АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Провадження № 22-ц/774/328/16 Справа № 208/9638/13-ц Головуючий у 1 й інстанції - ОСОБА_1 Доповідач - Петешенкова М.Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 лютого 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

головуючого - Петешенкової М.Ю.

суддів - Черненкової Л.А., Пономарь З.М.

при секретарі - Сахарову Д.О.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську апеляційні скарги Комунального закладу «Дніпродзержинська міська лікарня №9» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_2 на рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Комунального закладу «Дніпродзержинська міська лікарня №9» Дніпропетровської обласної ради та ОСОБА_2 про стягнення моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 звернулися до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 09 лютого 2011 року заступником прокурора Дніпропетровської області була порушена кримінальна справа, за фактом неналежного виконання службовими особами 9-ої міської лікарні м. Дніпродзержинська своїх службових обов'язків через несумлінне ставлення до них, що заподіяло істотну шкоду охоронюваним законом правам ОСОБА_3, ОСОБА_5 та батькам інших дітей за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України.

Постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2012 року кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України закрита, остання звільнення від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» в 2011 році.

Згідно матеріалів кримінальної справи, з 01 серпня 2008 року ОСОБА_3 перебувала на обліку по вагітності та будь-які патологічні зміни будь-якого органу матері та плоду були відсутні, що підтверджувалось ультразвуковими дослідженнями, які вона проходила 11 жовтня 2008 року та 15 жовтня 2008 року.

19 січня 2009 року ОСОБА_3 звернулася в Криничанську районну лікарню зі скаргою на те, що 18 січня 2009 року вона відчувала незначну біль в області живота та стала відчувати слабкий рух плоду. Після чого лікарем була направлена на ультразвукове дослідження, яке проводилось лікарем ОСОБА_6 та згідно з висновком якого було відображено наступне: Серцебиття +, ЧСС уд. в 1 хв. 0; Рух плоду не зареєстрований; пуповина в області шиї плоду - норма; Висновок: 37 тижнів, антенатальна загибель плоду. У звязку із зазначеним, вона була направлена на негайні пологи в КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради. Завідуюча 2 пологового відділення лікар-гінеколог ОСОБА_7 направила її на повторне ультразвукове дослідження для перевірки діагнозу: Антенатальна загибель плоду. Але лікарем - гінекологом ОСОБА_8 ультразвукове дослідження не проводилось, а усі дані в своєму висновку він взяв з дослідження лікаря ОСОБА_6

21 січня 2009 року об 11.45 год. вона народила хлопчика вагою 3,450 кг, зростом 55 см. Новонароджену дитину їй показали на відстані і одразу винесли з пологової зали, запевняючи, що дитина народилась мертвою. Добре пам'ятає, що тіло дитини було біло-рожевого кольору, при народженні дитина не кричала, однак пологи пройшли без ускладнень.

Враховуючи тяжке емоційне навантаження та свій стресовий стан ОСОБА_3 не розуміла які саме документи надані їй лікарями в пологовій залі для підпису, а тому підписала ці документи, хоча вона чітко пам'ятає, що підписувала лише 2 документи. В свою чергу, лікарі не проінформували ОСОБА_3 про порядок оформлення, захоронення мертвонародженої дитини, а вмовили її залишити мертвонароджену дитину для дослідження, з метою установлення причини смерті. 23 січня 2009 року ОСОБА_3 виписана з лікарні, їй розяснено, оскільки документи не підготовлені, то їх можливо забрати пізніше. 27 січня 2009 року нею отримано виписний епікриз та пояснено, що інші документи знаходяться в морзі, який розташований на території КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради, які можливо отримати протягом двох-трьох тижнів. 06 лютого 2009 року ОСОБА_3 звернулась до моргу КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради з проханням видати відповідні документи, які стосуються мертвонародженої дитини, проте отримала відповідь, що до їх установи дитина з прізвищем ОСОБА_3 не поступала. В подальшому ОСОБА_3 дізналась, що нібито її мертвонароджену дитину вже було поховано. Під час досудового слідства була здійснена ексгумація місця захоронення мертвонародженої дитини ОСОБА_3, при проведені якої тіла дитини знайдено не було.

Займаючи посаду заступника головного лікаря по медичній частині КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_2 на протязі тривалого часу неналежно виконували свої посадові обов»язки по контролю за дотриманням підлеглими робітниками нормативно-правових актів, які регламентують зберігання та видачу трупів мертвонароджених та новонароджених, у зв»язку з неналежним ставленням до них в порушення вимог закону України «Про поховання та похоронну справу» та інших нормативних актів. Дії ОСОБА_2, які виразилися у службовій недбалості, тобто неналежне виконання посадою особою своїх службових обов'язків, через несумлінне ставлення до них, які завдали істотну шкоду охоронюваним законом правам та державним інтересам, які кваліфіковані органами досудового слідства за ч. 1 ст. 367 КК України.

Оскільки факт смерті дитини не встановлений, у неї є підозри скоєння злочинів відносно неї та її дитини, її позбавлено права на материнство.

