Головуючий суду 1 інстанції - Фаятовець В.М.
Доповідач - Фарятьєв С.О.
Справа № 415/2549/15-ц
Провадження № 22ц/782/153/16
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 червня 2016 року Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Луганської області у складі:

головуючого судді - Фарятьєва С.О.,

суддів: Коновалової В.А., Коротенка Є.В.

за участю секретаря - Козубської А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі Апеляційного суду Луганської області у м. Сєвєродонецьку Луганської області цивільну справу по апеляційній скарзі ОСОБА_2 на рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 грудня 2015 року за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а :

У квітні 2015 року позивач - Публічне акціонерне товариство комерційний банк(ПАТ КБ) «ПриватБанк» звернувся до суду із зазначеним позовом до відповідача ОСОБА_2, який в подальшому уточнив, обґрунтовуючи його тим, що відповідно до укладеного між ними 19.05.2007 року договору відповідач отримав від нього кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Однак відповідач свої договірні зобов'язання належним чином не виконував, у зв'язку із чим у нього, станом на 31.07.2015 року, виникла заборгованість за вказаним кредитним договором в розмірі 32 966 грн. 16 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 14 848,07 грн., заборгованості по процентам за користування кредитом - 15 772,08 грн., заборгованості за пенею та комісією - 300 грн., штрафів - 500 грн. (фіксована частина) і 1546,01 грн. (процентна ставка).

Посилаючись на зазначені обставини позивач просив стягнути з відповідача на його користь вищевказану суму заборгованості та судові витрати.

Рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 29 грудня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково.

Суд стягнув з ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 19 травня 2007 року станом на 31 липня 2015 року, яка складається із заборгованості за кредитом і процентів за користування кредитом в сумі 30 620 грн. 15 коп. і судовий збір у розмірі 243 грн. 75 коп.

В частині позовних вимог про стягнення пені з комісією та штрафів на загальну суму 2346 грн. 01 коп. відмовив за безпідставністю вимог.

Не погодившись із вказаним рішенням суду першої інстанції, відповідач звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою на нього, в якій вважає рішення необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішенння, яким у задоволенні позову позивачу відмовити.

Заперечень на апеляційну скаргу до матеріалів справи не надійшло.

Заслухавши доповідача, вислухавши пояснення осіб, які приймають участь у справі, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія не знаходить підстав для її задоволення.

У ч.2 ст. 124 Конституції України закріплено положення про те, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають в державі.

Згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України.

У відповідності із вимогами ч. ч. 1, 3 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції. Апеляційний суд не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права, які є обов'язковою підставою для скасування рішення.

В силу ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно з вимогами ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.

Судом встановлено, що відповідно до укладеного між сторонами 19 травня 2007 року кредитного договору б/н, ОСОБА_2 отримав від ПАТ КБ «ПриватБанк»кредит у розмірі 15 000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку «Універсальна», 30 днів пільгового періоду № НОМЕР_1, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з терміном повернення, що відповідає строку дії картки.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог позивача, суд першої інстанції дійшов висновку, що станом на 31.07.2015 року відповідач свої зобов'язання за вищевказаним кредитним договором належним чином не виконував, в результаті чого у нього виникла заборгованість перед позивачем у сумі 30 620 грн. 15 коп., яка складається з заборгованості за кредитом в сумі 14 848,07 грн. і заборгованості по процентам за користування кредитом в сумі 15 772,08 грн., які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, а в задоволенні вимог про стягнення заборговоності по сплаті пені з комісією і штрафів за неналежне виконання зобов'язань, відповідно в розмірі 300 грн., 500 грн. та 1546,01 грн., а всього 2346,01 грн., слід відмовити.

Проаналізував наявні дані, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції відповідно до вимог ст. 212 ЦПК України правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин та закон, який їх регулює і приходить до наступного.

В силу ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

З матеріалів справи вбачається, що до укладений між сторонами 19 травня 2007 року кредитний договір складається із заяви позичальника, Умов і Правил надання банківських послуг, Тарифів і Пам'ятці клієнта (а.а.с.9-15, 110-113).

У тексті вищевказаної заяви зазначено, що підписавши її відповідач ознайомився та згодний з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які було надано йому для ознайомлення у письмовому вигляді, та які разом з цією заявою складають Договір банківського обслуговування. Окрім цього, відповідач підтвердив факт отримання повної інформації про умови кредитування у банку, а також його місцезнаходження.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява складає між ним та Банком Договір, що підтверджується його підписом у заяві.

Тому доводи представника відповідача про те, що Умови і Правила надання банківських послуг, а також Тарифи банку не містять підпису відповідача, що є підставою для відмови банку у позові, чого не було враховано судом першої інстанції, до уваги судовою колегією не приймаються.

Відповідно до п.3.2 і п.3.3 Умов і Правил надання банківських послуг клієнт надає свою згоду, що кредитний ліміт встановлюється за рішенням Банку, і клієнт надає право Банку в будь-який момент змінити (зменшити або збільшити) кредитний ліміт.

Згідно п.5.5 Правил користування кредитною карткою, яка є невід'ємною частиною Умов і Правил надання банківських послуг, банк нараховує відсотки за користування Кредитом в розмірі встановленому вищевказаними Тарифами, з розрахунку 360 календарних днів на рік.

Відповідно до п.5.5.2 відсотки за користування Кредитом (у т.ч. простроченим Кредитом і Овердрафтом), передбачені Тарифами, нараховуються в останній операційний день місяця за кожний календарний день за факьтично витрачені в рахунок Кредиту кошти, з дня списання суми з карткового рахунку. За несвоєчасне виконання боргових зобов'язань (користування простроченим кредитом і Овердрафтом) Держатель сплачує відсотки за піджвищеною ставкою або додаткову комісію, розміри яких визначаються Тарифами (п.5.5.1 Правил користування кредитною карткою).

Згідно довідки про умови кредитування з використанням картки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду відсоткова ставка на прострочену заборгованість у місяць (нараховується на залишок заборгованості виходячи із розрахунку 360 днів у рік) складає 6% (а.с.88 зв.).

Пунктом 5.3 Умов і Правил надання банківських послуг передбачена можливість односторонньої зміни Тарифів та інших невід'ємних частин Договору. Таким чином, розмір відсоткової ставки за кредитом може змінюватись банком за умови інформування позичальника шляхом надання виписки по картковому рахунку на умовах, зазначених в п.4.9 Умов і Правил надання банківських послуг і п.5.8 Правил користування кредитною карткою. А відповідно до п.6.3 Умов і Правил надання банківських послуг до обов'язків позичальника відноситься отримання виписки про стан картрахунків та про здійснені операції по картрахункам.

Позивач, тобто банк, свої зобов'язання перед відповідачем за вищевказаним Договором виконав у повному обсязі, надавши останньому кредит у встановленому розмірі.

Відповідно до п.6.5 Умов і Правил надання банківських послуг позичальник зобов'язується погашати заборгованість за Кредитом, відсотками за його використання, за перевитрати платіжного ліміту, а також оплачувати комісії на умовах, передбачених зазначеним Договором.

В силу ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і у встановлений строк відповідно умов договору та вимог закону.

Згідно п.6.6 Умов та Правил надання банківських послуг у разі невиконання зобов'язань за Договором, на вимогу банку клієнт зобов'язаний виконати зобов'язання по поверненню Кредиту (у т.ч. простроченого Кредиту та Овердрафту) і оплати винагороди банку.

Пунктом 8.6 Умов та правил надання банківських послуг передбачено, що при порушенні клієнтом строків платежів за будь-яким з грошових обов'язань, передбачених даним договором більш ніж на 120 днів, клієнт зобов'язаний сплатити банку штраф у розмірі 500 грн + 5% від суми позову.

Проте відповідач, в порушення умов договору, грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом та відсотками за користування кредитом своєчасно банку не надав, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором станом на 31.07.2015 року (а.а.с. 39-54), не виконавши, таким чином, свої зобов'язання за кредитним договором.

У зв'язку з порушеннями відповідачем своїх зобов'язань перед позивачем, згідно кредитного договору, у нього утворилась заборгованість перед банком, станом на 31.07.2015 року, у вигляді заборгованості за кредитом в сумі 14 848,07 грн. і заборгованості по процентам за користування кредитом - 15 772,08 грн., а всього 30 620 грн. 15 коп., яку суд і стягнув з відповідача.

Обгрунтованим є і висновки суду першої інстанції в частині відмови позивачу у позові про стягнення з відповідача на його користь заборгованості по сплаті пені з комісією і штрафів за неналежне виконання зобов'язань у розмірі відповідно 300 грн., 500 грн. і 1546,01 грн., а всього 2346,01 грн., оскільки відповідно до ст. 2 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» № 1669-VII від 02.09.2014 року на час проведення антитерористичної операції забороняється нарахування пені та/або штрафів на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами та договорами позики з 14 квітня 2014 року громадянам України, які зареєстровані та постійно проживають або переселилися у період з 14 квітня 2014 року з населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція, а також юридичним особам та фізичним особам - підприємцям, що провадять (провадили) свою господарську діяльність на території населених пунктів, визначених у затвердженому Кабінетом Міністрів України переліку, де проводилася антитерористична операція.

