РІШЕННЯ

Іменем України

09.11.2016 року м. Львів

Франківський районний суд міста Львова у складі

головуючого судді- Мартинишин М.О.

при секретарі- Потюк В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Львові цивільну справу за позовом

ОСОБА_1

до ОСОБА_2,

з участю третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради

про визначення порядку спілкування з дитиною, усунення перешкод спілкуванні та вихованні з дитиною та зобовязання укласти договір, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2, третя особа - орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про визначення порядку спілкування з дитиною, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною. У процесі судового розгляду подав заяву про уточнення позовних вимог, додавши вимогу про зобовязання укласти договір про участь у вихованні дитини.

Позовні вимоги мотивує тим, що 23.02.2008 року зареєстрували шлюб з відповідачем. Від цього шлюбу народилася донька ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1. Відповідно до рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02.02.2010 року шлюб між ним було розірвано. До розірвання шлюбу сторони проживали за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати з матірю за вищевказаною адресою. Зазначає, що періодично спілкувався з колишньою дружиною та дитиною і надавав грошову допомогу на утримання доньки за умови, що питання виховання дитини у подальшому не будуть вирішуватися у судовому порядку. Стверджує, що з початку 2012 року ОСОБА_2 почала ухилятися від зустрічей з ним та не надавала для спілкування його доньку Єлизавету. Встановити причини того, чому йому перешкоджають бачитися з дитиною, не мав часу через зайнятість на роботі. З 2014 року неодноразово намагався домовитися з Відповідачем про усунення даної проблеми, звертався до органів правопорядку, але ОСОБА_2 лише писала на нього скарги. 25.09.2014 року хотів привітати доньку з днем народження, але батьки Відповідача дитину йому не показали, а ОСОБА_2 на звязок не виходила. 01.10.2014 року звернувся до районного відділу міліції м. Львів. За результатами розгляду заяви йому було надану відповідь №16/9-1912 від 13.10.2014 року, у якій пояснили, що він повинен вирішувати дані питання у відповідних державних органах. Вказує, що його ніяким офіційним чином не поставили до відома, де перебуває його донька, та в якому вона фізичному та психологічному стані здоровя. Звернувся до Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про встановлення днів та годин зустрічей з його малолітньою донькою. Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №128 від 27.03.2015 року встановлено дні та години зустрічей позивача з донькою у першу та третю неділю місяця з 13:00 до 18:00 у присутності матері дитини. Заборонено відповідачу перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дочкою. Вважає, що його права як законного батька порушені відповідачем, і він має право на вирішення даного питання згідно законодавства у судовому порядку. Просить позов задоволити.

У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали, дали пояснення, аналогічні викладеному у позові. Просять уточнений позов задоволити.

Представник відповідача у судовому засіданні позов частково визнав, не заперечувала проти встановлення порядку спілкування з дитиною, просила при вирішенні цього питання взяти до уваги розпорядження голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №128 від 27.03.2015 року щодо встановлення днів та годин зустрічей позивача з донькою. Просила у задоволенні решти позовних вимог відмовити за необґрунтованістю та безпідставністю, посилаючись на докази, які містяться в матеріалах справи та з підстав, які зазначені в письмовому запереченні.

Представник третьої особи органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради у судовому засіданні позов не заперечив, просив встановити години зустрічі позивача з донькою відповідно до розпорядження голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №128 від 27.03.2015 року, щодо решти позовних вимог покладається на розсуд суду.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані сторонами документи і матеріали, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд доходить висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, з таких підстав.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України, до суду може звернутись кожна особа за захистом своїх порушених прав, а також інтересах інших осіб у випадках встановлених законом.

Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав.

За вимогами ст. ст.10,60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено, що 23.02.2008 року у Франківському відділі реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції за актовим записом №61 був зареєстрований шлюб між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2

Від проживання в шлюбі у сторін народилася дочка ОСОБА_3-Є.І. - ІНФОРМАЦІЯ_1, що підтверджується свідоцтвом про народження за актовим записом №6370, видане міським відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції 08.10.2008 року.

Згідно рішення Сихівського районного суду м. Львова від 02.02.2010 року шлюб між сторонами був розірваний.

Судом також встановлено, що зі сторони відповідачки допускається перешкода у спілкуванні батька з дитиною, що не йде на користь дитини.

Розпорядженням голови Франківської районної адміністрації Львівської міської ради №128 від 27.03.2015 року встановлено дні та години зустрічей позивача, ОСОБА_1, з донькою, ОСОБА_3-Є.І. у першу та третю неділю місяця з 13:00 до 18:00 у присутності матері дитини, ОСОБА_2. Заборонено матері перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дочкою.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.

Стаття 142 СК України зазначає: діти мають рівні права та обов'язки щодо батьків, незалежно від того, чи перебували їхні батьки у шлюбі між собою.

Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Відповідно до ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини.

Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно положень ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів; батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Відповідно до ч.3 ст.9 Конвенції про права дитини, дитина, яка не проживає з одним чи обома батьками, має право підтримувати на регулярній основі особисті і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить інтересам дитини.

Метою законодавчого закріплення права батьків на спілкування з дитиною і є насамперед захист інтересів дитини. Здійснення батьками своїх прав і виконання обов'язків повинно ґрунтуватися на повазі до прав дитини і її людської гідності.

Частина 2 ст. 155 СК України зазначає, що батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Відповідно до ч.ч.1,2,3 ст.157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Таким чином, питання виховання дитини батьки вирішують спільно, позивач зобов'язаний брати участь у вихованні своєї дитини і має право на особисте спілкування з донькою, а відповідач ОСОБА_2 не має права перешкоджати позивачу спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення.

Рішення органу опіки та піклування є обов'язковим до виконання.

Згідно ст. 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування, з урахуванням віку, стану здоров'я дитини, поведінки батьків, а також інших обставин, що мають істотне значення. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення батьківських прав, обов'язковою є участь органу опіки і піклування.

Орган опіки і піклування подає суду письмовий висновок щодо доцільності зустрічей ОСОБА_1 з ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 на виконання листа Франківського районного суду м.Львова від 21.01.2016 року у справі № 465/6777/14-ц.

Висновком органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради щодо доцільності зустрічей ОСОБА_1 з ОСОБА_4 - ІНФОРМАЦІЯ_3 від 26.02.2016 року №3509-94 підтверджується за доцільне: батькові дитини ОСОБА_5, брати участь у вихованні дитини шляхом зустрічей у першу та третю неділю місяця з 13 год. 00 хв. до 18 год. 00 хв. у присутності матері дитини ОСОБА_2.

Крім цього, матеріалами справи підтверджено, що позивач, як батько дитини бажає брати участь у вихованні дитини, тому, відповідно до чинного законодавства, підстав у відмові у спілкуванні з дитиною немає.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачка чинить перешкоди позивачу у спілкуванні та у вихованні його з донькою, позивач обґрунтував свої позовні вимоги та надав суду жодних тому доказів, які свідчать про перешкоди з боку відповідача йому у спілкуванні з дитиною та її вихованні, окрім цього такі дані обставини знайшли своє підтвердження у судовому засіданні під час розгляду справи.

Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позивач має гарантоване законом, рівне з матір'ю дитини, право на спілкування зі своєю дочкою та право на її виховання, а відповідач не вправі перешкоджати йому в цьому.

Слід звернути увагу на положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини», а також на положення ч. 8 ст. 7 СК України: «Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини…».

Саме ці норми права судом враховувались при вирішенні спору щодо участі у вихованні дитини та порядку зустрічей з дитиною того з батьків, хто проживає окремо від дитини, та щодо участі у вихованні дитини та порядку зустрічей з дитиною батька.

А щодо позовної вимоги позивача стосовно зобовязання ОСОБА_2 укласти з ОСОБА_1 нотаріально засвідчений договір про здійснення батьківських прав та виконання обовязків відносно виховання малолітньої дитини ОСОБА_3-Є.І., 25.09.2008 р. н., суд вважає безпідставною.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, серед іншого, свобода договору.

Згідно з ч.1 ст.627 ЦК України, відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ч.4 ст.157 СК України, батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Відтак, суд вважає, що укладення договору про здійснення батьківських прав та виконання обовязків відносно виховання малолітньої дитини ОСОБА_3-Є.І. - 25.09.2008 р. н., є правом, а не обовязком батьків дитини, і жодна зі сторін не може бути примушена до укладення такого договору.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільного права та інтересів є припинення дії, яка порушували право, примусового виконання обовязку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення. Суд може захистити цивільне право і інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно із ст.4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.

За такими обставинами суд дійшов висновку, що позивач частково довів ті обставини, на які посилався як на підставу своїх вимог.

З урахуванням вищевказаного, зважаючи на уточнені позовні вимоги, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності та співставленні, приймаючи до уваги пояснення сторін, а також виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та того, що усунення перешкод щодо участі у вихованні та спілкуванні з дитиною та призначення батькові способів участі у вихованні дитини є можливим способом захисту порушених прав позивача, суд вважає позовні вимоги позивача частково доведеними, а уточнений позов таким, що підлягає частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 4, 10, 11, 31, 57, 60, 88, 169, 209, 214-215, 218 ЦПК України, -

вирішив:

уточнений позов задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_1 способи участі у вихованні доньки ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_1, а саме: у першу та третю неділю місяця з 13:00 до 18:00 год. у присутності матері дитини ОСОБА_2.

Зобов'язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні з донькою ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1.

В решті позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Мартинишин М.О.