Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
Єдиний унікальний № 336/2409/16 Головуючий у 1 інстанції: Зарютін П.В.
№ провадження 22-ц/778/3292/16 Суддя-доповідач: ОСОБА_1В
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

„03 листопада 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Запорізької області у складі:

головуючого: Савченко О.В.

суддів: Кочеткової І.В., Маловічко С.В.

при секретарі: Остащенко О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_2 до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2016 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення заборгованості із заробітної плати, середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнення та моральної шкоди

У позові зазначала, що 24.11.2003 року вона була прийнята на роботу до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на посаду бухгалтера.

18.12.2014 року вона була звільнена з роботи за власним бажанням.

У день звільнення з роботи їй не було виплачено заробітну плату та компенсацію за невикористані відпуски за період з 01.11.2014 року по 18.12.2014 року у розмірі 17 496 грн. 15 коп., а її неодноразові звернення до керівництва після звільнення про виплату розрахункових залишилися без задоволення.

Посилаючись на зазначені обставини, просила суд стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 496 грн. 15 коп., відповідно до ст.. 117 ОСОБА_3 України суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 19.12.2014 року по 28.04.2016 року у розмірі 66 113 грн. 08 коп.. та суму моральної шкоди у розмірі 7 000 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя ввід 01 червня 2016 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_2 заборгованість по заробітній платі в розмірі 17 496 грн. 15 коп.

Стягнуто з Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь державного бюджету Шевченківського району м. Запоріжжя судовий збір у розмірі 551 грн. 20 коп..

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить змінити рішення суду в частині відмови у задоволені її позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду доповідача, пояснення учасників процесу, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до ст.ст. 47,116 ОСОБА_3 України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноваженим ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених суми. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган у всякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_2 згідно наказу № 79к від 24.11.2003 року була прийнята на роботу до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» , 18.12.2014 року згідно наказу № 254 була звільнена з роботи з посади заступника головного бухгалтера за власним бажанням на підставі ст. 38 ОСОБА_3 (а.с.7-9).

На день звільнення сума нарахованої , але не виплаченої їй заробітної плати становила 17496 грн. 15 коп., що підтверджується довідкою Держаного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» від 25.02.2016 року(а.с.12). Сторони не заперечували, що на час звернення ОСОБА_2 до суду зазначена сума їй виплачена не була і рішення з частині стягнення з відповідача вказаної суми заборгованості на користь ОСОБА_2 не оскаржується.

Відмовляючи у задоволенні вимог ОСОБА_2 щодо стягнення на її користь в порядку ст.. 117 ОСОБА_3 України середнього заробітку за час затримки розрахунку у період з 19.12.2014 року по 28.04.2016 року у розмірі 66 113 грн. 08 коп., виходячи з того, що розмір середньоденної заробітної плати позивача становив 193 грн. 88 коп.( а.с.11) та моральної шкоди, суд виходив з того, що невиплата ОСОБА_2 заробітної плати виникла не з вини відповідача, оскільки як на момент звільнення позивачки, так і в подальшому всі рахунки Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» були арештовані постановами державного виконавця про арешт коштів в порядку виконання судових рішень про стягнення заробітної плати на користь працівників інституту, у тому числі на користь ОСОБА_2, та вимог ДПІ, що підтверджується постановами державного виконавця Жовтневого ВДВС від 11.11.2014 року, від 19.03.2015 року(а.с.31-39). Таким чином, суд вважав доведеним відсутність у відповідача вини в силу існування об»єктивних причин, а саме, арешт коштів, які унеможливлювали здійснити ОСОБА_2 виплату боргу по заробітній платі, що утворився під час її роботи в інституті.

З вказаним висновком суду в повній мірі погодитися не можна, оскільки суд дійшов його без врахування певних вимог норм матеріального права.

Відповідно до ч.1 ст. 117 ОСОБА_3 України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Таким чином, за положеннями ст.. 117 ОСОБА_3 України обов»язковою умовою для покладання на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні є наявність вини підприємства.

Аналіз положень ч.1 ст. 117, ч.1 ст. 116 ОСОБА_3 України дає підстави для висновку про те, що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст.. 117 ОСОБА_3 України.

Згідно статті 4 ОСОБА_3 України законодавство про працю складається з ОСОБА_3 України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

Відповідно частина 1 ст. 9 ЦК України кореспондується з вищевказаною статтею ОСОБА_3 України щодо застосування ЦК України до врегулювання відносин, зокрема, до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства.

З огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці відносини.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 25.05.2016 року у справі № 6-948 цс16 і яка відповідно до ст.. 360-7 ЦПК України має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції.

Отже враховуючи, що позовні вимоги ОСОБА_2 щодо виплати компенсації у зв»язку з несвоєчасною виплатою належних їй, як працівникові, сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюються главою 82 ЦК України, застосуванню при вирішенні спору в цій частині підлягали положення цивільного законодавства.

Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов»язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов»язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.

У п.1 ч.1 ст. 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотня зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов»язання, за умови що остання не могла її передбачити або передбачила але не могла її відвернути, та ця подія завдала збитків.

Відповідно до ст. 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні», торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб»єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини( обставини непереборної сили) для суб»єктів малого підприємництва видається безкоштовно.

Форс- мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об»активно унеможливлюють виконання зобов»язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов»язків згідно із законодавством та іншими нормативними актами, а саме загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючи ворожими актами, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення атаки тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо.

За положеннями ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов»язана довести належними та допустимими доказами у розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу.

За повідомленнями виконавчої служби Жовтневого(Олександрівського) ВДВС, у зв»язку з примусовим виконанням зведеного виконавчого провадження по стягненню за судовими наказами заробітної плати на користь працівників інституту та вимог ДПІ, постанови про арешт коштів Держаного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» виносилися 11.11.2014 року, 13.01.2015 року державним виконавцем була винесена постанова про зняття арешту з коштів, а 21.01.2015 року, у зв»язку з невиконанням рішень було винесено постанову про арешт, постанова ВП № 45753277 про арешт коштів виносилася також 19.03.2015 року

Між тим, допустимих доказів на підтвердження того, що названі обставини, а саме, періодичний арешт державним виконавцем рахунків ДП «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» в порядку виконання судових рішень чи недофінансування підприємства в рамках бюджетної програми визнані непереборною силою чи мають ознаки випадку у розумінні ст. 617 ЦК України, які виключають вину відповідача у невиплаті належних позивачу сум заробітної плати, по справі не надано.

У зв»зку з цим висновок суду щодо доведеності відсутності вини відповідача у невиплаті ОСОБА_2 заробітної плати при звільненні, а отже і підстав для застосування ст.. 117 ОСОБА_3 до спірних правовідносин, не можна визнати обґрунтованим та таким, що відповідає фактичним обставинам справи, враховуючи також , що відсутність фінансово-господарської діяльності або коштів у роботодавця не виключає його вини в невиплаті належних звільненому працівникові коштів та не звільняє роботодавця від відповідальності, передбаченої ст. 117 ОСОБА_3 України.

За положеннями ст.. 27 Закону України «Про оплату праці»,п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року(далі Порядку), середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи із виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов»язана відповідна виплата.

Згідно з п. 8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середнього динного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі(календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

Згідно наданій ДП«Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» довідці від 01.04.2015 року про заробіток ОСОБА_2В.(а.с.11) та наданого позивачкою розрахунку, правильність якого відповідачем не спростована, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні ОСОБА_2 за період з 19.12.2014 року по 28.04.2016 року становить 66 113 грн. 08 коп.( 193 грн. 88 коп. х 341 робочий день) і в порядку ст.. 117 ОСОБА_3 України вказана сума підлягає стягненню з відповідача на її користь.

Щодо вимог ОСОБА_2 про відшкодування їй моральної шкоди, спричиненої невиплатою належних при звільненні сум, то ст.. 237-1 ОСОБА_3 України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом названої норми підставою для відшкодування моральної шкоди є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв»язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

ОСОБА_3 України не містять будь-яких інших обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівника, а ст.. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема, повернення потерпілій особі вартості( грошового) еквівалента завданої моральної шкоди.

Враховуючи фактичні обставини справи, зокрема, триваючий характер припущеного до ОСОБА_2, як до звільненого працівника, правопорушення у сфері трудових відносин у виді невиплати належних їй сум, а також виходячи із принципу розумності та справедливості, колегія вважає за можливим задовольнити позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення з відповідача моральної шкоди частково, а саме, у розмірі 500 грн.

За ст.. 88 ЦПК України , якщо позивача , на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Таким чином, враховуючи часткове задоволення вимог позивача щодо стягнення моральної шкоди, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір у сумі 875 грн. 46 коп.( 836 грн. 09 коп. + 39 грн. 37 коп.)

Керуючись ст.ст. 307, 309, 314, 317 ЦПК України, колегія суддів,

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 01 червня 2016 року по даній справі в частині відмови у задоволенні вимог ОСОБА_2 до Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку у період з 19.12.2014 року по 28.04.2016 року, моральної шкоди та в частині стягнення судового збору у розмірі 551 грн. 20 коп. скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період 19.12.2014 року по 28.04.2016 року у сумі 66113 грн.(шістдесят шість тисяч сто тринадцять) грн.. 08 коп. з утриманням з цієї суми податків та інших обов»язкових платежів та 500(п»ятсот) грн.. у відшкодування моральної шкоди.

Стягнути з Державного підприємства «Запорізький науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» 875 грн. 46 коп. судового збору в дохід держави.

В решті рішення не оскаржувалось.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення, проте може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий:

Судді: