АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/361/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 54,55 ОСОБА_1
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоОСОБА_2
суддівОСОБА_3 , ОСОБА_4
при секретаріОСОБА_5

з участю: позивача ОСОБА_6,

представника відповідача ОСОБА_7,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаського національного університету імені ОСОБА_8 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу в частині звільнення, поновлення на роботі, визнання трудових відносин безстроковими та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу,

в с т а н о в и л а :

25 вересня 2015 року ОСОБА_6 звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що його звільнення з посади викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій згідно наказу № 367-к від 28.08.2015 року з формулюванням: «Із закінченням терміну дії контракту на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України» є незаконним та таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Відповідно до ст.24 КЗпП та Постанови КМУ «Про впорядкування застосування контрактної форми трудового договору від 19.03.1994 року №17», контракт укладається і підписується роботодавцем та працівником, якого приймають (наймають) на роботу. В момент укладання з ним контракту № 591 від 20.11.2013 року він не був звільнений за попередньою посадою, тому не міг бути прийнятий за контрактом, а значить не міг бути звільнений за закінченням строку його дії.

Оскільки первинний контракт на час прийняття його на роботу не укладався, протягом 13-річної роботи в Університеті йому чотири рази продовжували термін роботи, до 31 серпня 2015 року його жодного разу не звільняли із займаної посади, із наказом не ознайомлювали, тому трудові відносини несуть постійний характер, жодних підстав вважати їх тимчасовими немає.

Крім того, укладання з позивачем контракту фактично погіршило його становище, оскільки він працював на умовах безстрокових трудових відносин, тому такі умови праці є недійсними в частині визначення строку. А також, на момент його звільнення мало місце наявність необхідного обсягу навчального навантаження як на кафедрі, так і на факультеті ОТІУС. Також мало місце не однакове ставлення керівництва ЧНУ до всіх викладачів, так як з деякими викладачами, які мали нижчий науковий рейтинг, ніж позивач, та не захищену дисертацію, трудові відносини були подовжені.

Після неодноразового уточнення позовних вимог ОСОБА_6 остаточно просить суд:

1. Визнати трудові відносини з Черкаським національним університетом імені ОСОБА_8 безстроковими за період з 02.09.2002 року по 31.08.2015 року;

2. Визнати незаконним звільнення його Черкаським національним університетом імені ОСОБА_8 від 28.08.2015 року з формулюванням: «закінчення терміну дії контракту на підставі п.2 ст. 36 КЗпП України».

3. Скасувати наказ №367-к від 28.08.2015 року в частині його звільнення;

4. Поновити його на роботі в Черкаському національному університеті імені

ОСОБА_8 на раніше займаній посаді в обсязі повної ставки з 01.09.2015

року;

5. Стягнути із роботодавця на його користь суму заборгованості по заробітній платі

за час вимушеного прогулу в сумі 11170 гривень.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2015 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_6 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_9М., посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, неповне з'ясування судом обставин, що мають істотне значення для справи під час ухвалення рішення та невідповідність висновків суду обставинам справи, просить його скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги про визнання звільнення незаконним, скасування наказу в частині звільнення, поновлення на роботі, визнання трудових відносин безстроковими та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників судового розгляду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга підлягає до відхилення, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 213, 214 ЦПК України передбачено, що рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам закону ухвалене судове рішення відповідає.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що в наказі про прийняття позивача на роботу, та наступних наказах про внесення змін до трудового договору в частині терміну його дії з ним, були зазначені конкретні терміни існування трудових відносин між сторонами, при цьому позивач зазначені накази не оспорював і у власних заявах ставив питання про внесення змін до трудового договору в частині строку його дії.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з наступного.

Статтею 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавство про працю складається з Кодексу законів про працю України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього (ст.4 КЗпП).

Нормами частини третьою статті 21 КЗпП України передбачено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов'язки і відповідальність сторін (в тому числі матеріальна), умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

За статтею 21 КЗпП України контракт - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою.

Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Встановлено, що ОСОБА_6 з 02 вересня 2002 року перебував в трудових відносинах з відповідачем, працюючи на посаді старшого викладача кафедри кібернетики (з 10.02.2014 року кафедру перейменовано у кафедру інформаційних систем та медичних технологій) (а.с. 7).

Відповідно до п. 3 Положення про порядок укладення контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170, прийняття (наймання) на роботу працівників шляхом укладання з ними контракту власником або уповноваженим ним органом, громадянином може здійснюватись у випадках, прямо передбачених законами.

