Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

17 лютого 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Шаховніної М. О. ,

при секретарі - Якимович К. І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2, яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітніх ОСОБА_3, ОСОБА_4, до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2015 року позивачі звернулися до суду з позовом до Подільської районної у м. Києві державної адміністрації про визнання права користування житловим приміщенням.

Свої вимоги мотивують тим, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України, а саме у період з 1989 року по 2008 рік у Подільському РУГУ МВС України у м. Києві, а на даний час є пенсіонером МВС України.

Вказують, що у 1992 році згідно рапорту та рішення житлово-побутової комісії його разом із сім»єю було поселено в кімнату АДРЕСА_4 та зареєстровано за даною адресою. Ними справно сплачувалася та сплачується плата за житлово-комунальні послуги, укладено договір з КП «Центральний» про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій. Крім того, їх сім»я перебуває на квартирному обліку з 07.05.2001 року.

Зазначають, що даний будинок протягом довгих років використовувався, як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління, на даний час він має статус житлового.

У позовній заяві позивачі зазначають, що 01.07.2015 року ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою щодо видачі ордера на займане приміщення, однак останній листом відмовив у видачі ордера, посилаючись на те, що будинок АДРЕСА_1 визнаний непридатним для проживання, у зв'язку з цим надати ордер неможливо.

Посилаючись на те, що вони вважають рішення відповідача щодо відмови у видачі ордера на житлове приміщення незаконним, позивачі просять визнати за ОСОБА_1, ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 право користування житловим приміщенням, а саме: АДРЕСА_4

У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 та представник позивача-2 позовні вимоги підтримали у повному обсязі за тих же підстав, просили їх задовольнити.

Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини поважності неявки, суду не повідомив.

Відповідно до ч. 4 ст. 169 та ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.

Заочний розгляд справи відбувається за відсутності представника відповідача з дотриманням вимог, встановлених законом, на підставі ухвали про заочний розгляд справи.

Суд, вважає можливим розглядати справу за відсутності представника відповідача на підставі наявних у справі доказів.

Суд, заслухавши пояснення позивача та представника позивача, вивчивши матеріали справи вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 проходив службу в органах внутрішніх справ України з 26.06.1989 року по 31.07.2008 року ( а.с. 5). На даний час він є пенсіонером МВС України (а.с. 6).

У судовому засіданні позивач вказував, що з 1992 року згідно рапорту та рішення житлово-побутової комісії його разом із сім»єю було поселено в кімнату АДРЕСА_4

У листі Подільського районного управління МВС України від 19.06.2015 року зазначено, що за спільною згодою Подільської районної у місті Києві державної адміністрації та Подільського РУГУ ГУМВС України у м. Києві будинок за адресою - АДРЕСА_4 протягом довгих років використовувався, як гуртожиток для проживання та місця реєстрації працівників районного управління. Порядок поселення до гуртожитку відбувався на підставі рапортів діючих працівників міліції щодо надання вільної кімнати для проживання у гуртожитку та рішень Житлово-побутової комісії районного управління для поселення, яке підтверджувалося протоколом засідання комісії. Частина документів, пов'язаних з проживанням в гуртожитку працівників міліції до 2004 року у Подільському районному управлінні фактично втрачені, рішення та протокол засідання Житлово-побутової комісії районного управління відносно поселення позивача до гуртожитку разом з членами родини у 1992 році до гуртожитку не збереглися ( а.с. 14).

Згідно довідки КП «Центральний Подільського району м. Києва» від 30.06.2015 року № 1618 позивачі зареєстровані за адресою - АДРЕСА_4 з 05.11.1992 року ( а.с. 7), з їх грошового забезпечення щомісячно утримувались кошти за проживання у гуртожитку ( а.с. 10).

Відповідно до розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) від 10.12.2010 року №1112 «Про питання організації управління районами в місті Києві», вищезазначений житловий будинок №8 було передано до сфери управління Подільської районної в м. Києві державної адміністрації та згідно з розпорядженням Подільської РДА в м. Києві від 08.02.2012 року № 60 передано та закріплено за комунальним підприємством «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду Подільського району» на праві оперативного управління та балансоутримувача ( а.с. 16-20).

Судом також встановлено, позивачі перебувають на квартирному обліку з 07.05.2001 року, що підтверджується довідкою відділу обліку та розподілу житлової площі Подільської РДА №380 від 01.07.2015 року (а.с. 25).

Позивач у судовому засіданні зазначив, що він 01.07.2015 року звертався до відповідача із заявою про видачу ордера на вищезазначене житлове приміщення, однак листом від 03.07.2015 року (а.с. 26) Подільська РДА в м. Києві відмовила у видачі ордеру, посилаючись на те, що будинок АДРЕСА_1 визнаний непридатним для проживання, у зв'язку з цим надати ордер неможливо.

З наданих позивачами документів вбачається, що їм фактично ордер виданий не був.

Причиною спору між сторонами стала відмова відповідача в добровільному порядку визнати за позивачами право на користування займаним житловим приміщенням.

Правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Житлового кодексу України.

Відповідно до ст. 52 ЖК України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної у місті, селищної, сільської Ради народних депутатів.

Статтями 127-129 ЖК України передбачено, що для проживання робітників у період роботи можуть використовуватися гуртожитки Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної в місті Ради народних депутатів.

Жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства та відповідного профспілкового комітету. На підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Ордер на жиле приміщення видається громадянинові на вільне жиле приміщення на підставі рішення виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду (ст. 58 ЖК України).

Ордер на жиле приміщення може бути визнаний недійсним у судовому порядку у випадках подання громадянами не відповідаючих дійсності відомостей про потребу в поліпшенні житлових умов, порушення прав інших громадян і організації на зазначене в ордері жиле приміщення, неправомірних дій службових осіб при вирішенні питання про надання жилого приміщення, а також в інших випадках порушення порядку і умов надання жилих приміщень.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 64 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належить дружина наймача, їх діти і батьки.

Згідно ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням.

Пунктом 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 01.11.1996 № 9 „Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя " визначено, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що ст. 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому.

У судовому засіданні було встановлено, що позивачі вселилися у кімнату АДРЕСА_4 користуються спірним жилим приміщенням, несуть витрати по його утриманню, заборгованості за надання житлово-комунальних послуг не мають.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін виникає спір.

Відповідач в порушення вимог ст. 60 ЦПК України не надав суду доказів, які б свідчили про те, що позивачі не проживають у спірній квартирі, зловживають своїми правами.

На основі повно та всебічно з'ясованих обставин справи, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачів обґрунтовані та знайшли своє доведення в ході судового розгляду, а тому підлягають задоволенню.

На підставі ст. ст.9, 36, 45, 64, 67, 71, 72, 128 ЖК України, та керуючись ст.ст. ст.ст. 3, 4, 10, 11, 57-60, 79, 84, 88, 208, 209, 212, 214-215, 224, 228, 233 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3, ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_4, право користування житловим приміщенням, а саме: АДРЕСА_4

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Заочне рішення набирає законної сили відповідно до загального порядку, встановленого ЦПК України.

Суддя М. О. Шаховніна