Справа № 639/3006/16-ц
Провадження № 2/639/1228/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 червня 2016 року Жовтневий районний суд м. Харкова

в складі : головуючого - судді Труханович В.В.

за участю секретаря - Антохіної О.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності в порядку набувальної давності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Жовтневого районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради, в якому просив суд визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок з надвірними будівлями №15-А по вул. Гуковській в м. Харкові за набувальною давністю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що його батьки за життя мешкали у власному будинку з надвірними будівлями за адресою: м. Харків, вул. Гуковська, буд. 15-А.

Після смерті батька восени 2000 року, позивач оселився і став постійно проживати у вищевказаному будинку.

06.03.2003 року його мати, ОСОБА_2, після смерті свого чоловіка прийняла спадщину у повному обсязі, у тому числі і будинок №15-А по вул. Гуковська у м. Харкові.

Після смерті матері у 2004 році позивач фактично прийняв спадщину, але не зміг своєчасно подати заяву на її належне оформлення, тому що у нього були відсутні необхідні документи.

Позивач зазначає, що з 2000 року і по теперішній час він постійно проживає у вищезазначеному будинку, а з 2004 року добросовісно, безперервно та відкрито володіє ним, надвірними будівлями та земельною ділянкою. Він сплачує всі необхідні комунальні послуги.

Інших осіб, які б мали право на дане нерухоме майно, які лишилися після смерті ОСОБА_3, крім позивача, немає.

Вищевикладені обставини вимусили позивача звернутися до суду з даним позовом.

На даний позов, 07.06.2016 року від Харківської міської ради надійшли письмові заперечення, в якому вони зазначили, що фактично позивачем ставиться питання про визнання права власності на спадкове майно, яке залишилося після смерті його матері. Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, позивачем не правильно обраний спосіб захисту своїх порушених прав.

Позивач ОСОБА_1 та його представник ОСОБА_4, який діє на підставі довіреності від 09.02.2016 року, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити посилаючись на обставини викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ОСОБА_5, який діє на підставі довіреності від 26.11.2015 року, в судовому засіданні проти позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у їх задоволенні.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про те, що у задоволені позову ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Як було встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1 є сином ОСОБА_6 (російською) ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (російською) ОСОБА_8. ( а.с. 9)

02 червня 2000 року помер ОСОБА_9. ( а.с. 5)

Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 06.03.2003 року, спадщину на все майно, у тому числі і житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в місті Харкові, вул. Гуковська, 15 «а», після померло 02 червня 2000 року ОСОБА_9 прийняла його дружина ОСОБА_2 ( а.с. 8)

Право власності ОСОБА_2 на житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Гуківська, 15а в м. Харкові зареєстровано у встановленому законом порядку, що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 02.06.2016 року. ( а.с. 52)

05 травня 2004 року померла ОСОБА_2 ( а.с. 6)

Частина 1 ст.1220 ЦК України зазначає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою.

Таким чином, після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина, яка складається у тому числі і із житлового будинку з надвірними будівлями по вул. Гуківська, 15а в м. Харкові.

Як зазначив позивач, він є єдиним спадкоємцем після смерті матері ОСОБА_2, однак у встановлений законом строк він не звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, при цьому вважає, що спадщину прийняв фактично, оскільки постійно з 2000 року проживає у вищезазначеному житловому будинку.

Статтями 1268 та 1269 ЦК України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини.

Отже, позивач ОСОБА_1 у встановленому законом порядку не оформив своє право на спадкове майно, а звернувся до суду з позовом про визнання за ним право власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності.

Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Умові добросовісності заволодіння чужим майном відповідають випадки, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужим житлом, інакше кажучи, не знав про обставини, у звязку з якими виникло володіння чужим майном і які не залишали сумніву в правомірності набуття майна.

У п.9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

В судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 знає, що житловий будинок з надвірними будівлями по вул. Гуківська, 15а в м. Харкові належить на праві власності ОСОБА_2, яка померла 05.05.2004 року, та є спадковим майном.

Отже, факт добросовісного володіння позивачем вищезазначеним житловим будинком не знайшов свого підтвердження в судовому засіданні.

Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за звернення фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Оскільки позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання права власності на нерухоме майно в порядку набувальної давності, при цьому фактично зазначає, що має право на це майно як спадкоємець, суд вважає, що позивачем неправильно обрано спосіб захисту порушеного права, а тому відмовляє у задоволенні його позову.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 209-210, 212-215 ЦПК України, ст.ст. ст.ст. 344, 1220, 1268, 1269 ЦК України, Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»,суд

ВИРІШИВ:

У задоволені позову ОСОБА_1 до Харківської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до апеляційного суду Харківської області через Жовтневий районний суд м. Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом 10-ти днів з дня його проголошення, а особами, які не були присутні в судовому засіданні у той же строк з моменту одержання його копії.

Суддя В. В. Труханович