Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

18 січня 2016 року Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді -Декаленко В. С. ,

при секретарі - Кравцовій Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, суд,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідача про стягнення заборгованості, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до укладеного Договору № SAMDN1816 від 22.09.2005 року відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 48% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом.

Звертають увагу суду на те, що Банк свої зобов'язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачу кредит у розмірі, встановленому Договором, останній же в порушення вимог ст.ст. 525, 530, 629, 1054 ЦК України взяті на себе зобов'язання за Договором належним чином не виконав у зв'язку з чим станом на 27.08.2015 року має заборгованість в розмірі 31 969, 35 грн., а за мінусом суми у розмірі 5 028, 51 грн., яка була стягнута на підставі судового наказу Подільського районного суду м. Києва від 17.04.2007 року, сума заборгованості становить 26 940, 84 грн.

На підставі вищевикладеного, а також керуючись ст.ст. 526, 527, 530, 599, 610, 612, 629, 631, 634, 638, 1050, 1054 ЦК України звертаються з даним позовом до суду.

В судове засідання представник позивача та відповідач не з'явились, про день час та місце слухання справи повідомлені вчасно та належним чином, представником позивача до суду надано заяву, згідно якої останній просить провести розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі і проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Причини неявки відповідача суду невідомі.

Суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності зазначених осіб та ухвалити рішення при заочному розгляді справи відповідно до вимог ст.ст. 158, 169, 224 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов доведений та підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.

Так судом встановлено, що 22.09.2005 року між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» було укладено Договір № SAMDN1816 про відкриття карткового рахунку і обслуговування кредитної карти, згідно умов якого Банк відкриває Клієнту картковий рахунок і видає клієнту Платіжну карту на умовах: вид карти - особиста; строк карти - два роки; валюта Картрахунку - гривня; на карту надається кредитний ліміт «Фінансовий фіксований» на строк по 22.09.2007 року включно в сумі 4 500, 00 грн.; кредит надається в виді не відновлюваної лінії; базова процента ставка по Кредиту на момент підписання Договору складає 4 процента в місяць із розрахунку 360 днів в році.

Стаття 1066 ЦК України визначає, що за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

Згідно ст. 1069 ЦК України, якщо відповідно до договору банківського рахунка банк здійснює платежі з рахунка клієнта, незважаючи на відсутність на ньому грошових коштів (кредитування рахунка), банк вважається таким, що надав клієнтові кредит на відповідну суму від дня здійснення цього платежу.

Права та обов'язки сторін, пов'язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Суд дослідивши зміст укладеного між сторонами Договору приходить до висновку, що він є Договором банківського рахунка по якому банком здійснено кредитування (надано кредит), а тому до відносин, які склалися між сторонами, крім норм ст.ст. 1066-1069 ЦК України підлягають застосуванню положення ст.ст. 1054-1056-1 Параграфа 2 ЦК України (Кредит).

Так стаття 1054 ЦК України визначає, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Як вже зазначалося вище, сторони в укладеному між ними Договорі погодили, що Банк відкриває Клієнту картковий рахунок і видає клієнту Платіжну карту на умовах: вид карти - особиста; строк карти - два роки; валюта Картрахунку - гривня; на карту надається кредитний ліміт «Фінансовий фіксований» на строк по 22.09.2007 року включно в сумі 4500, 00 грн.; кредит надається в виді не відновлюваної лінії; базова процента ставка по Кредиту на момент підписання Договору складає 4 процента в місяць із розрахунку 360 днів в році.

Судом встановлено, а відповідачем в порушення вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України не спростовано, що останній скористався наданими Банком послугами, а саме отримав кредитні кошти в розмірі 4 500, 00 грн., що об'єктивно підтверджується наданим суду Розрахунком заборгованості станом на 27.08.2015 року (а.с. 7-9) та Довідкою про зміну умов кредитування (а.с. 10), які суд визнає правильними, оскільки вони не оскаржені та не спростовані відповідачем та приймає їх до уваги як належні та допустимі докази в розумінні ст. 57-59 ЦПК України.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність посилань представника позивача в своєму позові про належне виконання Банком своїх зобов'язань за кредитним Договором.

Згідно п. 6 Договору сторони погодили, що Клієнт зобов'язаний, зокрема погасити заборгованість по кредиту в повному обсязі, виплатити нараховані за весь період користування Кредитом проценти і комісію.

Статті 526, 525 ЦК України визначають, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно ст. 610 ЦК України, порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

Відповідно ч.1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідач отримавши грошові кошти (кредит) в повному обсязі погодженому в укладеному між сторонами Договорі, в той же час свої зобов'язання, які стосуються повернення кредиту та сплати процентів за його користування, належним чином не виконав, а саме останній після отримання кредитних коштів не здійснював вчасно оплату вказаних платежів у зв'язку з чим в нього утворилася заборгованість, яка станом на 27.08.2015 року становить 26 940, 84 грн.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про доведеність порушення права позивача, як Кредитора у зобов'язанні, яке виникло між ним та відповідачем, у зв'язку з чим його вимоги про стягнення кредитної заборгованості є доведеними та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та умовах укладеного між сторонами Договору, а тому підлягають задоволенню.

Стаття 11 ЦПК України визначає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє доведення в судовому засіданні, є такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі.

Крім того, враховуючи ту обставину, що суд прийшов до висновку про доведеність позовних вимог позивача та необхідності задоволення його позову, в силу ст.ст. 79, 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню також судовий збір в розмірі 1 218, 00 грн.

На підставі вищевикладеного, ст.ст. 16, 525, 526, 536, 610, 611, 612, 634, 1050, 1054, 1066-1069 ЦК України, керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 79, 88, 208, 209, 213-215, 217- 218, 223, 224, 226 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1, реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 на користь Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПРИВАТБАНК», :

- заборгованість за Договором № SAMDN1816 про відкриття карткового рахунку і обслуговування кредитної карти від 22.09.2005 року в розмірі 26 940, 84 грн.;

- судовий збір в розмірі 1 218, 00 грн.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду м. Києва.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя В. С. Декаленко