Справа № 154/3807/15-ц Головуючий у 1 інстанції: Пікула Н.В.
Провадження № 22-ц/773/915/16 Категорія: 59 Доповідач: Здрилюк О. І.
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 червня 2016 року місто Луцьк

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Волинської області в складі:

головуючого - судді Здрилюк О.І.,

суддів - Стрільчука В.А., Карпук А.К.,

секретар Кирилюк О.О.,

з участю пр-ка позивача ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3, Відділ державної виконавчої служби Володимир-Волинського міськрайонного управління юстиції, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню за апеляційною скаргою відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 квітня 2016 року,

В С Т А Н О В И Л А:

Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 07 квітня 2016 року позов у даній справі задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 від 25 березня 2015 року про стягнення з ОСОБА_2 боргу за кредитним договором.

В апеляційній скарзі відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк» просить скасувати це рішення та ухвалити нове про відмову в позові.

Вважає, що допущено невідповідність висновків суду обставинам справи та порушення норм матеріального і процесуального права.

Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи скарги, законність та обґрунтованість рішення суду, колегія суддів приходить до висновку що апеляційну скаргу необхідно відхилити, а рішення суду залишити без змін з таких підстав.

Із матеріалів справи вбачається, що 08 лютого 2006 року між банком та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № VOJ0SE00005028, відповідно до умов якого банк надав позичальнику строковий кредит на строк до 08.02.2007 року в розмірі 15000 грн. на розвиток господарства зі сплатою відсотків за його користування у розмірі 2,00% в місяць на суму залишку заборгованості і сплатою комісії щомісяця в період сплати в розмірі 1,50% від суми виданого кредиту. Умовами договору визначено графік сплати та розмір щомісячних платежів, а також передбачено збільшені відсотки за порушення терміну повернення кредиту і сплату пені /п.3.2/ (а.с.39-40).

25 березня 2015 року приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу ОСОБА_3 вчинено виконавчий напис, яким запропоновано стягнути з ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 240705,17 грн., які є її боргом за кредитним договором № VOJ0SE00005028 від 08.02.2006 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «Приватбанк». Вказана сума заборгованості складається із залишку заборгованості за кредитом 7866,39 грн., заборгованості по відсотках 70334,64 грн., комісії 1125 грн., пені 159679,14 грн., а також витрат, повязаних із вчиненням виконавчого напису в сумі 1700 грн.. Строк, за який проводиться стягнення 9 років 17 днів, а саме з 08.02.2006 року по 25.02.2015 року (а.с.30).

Відповідно до ст.1054 ЦК України позичальник за кредитним договором зобовязаний повернути кредит та сплатити відсотки в розмірі та на умовах, встановлених договором.

Згідно зі ст.ст.526, 530 цього Кодексу зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору і вимог цивільного законодавства та у встановлений зобовязанням строк.

Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Відповідно до п.1.2 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі Порядок), перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, установлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно з п.п.3.1, 3.2, 3.4 глави 16 розділу ІІ Порядку нотаріус вчиняє виконавчі написи: якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем; за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі Перелік документів). Строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Пунктами 1, 2 Переліку документів передбачено, що такими документами є: 1) Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. 2) Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов'язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

У виконавчому написі нотаріуса від 25 березня 2015 року не зазначено, на підставі яких документів його здійснено, а лише вказано, що грошові суми, які пропонується стягнути є боргом ОСОБА_2 за кредитним договором № VOJ0SE00005028 від 08.02.2006 року, укладеним між нею та ПАТ КБ «Приватбанк».

Умовами укладеного між сторонами кредитного договору передбачено збільшені відсотки за порушення терміну повернення кредиту і сплату пені /п.3.2/.

Враховуючи наведене, із наданого нотаріусу банком пакету документів неможливо встановити, на підставі яких умов договору позичальнику нараховувалася заборгованість по процентах за користування кредитом, оскільки надана банком виписка по рахунку боржника таких відомостей не містить (а.с.41).

Зазначена обставина свідчить про те, що нарахована банком заборгованість ОСОБА_2 не є безспірною.

Із виконавчого напису нотаріуса вбачається, що строк, за який провадиться стягнення, становить 9 років 17 днів, а саме з 08.02.2006 року по 25.02.2015 року.

Кредитний договір укладено на період до 08.02.2007 року.

Отже, право вимагати повернення позики та процентів виникло у банку з лютого 2007 року, а заборгованість позичальника, яку запропоновано стягнути виконавчим написом нотаріуса, нарахована до 25 лютого 2015 року, тобто за період часу, який перевищує трирічну позовну давність, що прямо суперечить вимогам ст.88 Закону України «Про нотаріат» та п.3.1 глави 16 розділу ІІ Порядку.

Враховуючи наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що виконавчий напис нотаріуса вчинено з порушенням вищенаведених положень законодавства, у звязку з чим він підлягає визнанню таким, що не підлягає виконанню.

Доводи апеляційної скарги про вчинення оспорюваного виконавчого напису нотаріуса з дотриманням вимог Закону України «Про нотаріат», Порядку та Переліку документів повністю спростовуються встановленими судом та наведеними вище обставинами справи.

Те ж саме стосується і доводів про безспірність заборгованості ОСОБА_2, а також твердження про те, що нотаріус не повинен перевіряти дану обставину.

У матеріалах справи відсутній розрахунок заборгованості, а наявна виписка з рахунку боржника, в якій наведені відомості, які не відповідають умовам укладеного між сторонами кредитного договору, про що вказано вище.

За змістом п.2.3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих банком повідомлень письмової вимоги про усунення порушень боржнику.

З матеріалів справи вбачається, що письмову вимогу про усунення порушень за кредитним договором банк надіслав ОСОБА_2 21 березня 2015 року (а.с.36-38), а виконавчий напис нотаріус вчинив 25 березня 2015 року, тобто без дотримання встановленого тридцятиденного строку, що також є порушенням законодавства.

За своїм змістом оскаржуване рішення суду, в тому числі його мотивувальна частина, відповідає вимогам процесуального закону, в ньому наведені дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридична оцінка та визначені відповідно до них правовідносини, оцінка всіх доказів, а також інші відомості, передбачені ст.ст.213-215 ЦПК України. Тому твердження відповідача про не дотримання судом вказаних положень є безпідставним.

Наведені в апеляційній скарзі доводи про те, що договірні відносини між сторонами за кредитним договором не припинилися не мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки підстави, з яких виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню, не повязані із зазначеними обставинами.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про відсутність встановлених законом підстав для скасування оскаржуваного рішення, ухваленого з додержанням вимог матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.303, 307, 308, 314, 315 ЦПК України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу відповідача Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» відхилити, а рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 07 квітня 2016 року в даній справі залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий

Судді