Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У серпні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Неос Банк» (далі - ПАТ «Неос Банк»), правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Альфа-Банк» (далі - ПАТ «Альфа-Банк»), звернулося до суду із указаним позовом, в обґрунтування якого зазначило, що за умовами укладеного між публічним акціонерним товариством «Банк Кіпру» (далі - ПАТ «Банк Кіпру»), яке надалі змінило свою назву на ПАТ «Неос Банк», та Товариством з обмеженою відповідальністю «Основа» (далі - ТОВ «Основа») кредитного договору від 12 жовтня 2010 року та з урахуванням укладених додаткових угод останнє отримало кредит у розмірі 4 465 000 доларів США у вигляді не відновлювальної кредитної лінії зі сплатою 10,5 % річних, з терміном повернення до 11 жовтня 2017 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором 27 вересня 2011 року між банком та окремо ОСОБА_3, товариством з обмеженою відповідальністю «Галицька Основа» (далі - ТОВ «Галицька Основа») та Спільним українсько-французьким підприємством з іноземними інвестиціями «Основа - Солсиф» (далі - СП «ТОВ «Основа - Солсиф») було укладено договори поруки та відповідні додаткові угоди до них.

Починаючи з грудня 2013 року відповідач умови кредитного договору належним чином не виконував, у зв'язку з чим станом на 18 серпня 2014 року утворилась заборгованість на суму 4 797 635 доларів 14 центів США, з яких: 4 370 742 доларів 70 центів США - прострочена заборгованість, 403 297 доларів 76 центів США - проценти за користування кредитом та 23 594 грн 68 коп. - пеня за прострочення виконання зобов'язання.

Посилаючись на те, що відповідно до умов договорів поруки ОСОБА_3, ТОВ «Галицька Основа» та СП «ТОВ «Основа - Солсиф» зобов'язались нести солідарну відповідальність за невиконання ТОВ «Основа» кредитних зобов'язань, банк просив стягнути з відповідачів заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 4 797 635 доларів 14 центів США.

Постановою судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року провадження у вказаній справі у частині позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ТОВ «Основа», ТОВ «Галицька Основа», СП «ТОВ «Основа - Солсиф» про стягнення заборгованості за договором кредиту закрито.

Справу у частині вирішення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ПАТ «Альфа-Банк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 4 797 635 доларів 41 центів США, що станом на 18 серпня 2014 року складало 62 720 976 грн 24 коп.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилено, рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_3 просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає відхиленню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 12 жовтня 2010 року між ПАТ «Банк Кіпру», яке змінило найменування на ПАТ «Неос Банк», та ТОВ «Основа» було укладено кредитний договір, згідно з яким банк надав позичальнику у тимчасове користування грошові кошти у розмірі 4 465 000 доларів США у вигляді невідновлювальної кредитної лінії зі сплатою 10,5 % річних за строковою заборгованістю та 15,5 % річних у разі порушення позичальником строків повернення заборгованості за договором, з кінцевим терміном повернення кредиту - 11 жовтня 2017 року, з урахуванням змін, внесених додатковими угодами.

Банк виконав свої зобов'язання за кредитним договором щодо надання грошових коштів в межах встановленого кредитним договором та додатковими угодами до нього кредитного ліміту, що підтверджується меморіальними ордерами, які містяться в матеріалах справи.

З метою забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_3, ТОВ «Галицька Основа», СП «ТОВ «Основа - Солсиф» укладено договори поруки від 27 вересня 2011 року, відповідно до умов яких поручителі відповідають перед банком у повному обсязі солідарно за порушення боржником зобов'язань, передбачених кредитним договором, у тому числі за основний борг - 465 000 доларів США, сплату щомісячних процентів, підвищених процентів, суми комісій, а також за відшкодування збитків.

Додатковою угодою від 23 квітня 2013 року було встановлено кінцеву редакцію додатка 1 до вказаного кредитного договору, в якому визначено графік повернення кредитної заборгованості з кінцевою датою погашення 27 квітня 2015 року.

Відповідно до п. 2.10 кредитного договору нарахування процентів за користуванням кредитом здійснюється щомісячно, 21 числа кожного місяця за період з 21 числа минулого по 20 число поточного місяця на фактичні залишки заборгованості за кредитом за фактичний час користуванням кредитом.

Згідно із п. 2.11 кредитного договору нараховані проценти позичальник сплачує щомісячно до 27 числа кожного місяця шляхом безготівкового перерахування коштів на рахунок, відкритий у ПАТ «Банк Кіпру».

Пункт 3.3.7 кредитного договору визначає, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, погашення процентів за ним та сплати інших платежів, передбачених цим договором, у випадку порушення позичальником умов, зазначених в п. п. 3.2.11, 3.2.12 цього договору.

При цьому п. 3.2.12 вказаного кредитного договору передбачено обов'язок позичальника повністю повернути кредит та сплатити нараховані проценти, а також неустойку (пеня, штраф) незалежно від строку настання виконання зобов'язання за цим договором у наступних випадках, серед іншого у випадку затриманням позичальником сплати частини кредиту та /або процентів щонайменше на два календарні місяці та/або несплати позичальником більше однієї виплати згідно з умовами цього договору, яка перевищує 5 процентів суми кредиту.

З банківських виписок по особовому рахунку ТОВ «Основа» вбачається, що з 21 грудня 2013 року позичальник зобов'язання за кредитним договором не виконує, внаслідок чого станом на 18 серпня 2014 року утворилась заборгованість за кредитом в розмірі 4 370 742 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом в розмірі 403 297 доларів 76 центів США, а також нарахована пеня за прострочення сплати процентів у розмірі 23 594 грн 68 коп., що разом складає 4 797 635 доларів 14 центів США та еквівалентно 62 720 976 грн 24 коп.

