Справа № 659/554/16-ц
"15" листопада 2016 р. Нижньосірогозький районний суд Херсонської області у складі: головуючого - судді Цесельської О.С., секретаря судових засідань ОСОБА_1, за участю представника позивача - адвоката ОСОБА_2, розглянувши під час судового розгляду у відкритому судовому засіданні в смт. Нижні Сірогози Херсонської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про поділ спільного майна подружжя,
Позивачка ОСОБА_3 звернулась до Нижньосірогозького районного суду з позовом до відповідача ОСОБА_4 про поділ спільного майна, набутого ними у шлюбі.
В позовній заяві позивач вказала, що з 02.09.1989 року по 18.05.2011 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем ОСОБА_4 За час перебування у шлюбі разом з відповідачем придбали житловий будинок № 16, розташований в смт. Нижні Сірогози по вул. Степова Нижньосірогозького району Херсонської області, який оформили на відповідача. Після розірвання шлюбу добровільно поділити вказаний будинок не можуть, тому просила поділити спірний будинок між нею та відповідачем в ідеальних частках, виділивши кожному з них по 1/2 його частині, без визначення присуджених часток в натурі.
В судовому засіданні позивачка та її представник позов підтримали по мотивам, в ньому зазначеним та прохали його задовольнити.
Відповідач викликався в судове засідання двічі 18.10.2016 року на 10:30 годину судовою повісткою та на 15.10.2016 року на 10:00 годину через оголошення у пресі, в судові засідання не зявився. Оголошення про виклик у суд відповідача було опубліковане в газеті Наддніпрянська правда № 84 за 02 листопада 2016 року, таким чином він був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду, заперечень по суті позову не надав.
З урахуванням того, що доказів, які б свідчили про поважність неявки до суду відповідача не надано, суд вважає можливим розглянути вказану справу, ухваливши в ній відповідно до ст.224-226 ЦПК України заочне рішення.
Дослідивши позовну заяву позивача та надані сторонами письмові докази, суд вважає можливим позов задовольнити з таких підстав.
За загальним правилом (частина 1 ст. 11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до частини 1 ст. 60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Судом встановлено, що позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_4 з 02.09.1989 року по 18.05.2011 року перебували у шлюбі.
За час перебування у шлюбі сторони спільно придбали житловий будинок № 16, розташований в смт. Нижні Сірогози по вул. Степова Нижньосірогозького району Херсонської області. Відповідно до договору купівлі продажу 22.08.2001 року зазначений будинок належить відповідачу ОСОБА_4
Відповідно до розділу VII «Прикінцеві положення» Сімейного кодексу України вказаний кодекс регулює правові відносини, які виникли після набрання ним чинності, тобто після 01 січня 2004 року.
До 01 січня 2004 року чинним був Кодекс про шлюб та сім»ю України.
У звязку з цим, з огляду на час набуття сторонами права власності на спірне нерухоме майно (22.08.2001року) для вирішення спору щодо поділу спірного будинку суд застосовує норми Кодексу про шлюб та сім»ю України, який втратив чинність, але був чинним на момент виникнення спірних правових відносин.
Статтею 22 КпШС України (як і ст. 60 СК України) передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловікові на праві спільної сумісної власності. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку.
Таке ж положення міститься і в частині 3 ст. 368 Цивільного кодексу України.
Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п.23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. При цьому, до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб.
Відповідно до розяснень, що є у п.22 вказаної постанови Пленуму Верховного Суду України вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи.
Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд виходить з презумпції рівності часток.
Відповідно до ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними.
Якщо між подружжям не досягнуто згоди про спосіб поділу спільного майна, то за позовом подружжя або одного з них суд може постановити рішення: про поділ майна в натурі, якщо це можливо без шкоди для його господарського призначення; про розподіл речей між подружжям з урахуванням їх вартості та частки кожного з подружжя в спільному майні; про присудження майна в натурі одному з подружжя, з покладенням на нього обов'язку компенсувати другому з подружжя його частку грішми. При цьому суд також бере до уваги інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Поділ спільного майна подружжя може бути проведений як під час перебування в шлюбі, так і після розірвання шлюбу (ст. 29 КпШС).
Отже, суб'єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Визначаючи спосіб поділу зазначеного нерухомого майна суд виходить з меж позовних вимог позивача, та, керуючись розясненням Пленуму ВСУ, що є в п.25 постанови №11 від 21 грудня 2007 року, вважає можливим позов задовольнити та визнати за кожною із сторін ідеальні частки в цьому нерухомому майні без їх реального поділу.
Так, Пленум ВСУ вказав, що вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом ( ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.
У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.
У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України суд стягує судові витрати - сплачену суму судового збору з відповідача на користь позивача у розмірі 765 гривень 67 копійок, а також витрати повязанні з оплатою правової допомоги в сумі 3500 гривень.
У відповідності до вимог п.6 ч.3 ст. 79 ЦПК України до витрат, повязаних з розглядом судової справи, належать витрати, повязані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача, тому суд стягує з відповідача за публікацію оголошення в газеті Наддніпрянська правда на користь позивача понесені судові витрати в розмірі 165 гривень.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 22,28 КпШС України, ст.ст. 213-215, 218, 224-226 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_3 до ОСОБА_4про поділ спільного майна подружжя задовольнити.
Поділити між ОСОБА_3 до ОСОБА_4жилий будинок № 16, розташований в смт. Нижні Сірогози по вул. Степова Нижньосірогозького району Херсонської області, виділивши ОСОБА_3 та ОСОБА_4по 1/2 частині цього домоволодіння, визнавши за кожним з них право приватної власності на 1/2 частину спірного домоволодіння без визначення присудженої частки в натурі.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 - 765 гривень 67 копійок судових витрат по сплаті судового збору, витрати повязані з оплатою правової допомоги в сумі 3500 гривень,та судові витрати по сплаті за публікацію оголошення в газеті Наддніпрянська правда в розмірі 165 гривень.
Копію заочного рішення не пізніше 3 днів з дня його проголошення надіслати рекомендованим листом з повідомленням про вручення відповідачу ОСОБА_4.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до апеляційного суду Херсонської області через Нижньосірогозький районний суд Херсонської області. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на апеляційне оскарження.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.

Суддя: ОСОБА_5