Банки та інші фінансові установи, а також кредитори зобов'язані скасувати зазначеним у цій статті особам пеню та/або штрафи, нараховані на основну суму заборгованості із зобов'язань за кредитними договорами і договорами позики у період проведення антитерористичної операції.

Такий перелік було затверджено розпорядженням Кабінету Міністрів України №1053 від 30 жовтня 2014року і №1275 від 02 грудня 2015 року, до якого було включено і місто Лисичанськ Луганської області. А відповідно до даних паспорту на ім'я ОСОБА_2 зареєстрований і мешкає він у АДРЕСА_1 (а.с.16).

Положеннями ст. 629 ЦК України передбачено, що договір є обов'язковим для виконання сторонами.

У відповідності із вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання).

За таких обставин, оскільки відповідач порушив умови зобов'язання за укладеним між позивачем та ним кредитним договором, у суду першої інстанції були всі законні підста

ви для часткового задоволення позовних вимог позивача.

Посилання представника відповідача на невірні розрахунки банку розміру заборгованості за кредитом судова колегія до уваги не приймає виходячи з наступного.

Відповідно до п.5.3 Умов і Правил надання банківських послуг Банк має право на зміну Тарифів, які викладені на банківському сайті, а також інших умов обслуговування рахунків. А згідно з п.6.4 тих же Умов у разі незгоди із зміною Правил та/або Тарифів Банку, які викладені на банківському сайті, позичальник зобов'язується надати Банку письмову заяву про розірвання цього Договору та погасити виниклу перед Банком заборгованість.

Проте відповідач, як зазначалось вище, підтвердив свою згоду на умови кредитного договору, запропоновані позивачем, що підтверджується його підписом у заяві від 19 травня 2007 року і з вимогами про розірвання цього договору до банку не звертався.

Не приймає до уваги судова колегія і твердження в апеляційній скарзі на те, що в судовому засіданні суду першої інстанції представник відповідача зазначав про сплив позовної давності та застосування його стосовно вимог позивача з наступних підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки

(стаття 257 ЦК України).

Згідно із ч.1 ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку.

З розрахунку заборгованості за кредитним договором між сторонами, станом на 31.07.2015 року вбачається, що останню суму в розмірі 500 грн. на погашення кредиту відповідачем було внесено 04 жовтня 2014 року (а.с.53), що свідчить про те, що перебіг позовної давності було перервано.

Крім того, після спливу строку дії платіжної картки № НОМЕР_1 на ім'я відповідача його було двічі продовжено та видано йому, відповідно до п. 3.1.1 Правил користування кредитною карткою, нові картки, де в останній картці зазначено, що вона дійсна до жовтня 2015 року, що підтверджується копіями скрін шоту з екрану програмного комплексу (а.а.с. 185-186).

В той же час з зазначеним позовом до суду позивач звернувся у квітні 2015 року, тобто в межах встановленого ст. 257 ЦК України 3-х річного строку позовної давності.

До того ж судова колегія, виконуючи дії, пов'язані із забезпеченням апеляційного розгляду справи, передбачені ст.301 ЦПК України, прослухала за допомогою технічних засобів журнали судових засідань від 20.07.2015 року (а.с.32), від 29.10.2015 року (а.с.102) і від 26.11.2015 року (а.с.114), в яких приймали участь відповідач або його представник, і в жодному з цих судових засідань вони про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності не просили, а в судовому засіданні апеляційного суду Луганської області представник відповідача не зміг пояснити, в якому саме судовому засіданні суду першої інстанції він просив про застосування до позовних вимог позивача строку позовної давності.

Не заслуговує на увагу і посилання представника відповідача на те, що суд першої інстанції при розгляді справи повинен був застосувати положення ст. 169 ЦПК України, на підставі того, що представник позивача повторно не з'явився до судового засідання, а тому суд повинен був залишити позовну заяву позивача без розгляду, оскільки зазначене ніяк не вплинуло на законність рішення суду, а відповідно до вимог ч. 2 ст. 308 ЦПК України не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене підстав для скасування або зміни рішення суду першої інстанції колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 303, 304, п.1 ч.1 ст. 307, ст. 308, п.1 ч.1 ст. 314, ст.ст. 315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Лисичанського міського суду Луганської області від 29 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, але може бути оскаржена у касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20-ти днів після її проголошення.

Головуючий

Судді: