Справа № 331/5909/16-ц
Провадження 2/331/1462/2016
07 листопада 2016 року Жовтневий районний суд м. Запоріжжя у складі
головуючого судді: Жуковій О.Є
при секретарі: Чистяковій К.С.
за участю позивача: ОСОБА_1
представника третьої особи : ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Запоріжжі справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 , третя особа ТОВ «Медіакомпанія «Слово» про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи,
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом до відповідачів, в якому просив зобов»язати редакцію газети «Суббота плюс» надати йому право на відповідь на статтю «Перекур дело святое» шляхом розміщення в газеті не пізніше місяця з дня набрання рішенням законної сили під заголовком «Публікується в порядку надання права на відповідь на статтю «Перекур-дело святое» тексту відповіді тим же шрифтом, як шрифт самої статті.
Позовні вимоги позивач обгрунтував тим, що у випуску газети «Суббота плюс» № 22 (902) 2-9 червня 2016 року на сторінці 6-7 авторським колективом у складі: ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, фото авторів та ОСОБА_8, була опублікована стаття «Последний звонок в Запорожье: купание в фонтанах и столпотворение дорогих иномарок». На сторінці 6 газети у вказаній статті є розділ з назвою «Перекур - дело святое», авторства ОСОБА_5, що займає 4 газетні колонки і стосується Загальноосвітньої школи № 1 м. Запоріжжя, педагогічного колективу цього закладу, учнів, в т.ч. випускників, їх батьків та родичів.
Позивач вважає, що вказаний розділ статті містить недостовірну інформацію та інформацію, що ганьбить гідність, честь та ділову репутацію випускників цієї школи та їх батьків, а також членів педагогічного колективу школи.
Так, в статті зазначено «Школа № 1 никогда не являлась привилегированной». Состоятельные родители отдают своїх чад в спецшколы с углубленным изучением иностранных языков или математики. Так что учеников в школе немного. В этом году в единственном 11-м классе меньше двадцати человек». За ствердженням позивача, вказаний текст містить фактичні дані, що не відповідають дійсності, оскільки в класі 25 учнів і саме цим зневажливим твердженням «меньше двадцати человек» автор підкреслив «не привілейованість» навчального закладу, що ображає честь та гідність його неповнолітньої доньки - ОСОБА_9, яка є випускницею цієї школи .
Подальший текст містить такі образливі та зневажливі фрази: «родители учеников ... фотографировали своїх чад, мешая учителям читать приветственные речи. Из-за этого официальная часть праздника затянулась», начебто підслухані автором висловлювання учнів -«пойдем покурим», «стайка ребят отправилась дымить», «девицы .. перешептывались о последних веяниях моды выпускных балов», «приходить в вышиванках - тренд прошлого года», «ныне на пике - школьные платья советских времен», «учитель физики колдовал у старых колонок, молясь, чтобы звук вальса случайно не оборвался», «в классную комнату попала и многочисленная «торсида» - бабушки и мамы с папами», «многих девиц ожидали бой-френды», «мы сдаем по тысяче гривен на выпускной» та висновок автора статті - «я обрадовался, что являюсь на празднике случайным гостем».
Позивач зазначає, що форма викладення тексту не є критикою чи оціночними судженнями автора, оскільки стаття не містить відповідних мовно-стилістичних засобів, а є інформацією, що не відповідає дійсності, є образливою та викладена у принизливій формі, тобто є інформацією, що принижує його честь, гідність та ділову репутацію , як батька випускниці та членів його сім'ї, оскільки учні, подані у статті як невиховані, маргінальні та асоціальні особи з низьким рівнем підготовки, та їх батьки та родичі зображені як купка невихованих футбольних фанатів. Також, позивач вказує на те, що вказаний текст дає підстави для формування у читачів хибного висновку про низький рівень навчання та підготовки учнів у цій школі . Крім того, зазначає, що в статті некоректно та саркастично зазначено, що класний керівник, ім'я якої теж вказано невірно - ОСОБА_10 замість Алла, готувався до останнього уроку «много лет».
В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги в поному обсязі, надав пояснення аналогічгні викладеним в позовній заяві, наполягав на задоволенні позову.
Відповідачі ОСОБА_3 , ОСОБА_4 належним чином повідомлені про час та місце слухання справи , до судового засідання не з»явилися, про причину неявки суд не повідомили, в зв»язку з чим на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутність на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Представник третьої особи ТОВ «Медіакомпанія «Слово» позовні вимоги не визнав в повному обсязі , зазначивши, що позовні вимоги є необгрунтованими, базуються на припущеннях , ОСОБА_1 не наведено жодного доказу порушення особистого немайнового права публікацією статті . Оскільки про позивача або членів його родини не було поширено недостовірну інформацію, йому не може бути надано право на відповідь. Також, представник третьої особи вказав на те, що у тексті відповіді, що позивач надав суду жодним чином не висвітлюється власна точка зору , щодо поширеної інформації та обставин порушення особистого немайнового права позивача.
Суд, вислухавши пояснення позивача та представника третьої особи, дослідивши письмові матеріали справи , приходить до наступних висновків.
Так судом встановлено наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Судом встановлено, і зазначене не оспорювалося представником ТОВ «Медіакомпанія «Слово» , що засновником газети «Суббота плюс», свідоцтво КВ № 8663, є відповідач ОСОБА_3 , яка також є співзасновником TOB «Медіакомпанія «Слово». В свою чергу видавцем газети «Суббота плюс» є TOB «Медіакомпанія «Слово».
Позивач ОСОБА_1 є батьком ОСОБА_9, ІНФОРМАЦІЯ_1, яка згідно атестату здобула повну загальну середню освіту в 2016 році у Запорізькій загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 1 ім. Т.Г. Шевченка Запорізької міської ради.
У випуску газети «Суббота плюс» № 22 2-9 червня 2016 року було опубліковано статтю «Последний звонок в Запорожье: купание в фонтанах и столпотворение дорогих иномарок». Стаття містить декілька розділів, зокрема «Перекур- дело святое» . Авторами вказаної статті зазначені ОСОБА_5 ( як встановлено відповідач по справі ОСОБА_4 ) , а також ОСОБА_6, ОСОБА_10 .
Нормами ст. 11 ЦПК України, встановлено принцип диспозитивності цивільного судочинства, тобто визначення предмету спору та відповідачів, як осіб, до яких пред»являється позов, є виключним правом позивача.
Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» щодо інформації, опублікованої у засобах масової інформації відповідачами є автор і редакція відповідного засобу масової інформації та у разі, коли редакція друкованого засобу масової інформації не має статусу юридичної особи, належним відповідачем є юридична особа, структурним підрозділом якої є редакція. Якщо редакція не є структурним підрозділом юридичної особи, то належним відповідачем виступає засновник друкованого засобу масової інформації.
З огляду на визначені положення законодавства , позивачу судом було роз»яснено відповідно до вимог ст. 10,11 ЦПК України право згідно вимог ст. 33 ЦПК України заявити клопотання про залучення інших співавторів статті для участі у справі в якості співвідповідачів, однак позивач зазначеного клопотання не заявив, та заперечував щодо залучення інших співавторів до участі у справі.
Таким чином, оскільки в ході розгляду справи встановлено, що стаття «Последний звонок в Запорожье: купание в фонтанах и столпотворение дорогих иномарок» написана в співавторстві , доказів того , що єдиним автором статті «Перекур- дело святое» є саме відповідач ОСОБА_4 позивачем не було надано , а суд не наділений повноваженнями залучати співвідповідачів за власною ініціативою відповідно до приписів ч.1 ст. 33 ЦПК України , суд приходить до висновку, що позов заявлений до не належного кола відповідачів.
Крім того, слід зазначити наступне .
Пунктом 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27 лютого 2009 року, передбачено, що позови про захист гідності, честі чи ділової репутації вправі пред'явити фізична особа у разі поширення про неї недостовірної інформації, яка порушує її особисті немайнові права, а також інші заінтересовані особи (зокрема, члени її сім'ї, родичі), якщо така інформація прямо чи опосередковано порушує їхні особисті немайнові права.
Згідно п. 4 вищезгаданої постанови під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.
Як роз'яснено у п.15 постанови Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи" № 1 від 27 лютого 2009 року, при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.
Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені).
Пунктом 19 цієї ж постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з'ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням.
Відповідно до ст.277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень ст.10 Конвенції.
Разом з тим, як вбачається зі статті «Последний звонок в Запорожье: купание в фонтанах и столпотворение дорогих иномарок», в ній жодним чином не згадується позивач ОСОБА_1 або члени його родини, тобто позивачем не доведено порушення його честі , гідності або ділової репутації , а посилання ОСОБА_1 на те , що в статті не правильно вказана кількість учнів у випускному класі та неправильне ім'я класного керівника , суд вважає безпідставними, оскільки доказів того , що ця інформація якимось чином стосується позивача або членів його сім'ї і поширення такої інформації вплинуло на його права, суду не надано.
Також , слід зазначити, що згідно зі статтею 47-1 Закону України "Про інформацію" ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень.
Оціночними судженнями, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.
З тексту статті вбачається, що всі наявні в ній вирази та фрази , в тому числі щодо привілейованості школи є оціночними поняттями , а слова «девица», «чада», «стайка ребят» , «торсида» , не можуть бути розцінені як такі , що є зневажливими або образливими, і суд розцінює вказані вислови як стилістичний засіб .
Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити.
Керуючись ст. 10,11, 209, 212,214,215, 217, 218 ЦПК України, суд ,-
В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_3, ОСОБА_4 , третя особа ТОВ «Медіакомпанія «Слово» про захист гідності, честі та ділової репутації фізичної особи відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 10 днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом 10 днів з дня отримання копії цього рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто за письмовою заявою відповідача подаю протягом 10 днів з дня отримання його копії.
Суддя: