Єдиний унікальний номер 341/442/16-ц
Номер провадження 2/341/504/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року м. Галич

Галицький районний суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого - судді Юсип І.М.

секретарів Король І.Л.

з участю позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

відповідачів ОСОБА_3,ОСОБА_4

представника відповідача ОСОБА_3- ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Галичі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_6, ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку боргу за договором позики, процентів,інфляційного боргу за користування позикою,судових витрат та витрат на правову допомогу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 та ОСОБА_4 про стягнення в солідарному порядку боргу, згідно договору позики грошей, в сумі 125 000 грн.,процентів за користування позикою в сумі 62 500 грн., витрат на надання правової допомоги в сумі 7000 грн. та судових витрат в сумі 1350 грн.

Позовні вимоги мотивує тим, що 14.09.2015р. між нею та відповідачами було укладено письмовий Договір позики грошей, який посвідчений приватним нотаріусом. Відповідно до даного Договору вона,як Позикодавець, передала у власність Позичальникам, а саме ОСОБА_6 та ОСОБА_4 строком до 14.10.2015р. 125 000 грн. які прийняли солідарно в рівних долях. Окрім того Договором передбачено, що у разі якщо Позичальники своєчасно не повернуть суму позики то вони зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 процентів місячних від простроченої суми. Кошти відповідачі не повернули у передбачений Договором термін, уникають зустрічей з нею і таким чином ухиляються від виконання зобовязань щодо повернення позики та процентів. Просить позовні вимоги задовольнити, стягнути солідарно з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 у її користь 125 000 грн. боргу за Договором позики грошей, 62 500 грн. нарахованих процентів за користування позикою, витрати понесені нею при подачі позову до суду у сумі 1350 грн., витрати за надання їй правової допомоги в розмірі 7000 грн. що в загальному розмірі становить 195 850 грн.

26.09.2016р. позивач уточнив позовні вимоги мотивуючи тим, що у жовтні м-ці 2015р. відповідачі повернули їй 30 000 грн., а тому остаточними її вимогами є: стягнення в солідарному порядку з відповідачів 95 000 грн. основного боргу, 104 500 грн. процентів за користування позикою. Окрім того просить стягнути з відповідачів з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення боргу 3% річних від простроченої суми - 5671,81 грн.

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали з підстав викладених в заявах. Позивач зазначила, що протягом тривалого часу намагалася з відповідачами мирним шляхом вирішити даний спір, однак вони уникають зустрічей з нею і не бажають цього. Просить позов задовольнити.

Відповідач ОСОБА_7 позов не визнав. З приводу підтвердження своїх заперечень на позов в судові засідання не з'являвся.

Відповідач ОСОБА_6 позовні вимоги ОСОБА_1 визнав частково. Не заперечує щодо стягнення суми боргу, нарахованої суми індексу інфляції та судового збору. Не визнає суму боргу за процентами в розмірі 10% та витрати за надання правової допомоги. Посилається на те,що не зрозуміло з якої суми чи залишку позивач бажає стягнути з нього відсотки. Стягнення відсотків можливе тільки в розмірі ставки НБУ.

Суд, дослідивши письмові докази, та оцінюючи досліджені докази в сукупності, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення.

З Договору позики грошей встановлено, що 14.09.2015 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачами ОСОБА_6, ОСОБА_4 укладено письмовий Договір позики грошей,який посвідчено приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу Івано-Франківської області ОСОБА_8 та зареєстровано у реєстрі за № 1002. Відповідно до п.1 даного Договору Позикодавець ОСОБА_1 передала у власність Позичальникам строком до 14.10.2015р. а Позичальники прийняли солідарно (в рівних долях) у власність кошти у розмірі 125 000 грн. (а.с.8).

Відповідно до п. 2 Договору Позичальники зобовязалися повернути Позикодавцю одержані кошти у порядку та умовах, передбачених цим договором,тобто до 14.10.2015р.

Відповідачами у передбачений строк позивачу повернуто 30 000 грн.

Відповідно до вимог ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

У відповідності до ст. 541 ЦК України солідарний обов'язок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема в разі неподільності предмета зобов'язання.

Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Статтею 1047 ЦК України встановлено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, між позивачем та відповідачами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики і Договір позики грошей свідчить про його укладення відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України та передачу грошей позикодавцем позичальникам.

Судом встановлено, що обов'язку щодо повернення позики відповідачі у встановлені договором строки, тобто до 14.10.2015 року, виконали частково.

В силу дії ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому, у строк та в порядку, що встановлені договором.

Статтею 612 ЦК України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконаня зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом .

Відповідно до ст. 536 ЦК України за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами; розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Відповідно до п.4 Договору позики грошей у разі, якщо Позичальники своєчасно не повернуть суму позики, вони зобов'язані сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 (десять) процентів місячних від простроченої суми.

Враховуючи те, що відповідачами повернуто позивачу 30 000 грн. то суд прийшов до висновку про стягнення заборгованості за договором позики грошей від 14.09.2014р. укладеного між сторонами у розмірі 95 000 гривень і підтверджується умовами зазначеного договору, то відповідно ч.2 ст. 625 ЦК України також підлягає стягненню 104 500 грн. 10 % річних.