Позивач ОСОБА_4, є матір'ю ОСОБА_5 та бабусею народженої 21 січня 2009 року дитини, службова недбалість ОСОБА_2, змусила її на протязі багатьох років звертатись до правоохоронних органів з метою відшукати свого онука, чим з боку відповідачів, на її думку, їй також заподіяно моральну шкоду.

Заподіяну з боку відповідачів моральну шкоду, позивачу оцінюють у розмірі по 1 000 000 грн. кожній, які просять стягнути з відповідачів солідарно на їх користь.

Рішенням Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3, ОСОБА_9 задоволено частково. Стягнуто з КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_3 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. Стягнуто з КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради на користь ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 100 000 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.202-212).

В апеляційних скаргах КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради та ОСОБА_2 посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просять рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3, ОСОБА_9 (т.1 а.с. 217-220; т.2 а.с.9-13).

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційних скарг та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають відхиленню, а рішення суду залишенню без змін з наступних підстав.

Судом встановлено, що постановою Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 26 липня 2012 року кримінальна справа стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 367 КК України, закрита, вона звільнення від кримінальної відповідальності на підставі Закону України «Про амністію» в 2011 році, цивільний позов залишено без розгляду (а.с. 6-7).

Частково задовольняючи вимоги позивачів, суд першої інстанції виходив з вказаних обставин, зокрема, характеру пред'явленого ОСОБА_2 обвинувачення та статті Кримінального кодексу України, за якою вона притягувалася до кримінальної відповідальності, те, що останню звільнено від кримінальної відповідальності на підставі закону про амністію, тобто з нереабілітуючої підстави, та з урахуванням положень ст.ст. 23, 1167, 1172 ЦК України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 та конкретних обставин встановлених у справі, визначив розмір відшкодування моральної шкоди у розмірі 100 000 грн. на користь кожного із позивачів.

Так, відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз»яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Суд першої інстанції дослідивши докази у справі, дав їм належну оцінку і, з урахуванням встановлених обставин і вимог ст. ст. 10, 60 ЦПК України, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для покладення на КЗ «Дніпродзержинська міська лікарня №9» Дніпропетровської обласної ради відповідальності за шкоду з визначених ст. 1172 ЦК України підстав, у звязку з наявністю причинного зв'язку між протиправними діяннями ОСОБА_2 і завданою моральною шкодою позивачам, що виражається у постійних душевних стражданнях, оскільки їм досі достовірно не відомо місцезнаходження народженої дитини, у звязку із чим ОСОБА_4 на протязі багатьох років зверталась до правоохоронних органів з метою відшукати свого онука, що в свою чергу призвело до позбавлення позивачів права на опіку народженої дитини.

З огляду на вказане, не заслуговують на увагу суду доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про безпідставність застосування судом положень ст. 61 ЦПК України, оскільки постанова суду у кримінальній справі не має преюдиційного значення, тому відсутні підстави для покладення на комунальний заклад відповідальності за завдану позивачам моральну шкоду, є хибними, надуманими і необґрунтованими.

Амністія є повне або часткове звільнення від відбування покарання певної категорії осіб, визнаних винними у вчиненні злочину.

Якщо злочином було завдано шкоду, то звільнений на підставі закону про амністію повинен її відшкодувати, оскільки амністія не звільняє особу від цього обов'язку.

Також, не знаходять свого підтвердження доводи апеляційної скарги КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради про порушення судом законодавства при визначенні розміру моральної шкоди та безпідставне стягнення такої в порядку визначеному вимогами ст.ст.58-60 ЦПК України, оскільки є недоцільними та суперечать встановленим обставинам у справі, так як у конкретному випадку злочинної недбалості медичного працівника ОСОБА_2, яка на мамонт виникнення спірних правовідносин була посадовою особою КП «Дніпродзержинська міська лікарня № 9» Дніпропетровської обласної ради, доведена позивачами із застосуванням кримінально-правових засобів юридичного захисту в ході провадження у кримінальній справі і зобов'язання з доказування вини відповідачів виконано, тому правова система надає позивачам можливість отримати відшкодування у цивільному судочинстві, оскільки правовідносини випливають з одного і того ж злочину, забезпечуючи таким чином повний процесуальний захист прав позивачів.

Розглядаючи питання щодо відшкодування шкоди завданої злочинною недбалістю ОСОБА_2 колегія суддів вважає, що позивачі зазнали страждань і тривоги через факти, що лежать в основі констатованих у цій справі порушень, тому беручі до уваги конкретні обставини встановлені у справі та вимоги чинного законодавства, слід зауважити, що розмір морального відшкодування у сумі 100 000 грн. є доцільним.

Інші наведені в скаргах доводи відповідачів не дають підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Порушень матеріального чи процесуального закону, які могли б призвести до скасування рішення суду, судом апеляційної інстанції не встановлено.

Керуючись ст.ст. 209, 303, 307, 308 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги Комунального закладу «Дніпродзержинська міська лікарня №9» Дніпропетровської обласної ради, ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Заводського районного суду м.Дніпродзержинська Дніпропетровської області від 31 липня 2015 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення і може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Судді: М.Ю. Петешенкова

ОСОБА_10

ОСОБА_11