У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

8 червня 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Журавель В.І., Хопти С.Ф.,

Черненко В.А., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, про визнання права власності в порядку спадкування за касаційною скаргою ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, на рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року та рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року,

в с т а н о в и л а:

У червні 2015 року ОСОБА_3 звернулась до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що її бабі - ОСОБА_7 - належав на праві власності житловий будинок АДРЕСА_1. У серпні 1992 року після смерті баби спадкоємцями майна згідно із заповітом стали: дочка - ОСОБА_8 та онук - ОСОБА_9, які у встановлений законом строк звернутись до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини.

ІНФОРМАЦІЯ_1її мати - ОСОБА_8, померла, а ІНФОРМАЦІЯ_2 помер ОСОБА_9, який був її братом. У зв'язку зі смертю матері та брата, спадкоємцями в порядку представлення стали: вона, неповнолітня дочка брата - ОСОБА_6, та її брат -ОСОБА_4, який відмовився від своєї частки у спадщині на її користь.

Ураховуючи викладене, ОСОБА_3 просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті матері - ОСОБА_8, на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23 червня 2015 року позов ОСОБА_3 задоволено. Визнано за ОСОБА_3 в порядку спадкування після ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1.

Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано, ухвалено нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_8 У решті позову відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким позов ОСОБА_3 задовольнити частково. Визнати за ОСОБА_3 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності на 1/6 частку спірного житлового будинку.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову ОСОБА_3, суд першої інстанції виходив із того, що після смерті ОСОБА_7 спадщину прийняли ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у рівних частках по 1/2 частці спірного житлового будинку. Після смерті ОСОБА_8 із заявами про прийняття спадщини звернулися її діти: ОСОБА_3 та ОСОБА_9 При цьому суд застосував положення ст. 1267 ЦК України та визнав за ОСОБА_3 у порядку спадкування після ОСОБА_7 та ОСОБА_8 право власності на 1/2 частку житлового будинку.

Скасовуючи рішення місцевого суду та ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, апеляційний суд виходив із того, що спадщину після померлої ОСОБА_8 прийняли: ОСОБА_3, ОСОБА_9 та неповнолітня ОСОБА_6 на підставі положень ст. 1276 ЦК України, по 1/3 частці кожний.

Проте повністю погодитись із такими висновками апеляційного суду не можна, оскільки суд дійшов до них із порушенням норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним положенням закону рішення апеляційного суду не відповідає.

Судом установлено, що 23 листопада 1990 року ОСОБА_7 склала заповіт, за яким все своє майно заповіла ОСОБА_8 та ОСОБА_9 у рівних часках.

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_7, якій на момент смерті на праві власності належав житловий будинок АДРЕСА_1. Спадкоємці за заповітом: ОСОБА_8 та ОСОБА_9, на день смерті проживали разом зі спадкодавцем та фактично прийняли спадщину в рівних частках (ст. 548 ЦК УРСР).

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_8, після смерті якої спадкоємцями є: дочка - ОСОБА_3, син - ОСОБА_4, які прийняли спадщину, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори, та син - ОСОБА_9, який прийняти спадщину не встиг, оскільки помер ІНФОРМАЦІЯ_2.

Спадкоємцем ОСОБА_9 є його неповнолітня дочка - ОСОБА_6, яка подала відповідну заяву до Вільнянської державної нотаріальної контори Запорізької області та прийняла спадщину після померлої ОСОБА_8 у порядку спадкової трансмісії.

Відповідно до ст. 548 ЦК УРСР, який діяв на час смерті ОСОБА_7, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв.

Згідно з вимогами п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Таким чином, за ст. 549 ЦК УРСР спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном. Доказом цього може бути наявність у спадкоємця ощадної книжки на ім'я померлого, іменних цінних паперів, квитанцій про оплату комунальних та інших послуг, обов'язкового страхування майна та інших документів, виданих на ім'я померлого, на майно, користування, управління і розпорядження яким можливе тільки після оформлення прав на нього.

Так, ОСОБА_8 та ОСОБА_9 відповідно до вимог ст. 548 ЦК УРСР прийняли спадщину після померлої - ОСОБА_7

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Частиною 1 ст. 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Так, факт прийняття ОСОБА_8 та ОСОБА_9 спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_7, оскільки вони фактично вступили в управління та володіння спадковим майном, ОСОБА_5 підтверджувала довідкою виконавчого комітету Петро-Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області від 5 травня 2015 року № 319, з якої вбачається, що ОСОБА_7 постійно проживала і була зареєстрована до дня своєї смерті за адресою: АДРЕСА_1. Разом з нею постійно були зареєстровані та проживали: дочка - ОСОБА_8, зать - ОСОБА_10, онука - ОСОБА_11, онук - ОСОБА_9, та онук - ОСОБА_4

Таким чином, здійснюючи розподіл спадкового майна між спадкоємцями ОСОБА_8 по 1/3 частці спірного житлового будинку, апеляційний суд не звернув уваги на доводи ОСОБА_5 про те, що на час смерті останньої їй належала 1/2 частка житлового будинку, а не весь будинок, тому не визначився із тим, чи спадкоємці ОСОБА_8 мали право на спадкування по 1/3 частці від 1/2 частки спірного житлового будинку.

Частиною 1 ст. 1276 ЦК України передбачено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія).

Проте апеляційний суд вищевказані обставини справи не врахував і, визнавши за ОСОБА_3 право власності на 1/3 частку спірного житлового будинку, порушив права неповнолітньої ОСОБА_6 на спадкування 1/2 частки спірного житлового будинку, яку прийняв у спадщину її померлий батько - ОСОБА_9, за заповітом після померлої - ОСОБА_7, та на спадкування 2/3 часток всього житлового будинку з урахуванням спадкування 1/6 частки після померлої ОСОБА_8 (спадкова трансмісія).

Таким чином, у порушення ст. ст. 212 - 214, 316 ЦПК України апеляційний суд наведені положення закону не врахував, не з'ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог; які правовідносини сторін випливають з установлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам, що має суттєве значення для правильного вирішення спору та дійшов передчасного висновку про визнання за ОСОБА_3 право власності в порядку спадкування за законом на 1/3 частку житлового будинку АДРЕСА_1, після померлої матері - ОСОБА_8

За таких обставин рішення апеляційного не відповідає вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_5, яка діє в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6, задовольнити частково.

Рішення апеляційного суду Запорізької області від 27 січня 2016 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: В.І. Журавель

С.Ф.Хопта

В.А. Черненко

С.П.Штелик