АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/3430/16 Справа № 175/673/15-ц Головуючий у 1 й інстанції - Доповідач - Кочкова Н.О.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2016 року м. Дніпропетровськ

28 квітня 2016 року Апеляційний суд Дніпропетровської області у складі:

Головуючої: судді Кочкової Н.О.,

Суддів: Каратаєвої Л.О., Григорченка Е.І.,

При секретарі: Григор'євій В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання договорів недійсними та зобовязання вчинити певні дії, - за апеляційною скаргою представника ТОВ «Порше Мобіліті» ОСОБА_2 на ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року, -

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області від 11 лютого 2016 року було задоволено клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову. До набрання законної сили рішенням по цивільній справі № 175/673/15 за позовною заявою ОСОБА_1 до ТОВ «ПОРШЕ МОБІЛІТІ», про визнання договорів недійсними, заборонено будь-яким особам здійснювати дії, направлені на вилучення автомобіля «Volkswagen Tiguan», державний номер: АЕ 9494 ВТ, який належить ОСОБА_1, шляхом накладання на зазначений автомобіль арешту (том 3 а.с.177).

В апеляційній скарзі представник ТОВ «Порше Мобіліті» ОСОБА_2, посилаючись на незаконність ухвали суду, порушення норм процесуального права, ставить питання про її скасування і постановлення нової ухвали, якою відмовити у задоволенні клопотання про забезпечення позову (том 3 а.с.198-201).

Перевіривши законність та обґрунтованість ухвали в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, а ухвалу скасувати з наступних підстав.

Задовольняючи клопотання представника позивача про забезпечення позову, суд 1 інстанції в ухвалі від 11 лютого 2016 року керувався ст. ст. 151-152 ЦПК України, посилався на те, що невжиття заходів забезпечення позову може ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду і застосував зазначений вид забезпечення позову до набрання рішенням суду законної сили.

Однак, із вказаними висновками погодитись неможливо.

Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; зясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову позовним вимогам. При встановленні зазначеної відповідності слід враховувати, що вжиті заходи не повинні перешкоджати господарській діяльності юридичної особи або фізичної особи, яка здійснює таку діяльність і зареєстрована як підприємець. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у звязку із застосуванням відповідних заходів.

Згідно із абзацом 3 п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22 грудня 2006 Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову, ухвала про забезпечення позову постановляється відповідно до ст.. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов до висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Із ухвали суду вбачається, що вона фактично не має обґрунтування як у необхідності застосування заходів забезпечення позову, так і необхідності застосування саме такого виду забезпечення позову як накладення арешту.

За таких обставин та із урахуванням того, що судом 1 інстанції вирішено питання забезпечення позову з порушенням норм процесуального права, ухвала суду підлягає скасуванню.

Виходячи із того, що рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 квітня 2016 року рішення суду 1 інстанції про задоволення позовних вимог скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Порше Мобіліті» про визнання договорів недійсними відмовлено, і що відповідно до ст. 319 ЦПК України рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, колегія суддів приходить до висновку, що слід постановити ухвалу про відмову у забезпеченні позову (п.2 ч.1 ст. 312 ЦПК України).

Керуючись ст. 307, п. 2 ч. 1 ст. 312 ЦПК України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Ухвалу Дніпропетровського районного суду Дніпропетровської області про забезпечення позову від 11 лютого 2016 року - скасувати, у задоволенні клопотання представника позивача ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, касаційному оскарженню не підлягає.

Судді: