказів, що Договір та заява на переказ готівки №34 від 22.02.2013 року не підписані ОСОБА_1, тому суд не вбачає підстав для задоволення зустрічних вимог ПАТ КБ «Хрещатик».

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про стягнення коштів та відшкодування моральної шкоди та зустрічних позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_1 про визнання недійсним договору банківського вкладу - відмовити.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г.Притула