Трудовий договір між ОСОБА_6 та відповідачем мав строковий характер та сторони неодноразово вносили зміни до нього в частині строку його дії, що вбачається із змісту наказів № 186-к від 29.08.2003 року (а.с 46); № 431-к від 01.09.2008 року (а.с. 59); № 333-к від 01.09.2009 року (а.с. 63); № 379-к від 31.08.2010 року (а.с. 61); № 437-к від 31.08.2011 року (а.с.57); № 440-к від 01.09.2011 року (а.с. 62); № 436-к від 31.08.2012 року (а.с. 58); № 373 - к від 30.08.2013 року (а.с. 66).

Зазначені накази видавалися на підставі заяв позивача, які він власноручно писав на продовження трудових відносин, підписував їх, виконував обумовлену роботу, отримував зарплату. Ніяких заперечень проти укладання строкових трудових договорів, а згодом - контракту, позивач не заявляв та не оспорював. Підстав вважати, що трудова угода і, зокрема, останній контракт № 591 від 20.11.2013 року, укладалися з ним під примусом адміністрації, немає і доказів цьому позивач не надав(а.с. 47-48).

В судовому засіданні також встановлено, і про це суд вказав у своєму рішенні, що в наказі про прийняття позивача на роботу та наступних наказах про внесення змін до трудового договору в частині терміну його дії, в них були зазначені конкретні терміни існування трудових відносин між сторонами. При цьому позивач ці накази не оспорював, а навпаки, у власних заявах: від 29 серпня 2008 року, від 31 серпня 2009 року, від 30 серпня 2010 року, від 30 червня 2011 року, від 30 серпня 2011 року та від 30 серпня 2012 року ставив питання про внесення змін до трудового договору в частині строку його дії.

Отже, між позивачем та відповідачем за період з 02.09.2002 року по 20.11.2013 року існували строкові трудові відносини на підставі трудового договору, що був оформлений відповідними наказами: №18б-к від 29.08.2003 року; № 431-к від 01.09.2008 року; № 333-к від 01.09.2009 року; № 379-к від 31.08.2010 року; № 437-к від 31.08.2011 року; № 440-к від 01.09.201 1 року; № 43б-к від 31.08.2012 року. № 373-к від 30.08.2013 року.

Така форма трудового договору узгоджується з положеннями частини 3 статті 54 Закону України "Про освіту", де зазначено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом.

Можливість укладення контрактної форми трудового договору з педагогічними працівниками встановлено і п. 10 Положення про обрання та прийняття на роботу науково-педагогічних працівників вищих навчальних закладів третього і четвертого рівнів акредитації, затвердженого наказом Міністерства освіти України від 24 грудня 2002 p. № 744.

Пунктом 2 ст. 36 КЗпП України встановлено, що підставою для припинення трудового договору є закінчення строку його дії, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна із сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 та ч. 2 ст. 39 КЗпП України, трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23 цього Кодексу.

Що стосується строкових трудових договорів, то вони укладаються у тих випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами.

В пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року N9 "Про практику розгляду трудових спорів" також роз'яснено, що згідно з ч. 2 ст. 23 КЗпП (в редакції від 19 січня 1995 року) трудовий договір на визначений строк укладається лише у разі, коли трудові відносини на невизначений строк не може бути встановлено з урахуванням характеру роботи або умов її виконання, або інтересів працівника (наприклад, його бажання), або в інших випадках, передбачених законодавчими актами, укладення трудового договору на визначений строк при відсутності зазначених умов є підставою для визнання його недійсним у частині визначення строку.

Проте, позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що він звертався до відповідача з заявою про укладення безстрокового трудового договору та йому було відмовлено, а також того, що ним оспорювалися накази про продовження терміну роботи на посаді старшого викладача кафедри «на умовах строкового трудового договору» чи «за контрактом»(а.с. 57-59, 61-67).

Між тим, в судовому засіданні встановлено, що 20 листопада 2013 року з позивачем ОСОБА_6 був укладений контракт № 591 (а.с 47-48).

На підставі укладеного контракту та в зв'язку з поданою заявою від 19.11.2013 року, було видано наказ № 524-к від 20.11.2013 року, яким продовжено термін роботи ОСОБА_6 на посаді старшого викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій, як обраному за конкурсом, з 20.11.2013 року по 31.08.2015 року на умовах укладеного контракту (а.с 67).

Тобто, відповідно до умов вищезазначеного контракту, працівник ОСОБА_6 був призначений на посаду старшого викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій факультету обчислюваної техніки, інтелектуальних та обчислюваних систем на вказаний у наказі строк: з 20 листопада 2013 року по 31 серпня 2015 року.

Відповідно до п. 8 ст. 36 КЗпП України, підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом.

В пункт 6.1 Контракту № 591 від 20.11.2013 року визначено, що контракт може бути припинений або розірваний з підстав, передбачених чинним законодавством України та умовами цього контракту.

В пункті 6.2. зазначеного Контракту передбачені підстави для розірвання контракту, якими є:

п.6.2.1. Закінчення терміну його дії;

п.6.2.2.Угода сторін (п.2 ч.1 ст.36 Кодексу Законів про працю України);

п.6.2.3. З ініціативи адміністрації Університету до закінчення терміну дії контракту у випадках, передбачених законодавством України про працю (ст.ст. 40, 41 Кодексу Законів про працю України) та невиконання умов цього контракту;

п.6.2.3. (як в Контракті) З ініціативи працівника до закінчення терміну дії контракту у випадках невиконання Університетом умов контракту (ст.39 Кодексу Законів про працю України), а також у випадках хвороби чи інвалідності працівника;

п. 6.2.4. З інших підстав, передбачених законодавством;

п.6.2.5. Додаткові підстави припинення та розірвання контракту не передбачені чинним законодавством: «немає».

Пунктом 6.5. Контракту також встановлено, що за два місяці до закінчення строку чинності контракту він може бути за згодою сторін продовжений або укладений на новий строк.

Відповідно до пункту 2.3. Порядку проведення конкурсного відбору на заміщення вакантних посад науково-педагогічних працівників та укладення трудового договору з Черкаським національним університетом імені ОСОБА_8, затвердженого вченою радою ЧНУ ім. Б. Хмельницького 23.12.2014 року (протокол № 5), по закінченню дії строкового трудового договору з працівником, який був обраний за конкурсом, трудові відносини з ним можуть продовжуватися на новий строк за домовленістю сторін. Такий працівник може претендувати на переведення на вищу посаду при наявності відповідної вакантної посади, на яку оголошується конкурс. Особи, не обрані за конкурсом до закінчення навчального року, підлягають звільненню згідно діючого законодавства, а ті які перевелися на вищу посаду і не пройшли конкурсний відбір - на попередню посаду. Якщо впродовж навчального року конкурс не проводився, або був визнаний таким, що не відбувся, з працівниками, прийнятими на роботу до заміщення посади за конкурсом, трудові відносини продовжуються до проведення повторного конкурсу або до закінчення поточного навчального року (а.с. 138-141).

Проте, наказом № 367-к від 28.08.2015 року ОСОБА_6 звільнено з посади старшого викладача кафедри інформаційних систем та медичних технологій 31.08.2015 року за п.2 ст.36 КЗпП України - у зв'язку з закінченням терміну дії контракту (а.с. 60).

Тому посилання позивача на те, що фактично він був звільнений за невиконання умов контракту щодо одержання наукового ступеню, є безпідставними та необґрунтованими, оскільки за змістом контракту наявність або відсутність наукового ступеню не є умовами на переважне право для переукладення контракту з працівником. Крім того, колегія суддів також погоджується з тим, що твердження позивача відносно встановлення роботодавцем переваг для окремих працівників порівняно з іншими, є лише його оціночним судженням, що не можуть бути витлумачені, як такі, що містять фактичні дані.

З огляду на викладені вище фактичні обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги спростовуються матеріалами справи, вони були предметом дослідження в суді першої інстанції, який при вирішенні спору всебічно і повно з'ясував і перевірив всі фактичні обставини справи, об'єктивно оцінив докази, дав їм належну правову оцінку, правильно визначив норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин та ухвалив законне і обґрунтоване судове рішення.

Інші доводи апеляційної скарги носять суб'єктивний характер та не мають в собі підстав, визначених ст. 309 ЦПК України, за наявності яких можливе скасування чи зміна судового рішення.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_6 до Черкаського національного університету імені ОСОБА_8 про визнання звільнення незаконним, скасування наказу в частині звільнення, поновлення на роботі, визнання трудових відносин безстроковими та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ на протязі двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :