Ухвала іменем україни 18 травня 2016 рокум. Київ Колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі: головуючого Касьяна О.П., суддів: Дербенцевої Т.П., Попович О.В., Остапчука Д.О., Савченко В.О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_3 до публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» про стягнення невиплаченої заробітної плати, компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника, інфляційних втрат та відшкодування моральної шкоди, за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року,

в с т а н о в и л а :

Згідно з Розпорядженням виконувача обов'язків керівника апарату Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 09 грудня 2015 року № 1610/32-15 касаційна скарга ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року разом зі справою передана на розгляд судді Попович О.В.

У квітні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду із позовом до публічного акціонерного товариства «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» (далі - ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань»), у якому просила стягнути з відповідача невиплачену заробітну плату із вихідною допомогою в розмірі 28484 грн, а також суму компенсації середнього заробітку за час затримки розрахунку по день фактичного розрахунку з урахуванням середньоденної зарплати у сумі 81 грн 31 коп. та кількості робочих днів (згідно зі ст. 50 КЗпП України) п'ятиденного робочого тижня за відрахуванням державних святкових днів протягом всього терміну затримки (з дня звільнення з роботи 06 квітня 2015 року) до дати остаточного розрахунку; суму компенсації втрати частини зарплати у зв'язку із затримкою термінів її виплати (інфляційні втрати) у розмірі 13317 грн 63 коп.; моральну шкоду в розмірі 10000 грн та судові витрати, які складаються з витрат на правову допомогу в розмірі 1090 грн та витрат на послуги Головного управління статистики у Харківській області - 29 грн 02 коп.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_3 заборгованість за заробітною платою в розмірі 28484 грн, компенсацію середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 4146 грн 81 коп., інфляційні втрати за січень, лютий, березень 2015 року в розмірі 1239 грн 57 коп., моральну шкоду в розмірі 3000 грн, а всього 36870 грн 38 коп.

Стягнуто з ПАТ «АТ Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» на користь ОСОБА_3 витрати на правову допомогу в розмірі 1090 грн та за послуги Головного управління статистики у Харківській області - 29 грн. 02 коп.

В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду в частині стягнутих сум інфляційних втрат та моральної шкоди, позивачка оскаржила рішення суду в цій частині в апеляційному порядку.

Рішенням апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року в частині стягнення інфляційних втрат за січень, лютий, березень 2015 року в розмірі 1239 грн 57 коп. скасовано та відмовлено у задоволенні позову в цій частині.

В решті рішення суду залишено без змін.

У касаційній скарзі скаржниця просить скасувати рішення апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за січень, лютий, березень 2015 року в розмірі 1239 грн 57 коп., залишити в силі рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року в цій частині та скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення інфляційних втрат за 2013, 2014 роки в розмірі 12078 грн 06 коп., ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення позовних вимог, у решті судові рішення залишити без змін, посилаючись на неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального чи порушення норм процесуального права.

Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що позивачкою пропущений тримісячний строк звернення до суду з позовом про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати з дня, коли вона дізналася про порушення її права, а тому стягненню підлягають інфляційні втрати лише за січень, лютий, березень 2015 року.

Переглядаючи спір в апеляційному порядку та скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині стягнення інфляційних втрат за січень, лютий, березень 2015 року із ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову в цій частині, суд апеляційної інстанції виходив із того, що позивачкою не наданий розрахунок інфляційних втрат, передбачений Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Проте погодитися з такими висновками судів попередніх інстанцій не можна з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій встановлено, що 13 жовтня 1988 року позивачка була прийнята на роботу електромонтером зв'язку в Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань.

З 20 жовтня 2014 року у зв'язку зі скороченням штату працівників служби експлуатації була переведена на посаду контролера контрольно-пропускного пункту охоронної служби за наказом № 129-к від 20 жовтня 2014 року, табельний № 44055. За Наказом голови правління - директора ПАТ «AT Науково-дослідний інститут радіотехнічних вимірювань» №32-к від 06 квітня 2015 року була звільнена за п. 1 ст. 40 КЗпП України (за скороченням штату працівників).

Проте за період із серпня 2013 року по січень 2014 року включно, з вересня 2014 року по квітень 2015 року і до 06 квітня 2015 року заробітна плата та повний розрахунок при звільненні позивачки не проведено.

Згідно з положеннями ст. 34 Закону України «Про оплату праці» компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення компенсації за несвоєчасну виплату заробітної плати за період з липня 2013 року по грудень 2014 року, суд першої інстанції не врахував рішення Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року № 9-рп/2013, яке є обов'язковим до виконання на території України, зокрема щодо права працівника звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.

Водночас, переглядаючи спір в апеляційному порядку, суд апеляційної інстанції дійшов до помилкового висновку, що розрахунок такої компенсації повинен бути проведений згідно з Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427.

Так, з 01 січня 2001 року набрав чинності Закон України від 19 жовтня 2000 року № 2050-ІІІ «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», на підставі якого постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок).

Згідно з Порядком у разі затримки виплати доходів компенсації підлягають щомісячні суми відшкодування шкоди, нараховані за період, починаючи з 01 січня 2001 року. При цьому п. 2 Порядку встановлено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, нарахованої працівникові за період роботи з 01 січня 1998 року до 31 грудня 2000 року, проводиться відповідно до Положення від 20 грудня 1997 року № 1427 до ліквідації заборгованості із заробітної плати за зазначений період.

Як вбачається з матеріалів справи, судами вирішувалось питання про здійснення ОСОБА_3 компенсації втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати з липня 2013 року.

На цей час питання про проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати регулювалося ст. 34 Закону України «Про оплату праці», Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати» та Порядком.

На зазначене вище суд апеляційної інстанції уваги не звернув.

При цьому, враховуючи, що в апеляційній скарзі стороною позивача порушувалось питання про незаконність та необґрунтованість рішення суду першої інстанції в частині стягнутих сум інфляційних втрат та моральної шкоди, твердження скаржника щодо виходу апеляційним судом за межі апеляційного розгляду є безпідставними.

Беручи до уваги зазначене, колегія суддів вважає, що суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про необхідність скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати за період з липня 2013 року по грудень 2014 року включно, враховуючи помилковість висновку суду щодо пропуску позивачкою строку звернення до суду з позовом про стягнення такої компенсації, однак не повно встановив фактичні обставини справи, зокрема не перевірив правильність розрахунку такої компенсації як за вказаний період так і за період з січня по березень 2015 року відповідно до вимог зазначеного вище Порядку.

В частині відшкодування позивачці моральної шкоди, колегія суддів погоджується із висновком судів першої та апеляційної інстанцій щодо розміру такого відшкодування, визначеного з урахуванням ступеня моральних страждань, наслідків та тривалості невиплати заборгованості із заробітної плати.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

З огляду на наведене колегія суддів вважає, що суди попередніх інстанцій ухвалили рішення з порушенням норм матеріального права, при цьому суд апеляційної інстанції неповно встановив фактичні обставини справи, що призвело до ухвалення рішення з порушенням норм ст. ст. 303, 315 ЦПК України, а тому рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати із направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338, 343 - 345 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Київського районного суду м. Харкова від 24 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Харківської облас ті від 03 вересня 2015 року скасувати в частині відмови у стягненні компенсації втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати та направити справу в цій частині на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В решті рішення апеляційного суду Харківської області від 03 вересня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий О.П. Касьян

Судді: Т.П. Дербенцева

Д.О. Остапчук

О.В. Попович

В.О. Савченко