Справа №639/5862/16
№2/639/1983/16
РІШЕННЯ

Іменем України

/заочне/

17 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

у складі: головуючого судді - Іванової І.В.,

за участю секретаря - Тущенко Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у місті Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, суд

встановив:

29 липня 2016 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення грошових коштів за договором позики.

У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 14 листопада 2015 року між ним та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 отримав в борг грошові кошти в розмірі 4 000, 00 доларів США строком до 14 січня 2016 року, що підтверджується розпискою, написаною та підписаною власноруч відповідачем. Однак, в порушення договірних зобовязань та не зважаючи на неодноразові звернення позивача, відповідач йому борг не повернув до теперішнього часу у добровільному порядку. Тому позивач був вимушений звернутися до суду з зазначеною позовною заявою. Позивач зазначив, що борг відповідача складає 4 000,00 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долара США на момент звернення з позовом до суду (25.07.2016 року) складає 99 250,00 гривень (100 доларів США дорівнює 2 481,25 гривень). період затримки повернення боргу з дня настання строку виконання зобовязання з 15.01.2016 року по 25.07.2016 року складає 193 днів. Тому розрахунок 3% річних є таким: 4000 х 3 %: 100 % : 365 днів х 193 днів = 63,45 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ гривні до долару США на момент звернення з позовом до суду складає 1 574,35 гривень (100 доларів США дорівнює 2 481,25 гривень).

Просив стягнути з відповідача на його користь суму основного боргу у розмірі еквівалентній 4000 доларам США та 3% річних за офіційним курсом НБУ на дату прийняття рішення.

У судове засідання представник позивача ОСОБА_3, що діє на підставі довіреності від 14.07.2016 року, не зявився, надав заяву з проханням розглядати справу за його відсутністю та задовольнити позов. Не заперечував проти ухвалення заочного рішення.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Розгляд справи призначався неодноразово, повістки, які надсилалися на адресу відповідача, у тому числі і повістка з викликом у зазначене судове засідання, поверталися до суду з відміткою поштового відділення за закінченням терміну зберігання . Зазначене свідчить про той факт, що відповідач відмовляється отримувати судову повістку, на повідомлення поштового відділення про необхідність явки для отримання заказаної кореспонденції не реагує. Відповідно до ч. 8 ст. 76 ЦПК України особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин на підставі ч. 4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.

Суд, прийнявши до уваги доводи позивача, зазначені у позовні заяві, дослідивши матеріали справи, письмові докази, дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, виходячи з наступного.

Як встановлено судом , відповідач 14.11.2015 року взяв в борг у позивача грошові кошти в розмірі 4 000 доларів США, які зобов'язався повернути до 14.01.2016 року, про що зазначив у розписці, однак до теперішнього часу не повернув. /а.с.6/

Даний договір позики сторонами укладений у простій письмовій формі

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно з вимогами ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Правовідносини сторін виникли між двома фізичними особами, врегульовані параграфом 1 глави 71 ЦК України, яка надає громадянам право надавати у позику належні їм грошові кошти.

Законодавство, зокрема ст.192 глави 13 (Речі. Майно) ЦК України та ст.2 Декрету Кабінету Міністрів України «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» №15-93від 19 лютого 1993 року, визначає, що фізичні особи можуть бути субєктами права власності на іноземну валюту.

В той же час, законодавство обмежує сферу використання такої валюти.

Відповідно до статті 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов'язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України - гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно із частиною 1 статті 533 ЦК України грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях.

Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частина 3 статті 533 ЦК України).

Відповідно до ч.2 ст.524 ЦК України сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті.

Відповідно до ч.2 ст.533 ЦК України якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.

З урахуванням обмеженої сфери використання іноземної валюти та установленого способу виконання зобовязання (у національній валюті), сума боргу, яка виникла в іноземній валюті та підлягає стягненню з відповідача повинна визначатись за правилом ч.2 ст.533 ЦК України, тобто в іноземній валюті, але з виконанням в національній валюті.

Аналіз норм ст.99 Конституції України, ст.ст. 192, 533 ЦК України дає підстави для висновку про те, що незалежно від валюти боргу (тобто грошової одиниці, в якій визначена сума зобов'язання) валютою платежу, тобто засобом погашення грошового зобов'язання і його виконання є національна валюта України - гривня.

Згідно курсу валют, встановленого Національним банком України станом на 17 листопада 2016 року , 100 доларів США складають 2634,56 грн..

Відповідно до договору, відповідачу було передано у борг 4000 доларів США, що в національній валюті складає 105382 грн. 40 коп. /4000 х 2634,58 =105382,40/.

Згідно з ч. І ст. 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Станом на день складання позовної заяви, боржник грошового обовязку не виконав, чим допустив порушення права позивача, яке, згідно статті 55 Конституції України, статті З ЦПК України, піддягає захисту в судовому порядку.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ст.ст. 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов'язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов'язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Відповідно, у національній валюті України підлягають обчисленню і стягненню і інші складові грошового зобов'язання (пеня, штраф, неустойка, проценти) та виплати, передбачені ст.625 ЦК України.

Розмір трьох процентів річних від простроченої суми за період з 15.01.2016 року до 17.11.2016 року складає: 4000 х 3% х 307:365 :100 = 100,93 долара, що за офіційним курсом НБУ складає 2 659 грн. 10 грн..

Відповідно до вимог ст.. 88 ЦПК України на користь позивач з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1008 грн. 25 коп..

Керуючись ст.ст. 10, 11, 57-60, 88, 169, 179, 209, 212-215, 223, 224-226, 292, 294 ЦПК України, суд, -

Вирішив:

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 суму боргу у розмірі 105382 грн. 40 коп.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних у розмірі 2 659 грн. 10 коп..

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1008 грн. 25 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідачів, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через суд першої інстанції шляхом подачі в 10-денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення - шляхом подачі апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя І.В. Іванова