Провадження № 2/127/1243/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.06.2016 Вінницький міський суд Вінницької області

в складі головуючого судді Короля О.П.

секретаря Куйдан Ю.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, захист ділової репутації,

ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до ОСОБА_3 про захист честі та гідності, захист ділової репутації.

Позов мотивований тим, що відповідач звернулась зі скаргою до Міністерства охорони здоровя України, Міністерства внутрішніх справ України, Комунальний заклад «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня ім. О.І. Ющенка», Департамент охорони здоровя та курортів облдержадміністрації, УДСБЕЗ УМВС України у Вінницькій області, у якій вона виклала інформацію, якою принизила честь, гідність та ділову репутацію позивачів.

Ці обставини і стали підставою для звернення до суду з відповідною позовною заявою.

Позивачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та заперечила проти їх задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях. В обґрунтування своєї позиції представник відповідача зазначила, що твердження позивачів про наклеп з її боку є передчасним, оскільки позивачами не надано жодного доказу про те, що відповідач надала недостовірну інформацію. Також, представник відповідача зазначає про те, що це повторний позов зі сторони подружжя ОСОБА_2 до того ж самого суду і з тих саме підстав. Відповідач вважає, що вказаний цивільний позов є методом тиску на неї, оскільки на момент подачі позову у СВ Вінницького МВ УМВС України у Вінницькій області перебуває справа за ознаками кримінального правопорушення батьком позивача ОСОБА_1

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

Як вбачається з матеріалів справи, 27.11.2014 року ОСОБА_3 подано до МОЗ України, МВС України, ВОПЛ ім. О.І. Ющенка, Департаменту охорони здоровя та курортів Вінницької облдержадміністрації та УДСБЕЗ УМВС України у Вінницькій області скаргу на дії працівників лікарні, у якій вона просить провести розслідування щодо фактів, які вона виклала у своїй заяві. А саме, ОСОБА_3 просила вищезазначені органи влади перевірити залучення позивачами до робіт на їх присадибній ділянці осіб, які перебувають на лікуванні у ВОПЛ ім. О.І. Ющенка, та перевірити інформацію щодо отримання позивачами неправомірної вигоди, а саме хабарів від родичів осіб, котрі перебувають на лікуванні у ВОПЛ ім. О.І. Ющенка.

Представник відповідача звернула увагу суду на те, що відповідачем невірно зазначено назву документа, а саме: скарга, проте в прохальній частині чітко зазначено: «..провести розслідування…», а отже просила суд розцінити таке звернення як заяву на перевірку інформації.

Під час судового засідання було допитано свідка ОСОБА_4, який повідомив суду, що відповідачем жодним чином не поширювалась інформація про позивачів. Однак зазначив, що саме позивачі постійно конфліктують з ОСОБА_3, оскільки він був неодноразово присутнім при таких конфліктних ситуаціях, адже є сусідом обох сторін у справі.

Допитана в судовому засіданні свідок ОСОБА_5, яка є секретарем квартального комітету дала показання про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 постійно порушують умови добросусідства, що неодноразово підтверджено актами квартального комітету про порушення з боку власників будинку за адресою: вул.Скалецького 66, тобто ОСОБА_1 та ОСОБА_2 Свідок зазначила, що ОСОБА_3 не поширювала негативної інформації про позивачів. Свідок ОСОБА_5 також повідомила суду про те, що ОСОБА_1 написала скаргу відносно неї за місцем її роботи, тобто за адресою квартального комітету.

В судовому засіданні було допитано свідків з боку позивачів, а саме ОСОБА_6, ОСОБА_7 та ОСОБА_8.

Ці свідки дали показання про те, що між сторонами довгий час тривають недобросусідські відносини. Скарг на подружжя ОСОБА_1 до квартального комітету про використання праці хворих з лікарні імені ОСОБА_9 на присадибній ділянці ОСОБА_1 не надходило.

Свідок ОСОБА_7 дала показання про те, що у неї вкрай напружені відносини з ОСОБА_3, з ОСОБА_1 навпаки прекрасні відносини протягом 30 років. Хворих людей, які б працювали на городі у позивачів, за цей час не бачила. Свідок ОСОБА_7 характеризує ОСОБА_3 як неприємну людину.

Свідок ОСОБА_8 дав суду показання про те, що знає ОСОБА_1 та ОСОБА_2 біля 40 років як сусідів батька, постійно там не мешкає, характеризує їх позитивно, з відповідачем ОСОБА_3 він не знайомий. Психічно хворих людей в помешканні ОСОБА_2 свідок ОСОБА_8 не бачив. Позивачі проводять ремонт будинку, в якому зайняті професійні працівники будівельники.

25.01.2016 року в судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про витребування доказів про результати розгляду звернення ОСОБА_3 від 26.11.2014 р. з Міністерства охорони здоровя України, Міністерства внутрішніх справ України та Департаменту охорони здоровя та курортів Вінницької обласної державної адміністрації.

Ухвалою суду від 25.01.2016 року клопотання представника відповідача задоволено, та витребувано відомості про результати розгляду звернення від вищевказаних адресатів.

Згідно з наданою відповідю від 05.02.2016 р. з Управління захисту економіки у Вінницькій області Департаменту захисту економіки Національної поліції України за результатами розгляду скарги ОСОБА_3 13.01.2015 р. працівниками СДСБЕЗ ВМВ УМВС України у Вінницькій області складено висновок про результати розгляду матеріалів у зв»язку з відсутністю ознак кримінального правопорушення.

Міністерство охорони здоров»я України на виконання ухвали направило копію листа від 05.12.2014 р. №3-34-К-14668/13579, адресованого Департаменту охорони здоров»я і курортів Вінницької обласної державної адміністрації.

Відповіді Департаменту охорони здоров»я і курортів Вінницької обласної державної адміністрації на звернення ОСОБА_3 від 26.11.2014 р. ні їй, ні суду на ухвалу про витребування доказів на час вирішення справи так і не було надано.

В матеріалах справи міститься лист від 03.12.2014 р. №2-8160 з Комунального закладу «Вінницька обласна психоневрологічна лікарня імені академіка ОСОБА_9» про розгляд скарги ОСОБА_3 Факти, викладені в скарзі від 27.11.2014 р. щодо використання пацієнтів лікарні для роботи на присадибній ділянці працівниками лікарні, а також отримання ними хабарів не підтверджуються.

Суд не розцінює цей лист від 03.12.2014 р. як відповідь на звернення ОСОБА_3 до Міністерства охорони здоров»я України. тому що міністерство доручило здійснення перевірки фактів, викладених в скарзі ОСОБА_3 Департаменту охорони здоров»я і курортів Вінницької обласної державної адміністрації (лист від 05.12.2014 р. №3-34-К-14668/13579).

Відповідно до абзацу 1 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» №1 від 27.02.2009 (далі Постанова)

позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.

Як випливає зі змісту ст.297 ЦК України кожен має право на повагу до його честі та гідності. Гідність та честь фізичної особи є недоторканими. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі.

Відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації .

Відповідно до п. 15 Постанови юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову про захист честі, гідності, ділової репутації, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі.

Також, поширенням інформації є вивішування (демонстрація) в громадських місцях плакатів, гасел, інших творів, а також розповсюдження серед людей листівок, що за своїм змістом або формою порочать гідність, честь фізичної особи або ділової репутації фізичної та юридичної особи.

Відповідно до ч.2 ст.30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири).

Так, у п.19 Постанови розяснено, що відповідно до ст.277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням субєктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності і спростувати, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини при застосуванні положень статті 10 Конвенції.

Ні в позовній заяві позивачі, ні в судовому засіданні представник позивачів не надали суду жодного доказу про поширення ОСОБА_3 недостовірної інформації відносно ОСОБА_1 та ОСОБА_2 хоча б одній особі у будь-який спосіб.

З встановлених судом правовідносин відповідач ОСОБА_3 реалізувала своє право, передбачене ст. 40 Конституції України на звернення. Положеннями цієї статті визначено, що усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатись до органів державної влади, органів місцевого самоврядування. посадових та службових осіб цих органів, що зобов»язані розглянути звернення та дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи. суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення.

Судом не встановлено факту поширення відповідачем стосовно позивачів недостовірної інформації, яка порочить їх гідність, честь чи ділову репутацію, а тому у задоволенні позовних вимог позивача про зобов'язання відповідача ОСОБА_3 спростувати неправдиву інформацію про позивачів слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст.28, 32, 34, 40 Конституції України, ст. ст. 16, 275, 277, 297, 299 ЦК України, ст.ст. 4, 10, 11, 57-60, 88, 212-215 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом десяти днів з дня проголошення, а особами, відсутніми в судовому засіданні, протягом десяти днів з дня отримання копії рішення суду.

Суддя