У х в а л а

іменем україни

18 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

ДьоміноїО.О., Демяносова М.В., Парінової І.К.,

розглянувши в попередньому судовому засіданні справу за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_4 та ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за договорами про надання споживчого кредиту, та за зустрічним позовном ОСОБА_6 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визання недійсними договорів про надання споживчого кредиту, за касаційними скаргами БезушкоВікторії Валеріївни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 на рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 липня

2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області

від 20 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з зазначеним позовом, мотивуючи його тим, що 26 червня 2008 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір про надання споживчого кредиту в сумі 65 000 дол. США та з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше

26 червня 2018 року.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 26 червня 2008 року міжПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_5 укладено договір поруки.

Також 25 вересня 2008 року між позивачем та ОСОБА_4 укладено договір про надання споживчого кредиту у розмірі 25 000 дол. США з кінцевим терміном повернення кредитних коштів не пізніше 25 вересня

2018 року.

У зв'язку з неналежним виконанням кредитних зобов'язань утворилася заборгованісь. Враховуючи викладене позивач просив позов задовольнити.

В березні 2015 року ОСОБА_4 звернувся до суду із зустрічним позовом в якому просив визнати недійсними договори про надання споживчого кредиту, обгрунтовуючи його тим, що укладені ніж ним та банком правочини є недійсними з моменту їх вчинення, оскільки йому не надано інформації, щодо наявних форм кредитування з коротким описом відмінностей між ними. Також посилався на те, що вони були позбавлені достовірної інформації про дійсну вартість кредиту та щодо валютних ризиків. Просив визнати договори від 26 червня 2008 року та від 25 вересня 2008 року недійсними і як наслідок недійсності правочинів застосувати реституцію.

Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області

від 20 липня 2015 року позов ПАТ «УкрСиббанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 26 червня 2008 року в розмірі 43 890 дол. США 74 центів, що за офіційним курсом Національного банку України на день складання розрахунку становить 708 703 грн 60 коп.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за кредитним договором від 25 вересня 2008 року в розмірі 17 631 дол. США 55 центів, що за офіційним курсом Національного банку України на день складання розрахунку становить 284 696 грн 57 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_4 до

ПАТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_4 задоволено частково.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області

від 20 липня 2015 року в частині відмови у задоволенні зустічного позову ОСОБА_4 скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_4 задоволено частково.

Визнано недійсним п.1.3.4., підпунктів 1 та 2 п. 1.6 договору про надання споживчого кредиту від 26 червня 2008 року та додатку № 2 «Тарифи банку» до нього, а також визнано недійсним додаток № 3 «Тарифи банку» до договору про надання споживчого кредиту від 25 вересня

2008 року.

В іншій частині рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 липня 2015 року залишено без змін.

Не погодившись із вищезазначеними судовими рішеннями,

ОСОБА_4, звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргаю, в якій просив скасувати рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 20 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2015 року в нескасованій частині, направити справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Також не погодившись із вищезазначеним судовим рішенням,

Безушко В.В., яка діє в інтересах ПАТ «УкрСиббанк», звернулася до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ із касаційною скаргаю, в якій просила скасувати рішення апеляційного суду Миколаївської області від 20 листопада 2015 року та залишити в

силі рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області

від 20 липня 2015 року, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційних скарг, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційні скарги підлягають відхиленню з огляду на наступне.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судами норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до вимог ст. 335 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права і не може встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» зазначено, що саме по собі зростання або коливання курсу іноземної валюти не є достатньою підставою для розірвання кредитного договору, оскільки зазначене стосується обох сторін договору і позичальник при належній завбачливості міг, виходячи з динаміки зміни курсів валют з моменту введення в обіг національної валюти та її девальвації, передбачити в момент укладення договору можливість зміни курсу гривні України до іноземної валюти, а також можливість отримання кредиту в національній валюті.

Апеляційний суд вірно зазначив, що ОСОБА_4 був обізнаний з можливою девальвацією курсу гривні по відношенню до курсу долара США. Раніше він вже вкладав кредитні договори, в тому числі із

ПАТ «УкрСиббанк», тобто в нього вже був досвід в укладенні договорів і в разі небажання отримувати кредит в іноземній валюті, він мав реальну можливість не укладати такий договір.

Крім того, волевиявлення учасників правочину було вільним і відповідало їх внутрішній волі, відповідач погоджувався із всіма умовами договорів, про що свідчить його підпис в договорах і часткове погашення кредитів в іноземній валюті. Після укладення першого договору, позичальник через декілька місяців уклав наступний договір, що також свідчить про те, що його влаштовували умови надання йому кредиту в іноземній валюті. Після укладення договорів в 2008 році позичальник їх не оспорював і виконував тривалий час на протязі декількох років, тобто погодився з умовами договорів.

Відповідно до ч. 8 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.

За положеннями ч. 5 ст. 11, ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки. Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Несправедливими є положення договору про споживчий кредит, які містять умови про зміни у витратах, зокрема, щодо сплати за обслуговування кредиту та сплати за дострокове його погашення, і це є підставою для визнання таких положень недійсними.

Апеляційний суд, частково скасовуючи рішення суду першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що кредитними договорами від 26 червня

2008 року та 25 вересня 2008 року встановлені платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин, що суперечить вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

Доводи, на які посилаються представник заявника та заявник у касаційних скаргах, висновків суду першої та апеляційної інстанцій не спростовують.

За таких обставин судова колегія дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій правильно встановлено та належно перевірено обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судові рішення ухвалено із додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для їх зміни чи скасування немає.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційні скарги Безушко Вікторії Валеріївни, яка діє в інтересах Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», та ОСОБА_4 відхилити.

Рішення Южноукраїнського міського суду Миколаївської області

від 20 липня 2015 року та рішення апеляційного суду Миколаївської області

від 20 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: О.О. Дьоміна
М.В. Демяносов
І.К. Парінова