Відповідно до ст.ст. 10, 59, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Не заслуговують на увагу доводи відповідача ОСОБА_6 про те, що стягнення відсотків можливе тільки в розмірі ставки НБУ.

Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

З п.4 Договору позики видно,що сторони обумовили сплату суми боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 10 (десять) процентів місячних від простроченої суми. Нараховану суму індексу інфляції відповідач ОСОБА_6 визнав. Будь-яких доказів, які б спростовували наведену позивачем суму нарахування процентів за Договором позики відповідачами суду не надано.

Безпідствними є посилання представника відповідача про те що не підлягає стягненню з відповідачів 10% від простроченої суми боргу оскільки відповідно до ЗУ «Про регулювання ринку фінансових послуг» такі стягнення відсотків можливі спеціальними субєктами юридичними чи фізичними особами, підприємцями, які мають ліцензію.

За таких обставин позовні вимоги щодо стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 суми заборгованості за Договором позики в розмірі 95 000 грн,104 500 грн. - сума процентів за користування коштами 5 671,81 грн. суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення є обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідачів також слід стягнути на користь позивача понесені ним судові витрати.

При збільшенні позовних вимог, а саме стягнення нарахованої суми індексу інфляції позивачем судовий збір не сплачено.

Згідно п.1 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Таких позовних вимог позивачем не ставилось, а отже підстав для його звільнення від сплати судового збору немає.

П.п.2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору встановлюється у розмірі 0.4 розміру мінімальної заробітної плати, що в гривневому еквіваленті становить 551.20 грн.

Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з позивача в доход держави становить 551,20 грн.

З приводу вимоги про стягнення з відповідачів на користь ОСОБА_1 7000 00 грн. судових витрат за надання правової допомоги, суд вважає за необхідне вказати наступне.

Відповідно до п.2 ч.3 ст.79 ЦПК України до судових витрат, серед інших, належать і витрати на правову допомогу.

Частинами 1-2 ст. 84 ЦПК України встановлено, що витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги.

Згідно з ч.1 ст. 56 ЦПК України правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги.

Розмір витрат на оплату правової допомоги визначається за домовленістю між стороною та особою, яка надає правову допомогу. Разом з тим, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлений Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах".

Статтею 1 Закону встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні.

У п.48 Постанови №10 зазначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено Законом України від 20 грудня 2011 року N 4191-VI "Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах"стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Позивачка просить відшкодувати їй витрати в сумі 7000 грн. та підтверджує їх квитанцією.(а.с.47).

З матеріалів справи вбачається, що правову допомогу позивачу ОСОБА_1 надавав адвокат ОСОБА_2 Представник позивача жодного разу не знайомився з матеріалами справи в суді, надав допомогу позивачу при складанні позовної заяви та заяви про збільшення позовних вимог, на написання яких спеціалісту в галузі юриспруденції вистачить 3 годин, представник був присутній в чотирьох судових засіданнях які відбулися 21.03.2016р.; 16.06.2016р.; 31.08.2016р. та 16.11.2016р. Згідно журналу судового засідання тривалість засідань становить 32 хвилин, тобто загальна кількість годин, яких представник відповідача витратив на справу становить не більше 3 год. 32 хв.

Отже, суд вважає, що розмір витрат які поніс відповідач на правову допомогу в розмірі 7000 грн. є значно завищеним та необґрунтованим.

Мінімальна заробітна плата в Україні 1378 грн., 40% від 1378 грн. становить 552 грн. 00 коп., отже, обґрунтованими є витрати в розмірі 2208,00 грн., які підлягають стягненню з відповідачів по 1104 грн. з кожного.

На підставі наведеного, відповідно до ст.ст. 526, 527, 530, 536, 612, 627, 1046, 1047, 1048, 1049, 1050 ЦК України, керуючись ст. 88, 213-215, 224, 226 ЦПК України,-

в и р і ш и в:

Позов задовольнити частково.

Стягнути в солідарному порядку з ОСОБА_6, ідентифікаційний номер НОМЕР_1 та ОСОБА_4, ідентифікаційний номер НОМЕР_2 на користь ОСОБА_1 - 95 000 ( девяносто пять ) тисяч гривень основного боргу, 104 500 ( сто чотири тисячі пятсот) гривень - процентів за користування позикою, 5 671 ( пять тисяч шістсот сімдесят одну) гривню 81 коп. інфляційного боргу за Договором позики.

Стягнути з ОСОБА_6 та ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 з кожного по 1 255,60 гривень сплаченого судового збору та по 1 104 гривень витрат на правову допомогу.

Стягнути з ОСОБА_1 551,20 грн. несплаченого судового збору в доход держави.

В решті позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем до Апеляційного суду Івано-Франківської області через Галицький районний суд протягом 10 днів з дня оголошення рішення.

Суддя:ОСОБА_9