Пунктами 2.1, 2.3, 4.1.1 договорів поруки встановлено, що у випадку невиконання позичальником перед кредитором грошових зобов'язань, зазначених в кредитному договорі, кредитор має право пред'явити вимогу до поручителя про погашення ним боргових зобов'язань позичальника, а у випадку невиконання цієї вимоги звернути стягнення на грошові кошти або майно поручителя згідно з чинним законодавством України. Поручитель бере на себе зобов'язання при невиконанні позичальником боргових зобов'язань перед кредитором в строки та на умовах, зазначених у кредитному договорі, задовольнити його вимоги до позичальника шляхом надання необхідної суми кредитору в строк до 7 (семи) банківських днів після отримання повідомлення.

28 травня 2014 року у зв'язку із невиконанням ТОВ «Основа» зобов'язань за кредитним договором на адресу ОСОБА_3, ТОВ «Галицька основа», СП ТОВ «Основа - Солсиф», ТОВ «Основа» були направлені вимоги банку про дострокове погашення заборгованості, що виникла у зв'язку з невиконанням ТОВ «Основа» взятих на себе зобов'язань за кредитним договором.

30 вересня 2014 року між ПАТ «Неос Банк» та ПАТ «Альфа Банк» було укладено договір факторингу, згідно із додатком 1 до якого фактору відступаються право грошової вимоги за кредитним договором від 12 жовтня 2010 року, укладеним між клієнтом та ТОВ «Основа», та право грошової вимоги за забезпечувальними договорами за основним договором, укладеними з ТОВ «Галицька основа», СП ТОВ «Основа-Солсиф», ОСОБА_3

07 жовтня 2014 року ПАТ «Альфа-Банк» як новий кредитор направило на адресу позичальника ТОВ «Основа» лист від 03 жовтня 2014 року з повідомленням про заміну кредитора у зобов'язанні, який був отриманий ТОВ «Основа» 09 жовтня 2014 року, що підтверджується зворотнім повідомленням про вручення поштового відправлення.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «Альфа-Банк» та стягуючи з ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що ТОВ «Основа» належним чином не виконувало взяті на себе зобов'язання за вказаним кредитним договором, що призвело до утворення заборгованості. Вимога банку про дострокове стягнення всієї суми заборгованості за кредитом ні позичальником, ні поручителями не виконана, а ОСОБА_3 як поручитель взяв на себе зобов'язання задовольнити вимоги банку у випадку невиконання позичальником умов кредитного договору, проте вказане зобов'язання також не виконує, що є підставою для стягнення заборгованості за вказаним кредитним договором в судовому порядку.

Перевіряючи матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції погоджується з такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.

Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Положеннями ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.

З кредитного договору та додаткових угод до нього вбачається, що додатковою угодою від 23 квітня 2013 року було встановлено кінцеву редакцію додатка 1, в якому визначено графік повернення кредитної заборгованості з кінцевою датою погашення - 27 квітня 2015 року.

Пункт 3.3.7 кредитного договору визначає, що банк має право вимагати дострокового повернення кредиту, погашення процентів за ним та сплаті інших платежів, передбачених цим договором, у випадку порушення позичальником умов, зазначених в п. п. 3.2.11, 3.2.12 цього договору.

З виписки по особовому рахунку ТОВ « Основа» та розрахунку заборгованості за кредитом вбачається, що позичальник має заборгованість, яка станом на 18 серпня 2014 року становить 4 797 635 доларів 14 центів США, еквівалент суми у національній валюті 62 720 976 грн 24 коп.

Відповідно до ст. 554 ЦК України у разі порушення боржником зобов'язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки.

Відповідно до п. 2.2 договору поруки зі змінами, внесеними додатковою угодою від 09 липня 2012 року, поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й позичальник, у тому числі за основний борг 4 465 000 доларів США, сплату щомісячних процентів, підвищених процентів, суми комісій, а також за відшкодування збитків.

Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя.

28 травня 2014 року ПАТ «Банк Кіпру» направило на адреси позичальника та поручителів вимогу про дострокове виконання зобов'язань за вказаним кредитним договором, змінивши таким чином строк виконання основного зобов'язання.

Таким чином, у разі зміни кредитором на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України строку виконання основного зобов'язання передбачений ч. 4 ст. 559 ЦК України шестимісячний строк підлягає обрахуванню з цієї дати.

Оскільки банк направив вимогу на адресу боржника та поручителів 28 травня 2014 року, що підтверджується відповідними описами поштових відправлень та квитанціями, а з позовом до суду до поручителя ОСОБА_3 звернувся 20 серпня 2014 року, тобто через три місяці від дня настання строку виконання зобов'язань за кредитним договором, порука не припинена.

Інші доводи, що викладені у касаційній скарзі ОСОБА_3, були досліджені судами першої та апеляційної інстанцій та додаткового аналізу не потребують.

Ухвалюючи оскаржувані рішення, суди з дотриманням вимог ст. ст. 213, 214, 303 ЦПК України правильно визначилися з характером спірних правовідносин, врахували висновки, викладені у постанові Верховного Суду України від 01 липня 2015 року, та дійшли обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог ПАТ «Альфа-Банк» до поручителя ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором від 12 жовтня 2010 року.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів суду касаційної інстанції дійшла висновку про відхилення касаційної скарги та залишення без змін рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року та ухвали апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року, оскільки судові рішення законні та обґрунтовані, а доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 337 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 335, 336, 337 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 02 вересня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 26 листопада 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська