Провадження № 2/761/2325/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарях: Паночко О.М., Лукянчук А.О.,

за участю: ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника ОСОБА_1: ОСОБА_3,

представників ОСОБА_2: ОСОБА_4, ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія» про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення,-

В С Т А Н О В И В:

10 листопада 2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Шевченківський районний відділ Головного управління державної міграційної служби у м.Києві про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (справа №761/33390/15-ц).

Під час слухання справи третю особу - Шевченківський районний відділ Головного управління державної міграційної служби у м.Києві було замінено на Шевченківську районну в м.Києві державну адміністрацію.

В позовних вимогах ОСОБА_1 просив: визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1

Свої вимоги ОСОБА_1 обґрунтовував тим, що спірна квартира є неприватизованою. В 1997 році від шлюбу народився син ОСОБА_2, який був зареєстрований у квартирі. Як зазначає позивач, ОСОБА_2 не проживав у квартирі жодного дня та відсутні в квартирі його речі, оскільки після народження сина вони переїхали з дружиною проживати за адресою: АДРЕСА_5. ОСОБА_2 фактично з народження проживає за зазначеною адресою.

Як зазначає позивач в позовній заяві, оскільки він бажає переоформити особистий рахунок на себе, а для цього потрібна згода всіх повнолітніх мешканців, а ОСОБА_2 не користується квартирою понад шість місяців за власним бажанням, не сплачує комунальні послуги, а тому його необхідно визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

23.10.2015 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія» про вселення та зобов'язання не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням (справа №761/31126/15-ц).

Під час слухання справи третю особу - Комунальне підприємство «Керуюча компанія» було замінено на Шевченківську районну в м.Києві державну адміністрацію.

В позовних вимогах ОСОБА_2 просить: вселити його в квартиру АДРЕСА_1; зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди в користуванні житловим приміщенням зазначеної квартири та надати комплект ключів від неї.

Свої вимоги ОСОБА_2 обґрунтовує тим, що рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 1998 року визнано його право на проживання в АДРЕСА_1. Після розлучення батьків, будучи малолітнім, він вимушений був проживати з матір'ю не за місцем реєстрації. Після розлучення з ОСОБА_4 (мати ОСОБА_2.), батько не бажає спілкуватися з сином, не надає ключі від квартири в якій він зареєстрований та забороняє до неї наближатися.

Як зазначає ОСОБА_2, він неодноразово намагався скористатися своїм правом на проживання за місцем реєстрації та вселитися в квартиру, проте батько перешкоджає вселенню. Він вимушений був неодноразово звертатися до правоохоронних органів, проте батько не впускав до квартири.

Ухвалою Шевченківського районного суду м.Києва від 27.04.2016 року зазначені справи об'єднано в одне провадження.

В судовому засіданні ОСОБА_1 заявлений позов підтримав та просив його задовольнити, позов ОСОБА_2 не визнав та просив відмовити в його задоволенні на тій підставі, що ОСОБА_2 жодного дня в квартирі не проживав, не надав суду доказів на підтвердження звернення до правоохоронних органів. Квартирою ОСОБА_2 не цікавиться, не турбується про її санітарно-технічний стан, не несе житлово-комунальні витрати.

ОСОБА_2 та його представники в судовому засіданні заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити, проти позовних вимог ОСОБА_1 заперечували на тій підставі, що дії ОСОБА_1 спрямовані на приватизацію квартири без врахування особи ОСОБА_2 Як зазначає ОСОБА_2, його батьки після одруження - 28.09.1996 року проживали в спірній квартирі, після його народження у даній квартирі (оскільки лікарі не встигли приїхати за викликом) вони проживали в квартирі, проте в кінці липня 1997 року відбувся конфлікт ОСОБА_1 з його матір'ю ОСОБА_6 і після цього батьки переїхали проживати за адресою: АДРЕСА_5. Трохи пізніше, батьки ОСОБА_1 подали позов про визнання його такого, що втратив право користування, батьком було подано зустрічну позовну заяву. За рішенням суду позов про визнання особи такою, що втратила право користування було відхилено та задоволено зустрічний позов про вселення. Батько на виконання рішення суду вселився в спірну квартиру, а мати залишилась проживати на АДРЕСА_5. Після розлучення батьків у 1990 році він проживав з матір'ю, але без реєстрації місця проживання. Також ОСОБА_2 зазначив, що його бабуся неодноразово намагалась визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Проте він має намір проживати у спірній квартирі та на неодноразові намагання вселитися в квартиру та отримати комплект ключів, ОСОБА_1 відповідає відмовою та перешкоджає вселенню. ОСОБА_2 неодноразово з цього приводу звертався до правоохоронних органів - 06.04.2014 року, 14.08.2014 року, 01.08.2015 року та 10.08.2015 року, проте такі звернення позитивного результату не дали.

Третя особа - Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація представника в судове засідання не направила, звернулась до суду із заявою про слухання справи у відсутність її представника, у вирішенні спору поклались на розсуд суду на підставі наявних у матеріалах справи доказів.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (стаття 57 ЦПК України).

Частиною 1 статті 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (частина 1 статті 60 ЦПК України).

Вислухавши сторони, свідків, оцінивши в сукупності надані в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні вимог ОСОБА_1 та задоволення вимог ОСОБА_2 за наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 19.03.1977 року ОСОБА_7 видано ордер на право зайняття квартири АДРЕСА_1 на сім'ю, яка складається з чотирьох осіб - ОСОБА_7, ОСОБА_6 (дружина), ОСОБА_1 (син), ОСОБА_9 (син).

28.09.1996 року був зареєстрований шлюб ОСОБА_1 та ОСОБА_4

ОСОБА_2 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 року, як вбачається з копії свідоцтва про народження. Його батьками в свідоцтві про народження зазначені: батько - ОСОБА_1, мати - ОСОБА_10.

15.04.1999 року шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 було розірвано, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу.

ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_5 року, ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_6 року, що підтверджується копіями свідоцтв про смерть.

Як вбачається з матеріалів справи, встановлено судом та не заперечувалось сторонами, ОСОБА_2 зареєстрований в АДРЕСА_1 з 22.10.1997 року.

На даний час в квартирі зареєстровані ОСОБА_2 та ОСОБА_1

З матеріалів справи вбачається, що власником особового рахунку на даний час є ОСОБА_6, яка померла та 27.08.2015 року знята з реєстраційного обліку.

22.10.2013 року ОСОБА_1 зареєстрував шлюб з ОСОБА_13.

Частина 1 статті 71 ЖК УРСР визначає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців.

У відповідності до положень ч.2 ст.64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК УРСР).

На підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_2 не проживає в АДРЕСА_1 до матеріалів справи були надані акти складені комісією ТОВ «Київжитлосвіт» та КП «Керуюча дирекція Шевченківського району» від 27.08.2014 року, 29.10.2014 року, 24.12.2014 року, 27.02.2015 року, 06.05.2015 року, 22.07.2015 року та 09.09.2015 року.

ОСОБА_2 в судовому засіданні не заперечував, що він не проживав в квартирі, проте він не міг проживати, оскільки був малолітнім, а між батьками були неприязні стосунки. Проте після виповнення йому 18 років він бажав проживати за місцем реєстрації, але ОСОБА_1 не надавав йому доступу до квартири.

В судовому засіданні не було надано доказів, що ОСОБА_2 має право користування будь-яким іншим житловим приміщенням, крім того в якому він зареєстрований. Також суду не було надано доказів, що ОСОБА_2 має на праві власності будь-яке житлове приміщення.

ОСОБА_1 в судовому засіданні пояснив, що всі витрати по утриманню квартири він несе сам.

Водночас ОСОБА_2 пояснив, що він готовий нести витрати по утриманню квартири, якщо матиме можливість отримувати відповідні послуги та проживати у квартирі.

Під час слухання справи встановлено, що 06.04.2014 року та 10.08.2015 року ОСОБА_2 намагався потрапити до квартири разом з ОСОБА_12 (хрещеним батьком) проте ОСОБА_1 не впустив до квартири, що підтверджується копією висновків ДІМ Шевченківського РУ ГУ МВС України в м.Києві від 12.04.2014 року та 15.08.2015 року.

Крім того, 01.08.2015 року приблизно о 20.00 год. ОСОБА_2 приходив до квартири АДРЕСА_1 з метою поговорити з батьком щодо можливості проживати в квартирі, проте доступу до квартири надано не було, що підтверджується постановою про закриття кримінального провадження від 31.10.2015 року.

В 2014 році ОСОБА_4 зверталась до Генерального прокурора щодо порушення житлових прав її сина. На зазначене звернення листом від 19.11.2014 року прокуратура Шевченківського району м.Києва роз'яснила її право звернутись до суду.

Рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 12.10.1998 року у справі за позовом ОСОБА_7, ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та по зустрічному позову про вселення, в задоволенні позовних вимог ОСОБА_7, ОСОБА_6 відмовлено, зустрічні вимоги задоволено - вселено ОСОБА_1 та неповнолітнього сина ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_3 в квартиру АДРЕСА_3.

Зазначеним рішенням встановлено, що між позивачами та їх невісткою (матір'ю ОСОБА_2.) склались конфліктні відносини в зв'язку з чим ОСОБА_1 став проживати з нею. ОСОБА_1 не проживає в спірній квартирі більше 6 місяців проте причина його не проживання в спірній квартирі поважна - конфліктні відносини з батьками. Позивачі створюють відповідачу перешкоди в користуванні квартирою.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, рішенням Шевченківського районного суду м.Києва від 24.01.2011 року у справі за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_4, як законного представника малолітнього ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням відмовлено в задоволенні заявлених вимог.

Рішенням суду встановлено, що в силу відносин між його батьками малолітній ОСОБА_2 тимчасово проживає з матір'ю без реєстрації місця свого проживання, суд вважає, що малолітній онук позивачки не проживає у вказаній квартирі з поважних причин.

Частина 1 статті 29 ЦК України визначає, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.

Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом (ч.2 ст.29 ЦК України).

Місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна (ч.3 ст.29 ЦК України).

Фізична особа може мати кілька місць проживання (ч.6 ст.29 ЦК України).

Отже, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_2 після досягнення повноліття бажає проживати за місцем реєстрації, вживав заходів для можливості проживання в АДРЕСА_1, проте ОСОБА_1 не надає таку можливість та чинити перешкоди в користуванні квартирою. Тобто причини непроживання ОСОБА_2 за місцем реєстрації є поважними, тому суд вважає за можливе відмовити в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 та задовольнити вимоги ОСОБА_2

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст.64, 71, 72 ЖК УРСР, ст.29 ЦК України, ст. 160 ЦК України, ст.ст.3, 10, 11, 57-60, 212-215 ЦПК України, суд

вирішив:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа - Шевченківська районна в м.Києві державна адміністрація про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1, третя особа - Комунальне підприємство «Керуюча компанія» про усунення перешкод в користуванні квартирою та вселення - задовольнити.

Вселити ОСОБА_2 до квартири АДРЕСА_4.

Зобов'язати ОСОБА_1 не чинити перешкоди ОСОБА_2 в користуванні житловим приміщенням, а саме: квартирою АДРЕСА_1

Зобов'язати ОСОБА_1 надати ОСОБА_2 комплект ключів від квартири АДРЕСА_4.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 974,40 грн.

На рішення суду може бути подано апеляційну скаргу до Апеляційного суду м.Києва через Шевченківський районний суд м.Києва протягом десяти днів з дня його проголошення.

Суддя: Н.Г.Притула