провадження 6/201/422/2016
УХВАЛА

23 листопада 2016 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

при секретарі Дашкевич Х.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпропетровську заяву ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до товариство з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

01 лютого 2010 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ТОВ УФА «Верус», ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року позовну заяву задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 1/558-МК від 23 листопада 2007 року 2 259 680.84 грн.; стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 1/558-МК від 23 листопада 2007 року 200.00 грн., у рахунок повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., а разом 320.00 грн., а також стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 1 700.00 грн.. ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено; рішення набрало законної сили, по справі були видані виконавчі листи, які були направлені для виконання за місцем мешкання боржників, було відкрито виконавче провадження, яке виконується.

ОСОБА_1 16 листопада 2016 року звернувся до суду з заявою про відстрочку виконання рішення суду.

Особи, які брали участь у справі, у судове засідання не зявилися, про час та місце судового засідання повідомлялися належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомили, а тому суд вважає можливим розглядати питання про відстрочку виконання рішення суду за відсутності цих осіб.

Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Згідно до ст. 373 ЦПК України за наявності обставин, що утруднюють виконання рішення (хвороба боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо), за заявою державного виконавця або за заявою сторони суд, який видав виконавчий документ, у десятиденний строк розглядає питання про відстрочку або розстрочку виконання, зміну чи встановлення способу і порядку виконання рішення в судовому засіданні з викликом сторін і у виняткових випадках може відстрочити або розстрочити виконання, змінити чи встановити спосіб і порядок виконання рішення.

Відповідно до п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім'ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Частиною 5 ст. 124 Конституції України встановлено, що судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов'язковими до виконання на всій території України.

Згідно статті 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

Статтею 382 КК України «Невиконання судового рішення передбачено, що умисне невиконання вироку, рішення, ухвали, постанови суду, що набрали законної сили, або перешкоджання їх виконанню - карається штрафом від п'ятисот до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до трьох років. Ті самі дії, вчинені службовою особою, - караються штрафом від семисот п'ятдесяти до однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або позбавленням волі на строк до п'яти років, з позбавленням права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю на строк до трьох років. Дії, передбачені частиною першою або другою цієї статті, вчинені службовою особою, яка займає відповідальне чи особливо відповідальне становище, або особою, раніше судимою за злочин, передбачений цією статтею, або якщо вони заподіяли істотну шкоду охоронюваним законом правам і свободам громадян, державним чи громадським інтересам або інтересам юридичних осіб, - караються позбавленням волі на строк від трьох до восьми років з позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до трьох років.

Перевіривши матеріали справи та заяви, оцінивши обставини справи, а також надані та добуті докази, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Дійсно Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 25 листопада 2010 року позовну заяву задоволено та стягнуто солідарно з ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 1/558-МК від 23 листопада 2007 року 2 259 680.84 грн.; стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1, ОСОБА_3 на користь ПАТ комерційний банк «Приватбанк» у рахунок повернення заборгованості за кредитним договором № 1/558-МК від 23 листопада 2007 року 200.00 грн., у рахунок повернення витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи 120 грн., а разом 320.00 грн., а також стягнуто солідарно з ТОВ «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1 і ОСОБА_3 на користь держави судовий збір 1 700.00 грн.. ПАТ КБ «Приватбанк» у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Частиною 2 статті 368 ЦПК України встановлено, що за кожним судовим рішенням, яке набрало законної сили, за заявою осіб, на користь яких воно ухвалено, чи прокурора, який здійснював у цій справі представництво інтересів громадянина або держави в суді, видається один виконавчий лист. Якщо на підставі ухваленого рішення належить передати майно, що перебуває в кількох місцях, або якщо рішення ухвалено на користь кількох позивачів чи проти кількох відповідачів, суд має право за заявою стягувачів видати кілька виконавчих листів, точно зазначивши, яку частину рішення треба виконати за кожним виконавчим листом.

Судом встановлено, що відповідно до матеріалів справи рішення суду у встановленому законом порядку набрало законної сили та за заявою стягувача по справі видано виконавчі листи, який останнім були предявлені до примусового виконання до державної виконавчої служби та державним виконавцем відкрито виконавче провадження та проводяться виконавчі дії і на даний час рішення в добровільному порядку не виконано.

В судовому засіданні також було встановлено, що виняткових обставин, що утруднюють виконання рішення та ведуть до зміни порядку і способу виконання рішення, хвороби боржника або членів його сімї, відсутність присудженого майна в натурі, стихійне лихо тощо немає, жодних доказів на підтвердження заяви суду не надано, обставин, що давали б суду можливість такої зміни заявник не вказав. На даний момент вказане рішення суду знаходиться на виконанні і підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності.

Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають обєктивні підстави вважати, що ця заява не обґрунтована та такою, що не підлягає задоволенню.

Не може суд прийняти до уваги наполягання заявника по справі на задоволенні зазначеної заяви, оскільки вони спростовуються вищенаведеним, не ґрунтуються на фактичних даних та обєктивно нічим не підтверджені.

За таких обставин, суд приходить до висновку про необґрунтованість заяви про відстрочку виконання рішення суду, оскільки відсутні обставини, що утруднюють виконання рішення, та вважає за необхідне відмовити у її задоволенні.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 10, 11, 210, 293, 373 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

В задоволені заяви ОСОБА_1 про відстрочку виконання рішення суду по цивільній справі за позовом публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» до товариство з обмеженою відповідальністю «Українське фінансове агентство «Верус», ОСОБА_1, ОСОБА_3 про стягнення заборгованості відмовити.

Відповідно до ст. 293 ЦПК України вказана ухвала не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Суддя