Справа № 203/5460/16-ц
УХВАЛА

23 листопада 2016 року суддя Кіровського районного суду м.Дніпропетровська Казак С.Ю., розглянувши заяву ОСОБА_1, заінтересовані особи Кіровський районний у м.Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту належності до національності,-

ВСТАНОВИВ:

До Кіровського районного суду м.Дніпропетровська надійшла вищезазначена заява ОСОБА_1. в якій остання просила встановити юридичний факт щодо її приналежності до національності «німка».

Відповідно до ч.1 ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Частиною 2 ст.234 ЦПК України визначено справи, що підлягають розгляду в порядку окремого провадження.

Перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зазначено в ч.1 ст.256 ЦПК України.

Такі справи, як встановлення факту належності до відповідної національності в зазначених вище статтях не визначені.

Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України встановлено, що у судовому порядку, окрім юридичних фактів, визначених в ч.1 вказаної статті, можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Згідно ст.300 ЦК України фізична особа має право на індивідуальність, на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09.12.1997 року, встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва.

Відповідно до ст.3 цієї Конвенції кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі.

Згідно ст.11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається.

Статтею 13 вказаного вище Закону визначено, що громадяни, які належать до національних меншин, вільні у виборі обсягу і форм здійснення прав, що надаються їм чинним законодавством, і реалізують їх особисто, а також через відповідні державні органи та створювані громадські об'єднання.

Громадяни, які належать до національних меншин, національні громадські об'єднання мають право у встановленому в Україні порядку вільно встановлювати і підтримувати зв'язки з особами своєї національності та їх громадськими об'єднаннями за межами України, одержувати від них допомогу для задоволення мовних, культурних, духовних потреб, брати участь у діяльності міжнародних неурядових організацій (ст.15 Закону).

Таким чином, право заявниці на індивідуальність та збереження своєї національності, передбачене ст.300 ЦК України, не порушене, оскільки не зазначення в документах національності «німка» - не перешкоджає заявниці дотримуватися німецьких звичаїв, традицій, культури та виявляти почуття національного самоусвідомлення.

Відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 32/5/101 від 23.05.2001 року «Про затвердження Інструкції про порядок реєстрації актів громадянського стану в дипломатичних представництвах та консульських установах України» та наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», органи РАЦС не уповноважені реєструвати інформацію про національну приналежність фізичних осіб.

Належність до певної національності в Україні не підлягає реєстрації, оскільки не має будь-якого юридичного значення. З належністю особи до певної національності не пов'язується виникнення, зміна або припинення будь-яких цивільних прав та обов'язків.

Згідно розяснень, наданих в п.1 постанови Пленуму Верховного Cуду України №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» відповідно до ст.ст.255,271 ЦПК України в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення, встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право.

На підставі Указу Президента України №70/99 від 27.01.1999 року втратив чинність Указ Президента України від 31.12.1991 року №24 «Про порядок зміни громадянами України національності» та зміна національності чинним законодавством не передбачена.

Верховний Суд України у аналізі судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, опублікованому у виданні «Вісник Верховного Суду України» №8(144) 2012, зазначив, що не можуть бути встановлені у судовому порядку факти щодо належності до певної національності.

З урахуванням зазначеного, оскільки встановлення факту належності до національності не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, у відповідності до ч.8 ст.8, п.1 ч.2 ст.122 ЦПК України, у відкритті провадження за заявою слід відмовити.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір» заявникам також слід повернути сплачений при подачі заяви судовий збір.

Керуючись п.3 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», ст.ст.8,122,234,256 ЦПК України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті провадження за заявою ОСОБА_1, заінтересовані особи Кіровський районний у м.Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про встановлення факту належності до національності.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 275 грн. 60 коп., перерахований згідно квитанції №1/142 від 21 листопада 2016 року.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги.

Ухвала суду може бути оскаржена до апеляційного суду Дніпропетровської області через Кіровський районний суд м.Дніпропетровська шляхом подачі протягом п'яти днів з дня проголошення ухвали апеляційної скарги. У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи, яка її оскаржує, апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя С.Ю.Казак