Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/987/16 Головуючий у суді І-ї інст ОСОБА_1
Доповідач Суржик М. М.
УХВАЛА

10.05.2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі : Головуючого : судді Суржика М.М.,

суддів : Авраменко Т.М., Суровицької Л.В.,

при секретарі Гусак А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09 березня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А :

Старший державний виконавець Кіровського відділу державної виконавчої служби Кіровоградського міського управління юстиції ОСОБА_3 (далі держвиконавець) звернулася до суду із поданням про примусове проникнення в житло, а саме - в квартиру №108 корп. 1 по вул..Волкова 28 в м.Кіровограді (далі квартира).

Оскарженою ухвалою суду заяву задоволено.

Не погоджуючись з ухвалою суду в скарзі апелянт зазначив, що при постановленні ухвали судом порушені норми матеріального та процесуального права. Зокрема, зазначає, що матеріали справи не містять доказів отримання ОСОБА_2 постанови про відкриття виконавчого провадження , судом не враховано, що ОСОБА_2 є власником ? частини квартири, в якій не проживає, а лише зареєстрований в ній, і майно ОСОБА_2 в квартирі відсутнє. Просив ухвалу суду скасувати, в задоволенні подання відмовити.

Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Згідно вимог ст.213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим ; законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом ; обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегією суддів на підставі досліджених доказів встановлено, що на виконанні Кіровського ВДВС Кіровоградського міського управління юстиції знаходиться зведене виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа № 1109/6748/12 від 30.11.2012 року про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості в сумі 14 575,45 грн. на користь ПАТ «Банк Демарк", виконавчого листа № 404/2447/13-ц від 19.09.2013року про стягнення на користь ПАТ «Альфа Банк» з ОСОБА_2 та ОСОБА_4 судового збору по 890,28 грн. з кожного, виконавчого листа № 404/2447/1-ц від 19.09.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми заборгованості в розмірі 169463,37грн. на нерухоме майно, виконавчого листа № 2-1537/2007 від 21.03.2007 року про стягнення на користь ОСОБА_5 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_1, починаючи з 6.02.2007 і до досягнення повноліття, тобто, до 25.07.2023 року.

Задовольняючи подання суд 1-ої інстанції зазначив, що строк для самостійного виконання виконавчого документа сплинув, а боржником не надано доказів про добровільне виконання рішення суду.

Проте, з таким висновком суду колегія суддів погодитись не може, оскільки воно не в повній мірі відповідає вимогам ст.213 ЦПК України.

Так, ОСОБА_2 до суду надано квитанції про сплату судового збору в сумі 890.29грн. за виконавчим листом № 404/2447/13-ц від 19.09.2013року, довідку від Альфа-Банку про те, що за виконавчим листом № 404/2447/1-ц від 19.09.2013 року про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах суми заборгованості в розмірі 169463,37грн. залишок боргу станом на 16 лютого 2016 року складає 39896.39 грн., прострочена заборгованість відсутня, докази сплати аліментів за виконавчим листом № 2-1537/2007 від 21.03.2007 року.

Таким чином, суд не зважив на надані ОСОБА_2 докази, не дав їм належну оцінку в сукупності з іншими доказами, що, на переконання колегії суддів, призвело до неправильного вирішення подання держвиконавця.

Крім того, колегія суддів вважає, що суд не звернув уваги на ту обставину, що фактично користувачем жилого приміщення ( квартирою ) є мати ОСОБА_2.

Відповідно до ст.311 ЦПК України, підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи , які призвели до неправильного вирішення питання.

За наведених обставин колегія суддів дійшла переконання, що ухвала суду підлягає скасуванню, а справа направленню до того ж суду для подальшого розгляду.

Колегія суддів також зазначає, що відповідно до ст.376 ЦПК України, питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи за поданням державного виконавця.

Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

Як вбачається з матеріалів справи, держвиконавець звернувся з поданням до суду 15 грудня 2015 року, а розглянуто судом подання 09 березня 2016 року, тобто, не в визначений ст.376 ЦПК України строк.

Керуючись ст.ст.303,307, 311,313,314,315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити, ухвалу Кіровського районного суду м.Кіровограда від 09 березня 2016 року скасувати.

Справу направити до того ж суду для продовження розгляду подання.

Ухвала набирає чинності з моменту проголошення і не може бути оскаржена.

Головуючий

Судді