Ухвала

іменем україни

13 червня 2016 року м. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Писаної Т.О., Закропивного О.В., Мазур Л.М.,

розглянувши у попередньому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_4 до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», третя особа - уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» Чернявська Олена Степанівна, про захист прав споживача, за касаційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Київського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року та рішення апеляційного суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У вересні 2015 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила визнати протиправною бездіяльність публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (далі - ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит») щодо ненарахування відсотків у розмірі 19 292,91 грн за період з 03 березня 2015 року по 18 вересня 2015 року (на день початку процедури виведення Фондом банку з ринку) на користь ОСОБА_4 за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в національній валюті та основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»; визнати протиправною бездіяльність ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» щодо невнесення до бази даних про вкладників зменшені на суму податку відсотки у розмірі 20 137,50 грн за період з 17 лютого 2015 року по 18 вересня 2015 року на користь ОСОБА_4 за договором-заявою про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в національній валюті та основних умов залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на 18 вересня 2015 року (день початку процедури виведення Фондом банку з ринку); зобов'язати ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» включити до бази даних про вкладників, зменшені на суму податку відсотки в сумі 20 137,50 грн. за період з 17 лютого 2015 року по 18 вересня 2015 року на користь ОСОБА_4 та надати ці зміни у бази даних про вкладників до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб.

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 22 грудня 2015 року позов ОСОБА_4 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» щодо ненарахування відсотків у розмірі 19 292,91 грн у період з 03 березня 2015 року по 18 вересня 2015 року на користь ОСОБА_4 за договором-заявою про банківський строковий вклад.

Зобов'язано ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» включити до бази даних про вкладників зменшені на суму податку відсотки у розмірі 15 144,94 грн на користь ОСОБА_4 та надати ці зміни у бази даних про вкладників.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано і ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить вказані судові рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.

Згідно з ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до ч. 3 ст. 332 ЦПК України суд касаційної інстанції відхиляє касаційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо відсутні підстави для його скасування.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно відхилити, а оскаржуване рішення апеляційного суду залишити без змін.

Судами встановлено, що 17 листопада 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_4 (Вкладник) було укладено договір-заяву № 331832/24/3054/3-14 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 3 місяці в національній валюті, згідно умов якого вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти у розмірі 103 077,66 грн на строк з 17 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 року.

У п. 2 вказаного договору-заяви визначено, що протягом часу користування коштами вкладу банк нараховує вкладникові проценти за ставкою 23,10 % річних.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2015 року стягнуто з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь ОСОБА_4 суму депозитного вкладу у розмірі 152 422,34 грн., проценти за користування вкладом у розмір 1 446,96 грн, три проценти річних у розмірі 187,91 грн та інфляційні втрати у розмірі 4 725,09 грн. Судом встановлено, що на підставі цього рішення позивачу виплачено суму депозитного вкладу у розмірі 152 422,34 грн.

Станом на 17 вересня 2015 року до бази даних вкладників не внесена інформація щодо нарахування відсотків за період з 03 березня 2015 року по 18 вересня 2015 року у розмірі 19 292,91 грн.

Постановою Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі Фонд) прийнято рішення від 17 вересня 2015 року №171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку», запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці, призначено уповноважену особу Фонду та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора АТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені статтями 37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», заступнику начальника відділу супроводження виведення неплатоспроможних банків з ринку департаменту врегулювання неплатоспроможності банків строком на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно.

17 грудня 2015 року правлінням НБУ винесено постанову № 898 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит».

Колегія суддів вважає, що відмовляючи у задоволенні позову, апеляційний суд обґрунтовано виходив з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму чи фінансуванням розповсюдження зброї масового знищення, передбачених законом.

Згідно з п. 16 ст. 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - процедура виведення банку з ринку, що запроваджується фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до з пунктів 1, 2 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється: задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Згідно з ч. 2 ст. 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси.

Відповідно до ч. 1 розділу ІІ «Правил формування та ведення баз даних про вкладників», затверджених Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 3 від 09 липня 2012 року (далі - Правила), база даних складається з інформації про вкладників, яка введена до цієї бази відповідно до укладених з банком договорів банківського вкладу та банківського рахунку.

Частиною 2 Розділу ІІ Правил визначено, що дані про вкладника мають бути введені до бази даних в день укладення з вкладником договору та відкриття відповідного рахунку, крім суми нарахованих відсотків. Сума нарахованих відсотків, належних до виплати вкладнику (не сплачених), включається до бази даних відразу після їх нарахування та зменшення на суму податку. При цьому відображення в базі даних залишків сум нарахованих відсотків ведеться в розрізі окремих договорів кожного вкладника.

Тому банк позбавлений можливості включити до бази даних про вкладників суми нарахувань, які не відносяться до відомостей, що вносяться до бази даних про вкладників, відповідно до Правил.

Судом апеляційної інстанції встановлено, що ОСОБА_4 як вкладник була включена до бази даних вкладників у відповідності до вимог чинного законодавства України, а 18 листопада 2015 року їй була здійснена виплата коштів згідно з реєстром від 17 листопада 2015 року № 1 (АТ «Ощадбанк») та повністю виплачено залишок грошових коштів на банківському рахунку у розмірі 152 422,34грн.

Оскільки строк розміщення грошових коштів позивача, згідно з договором-заявою сплинув 17 лютого 2015 року, апеляційний суд прийшов до правильного висновку, що позовна вимога щодо нарахування відсотків за період з 03 березня 2015 року по 18 вересня 2015 року у розмірі 19 292,91 грн та позовна вимога щодо визнання протиправною бездіяльності Банка щодо не нарахування відсотків в зазначеній сумі, є безпідставними, бездіяльності в діях відповідача щодо не внесення до Бази даних про вкладників суми відсотків немає.

Окрім того, грошові кошти які були стягнуто рішенням Київського районного суду м. Полтави від 15 квітня 2015 року з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивача, також не підлягають внесенню до бази даних про вкладників, оскільки виконавче провадження по виконанню вказаного рішення суду перебуває на виконанні у виконавчій службі та всі подальші дії мають вчинятися у відповідності до Закону України «Про виконавче провадження».

Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційний суд, дослідивши усі наявні у справі докази в їх сукупності та надавши їм належну оцінку, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову.

Наведені у касаційній скарзі доводи висновків судів не спростовують.

Отже підстав для скасування оскаржуваного рішення апеляційного суду немає, а тому його необхідно залишити без змін, а касаційну скаргу - відхилити.

Керуючись ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити.

Рішенням апеляційного суду Полтавської області від 18 лютого 2016 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Колегія суддів:Т.О. Писана О.В. Закропивний Л.М. Мазур