Ухвала

іменем україни

17 лютого 2016 рокум. Київ
Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Колодійчука В.М.,

суддів: Висоцької В.С., Кафідової О.В.,

УмновоїО.В., Фаловської І.М.,

розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про повернення строкового банківського вкладу; за зустрічним позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до ОСОБА_3 про визнання договорів нікчемними, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2014 року ОСОБА_3 звернулась до суду із указаним позовом, мотивуючи його тим, що 02 листопада 2012 року між нею та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Хрещатик» (далі - ПАТ «КБ «Хрещатик») було укладено договір банківського вкладу «Ощадний» в доларах США, відповідно до п. 1.1 якого банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, який було відкрито на її ім'я, в сумі 24 100 доларів США зі сплатою 8 % річних терміном до 02 травня 2013 року.

Крім того, 07 листопада 2012 року між нею та відповідачем було укладено договір банківського вкладу «Ощадний» в доларах США, відповідно до п. 1.1 якого банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, який було відкрито на її ім'я, в сумі 50 000 доларів США зі сплатою 8 % річних терміном до 07 травня 2013 року.

Відповідно до п. 2.1.4 вказаних договорів банківського вкладу відповідач зобов'язаний був в останній день терміну розміщення вкладу повернути вкладнику внесену суму та нараховані проценти за дні поточного місяця. Проценти на вклад нараховувалися щомісячно та обліковувалися на окремому картковому рахунку позивача.

У зв'язку із закінченням строку розміщення вкладів (депозитів) за вказаними договорами між сторонами було досягнуто домовленості про їх продовження шляхом укладення нових договорів банківського вкладу та переказу коштів на рахунки, відкриті на підставі нових договорів, а саме: 07 травня 2013 року між сторонами було укладено договори банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу на суму 24 100 доларів США та 50 000 доларів США зі сплатою 8,2 % річних на термін до 07 травня 2014 року.

Після закінчення строку розміщення вкладів вона звернулась у відділення банку з вимогою про повернення вкладів, проте їй було відмовлено у зв'язку із тим, що за даними бухгалтерського обліку в банку обліковувалися кошти за договором вкладу від 07 листопада 2012 року в сумі 50 000 доларів США із щомісячною сплатою процентів, терміном дії до 07 травня 2013 року, проте цей вклад було достроково видано готівкою 21 листопада 2012 року на підставі заяви позивача.

Інші вклади, а саме: за договором від 02 листопада 2012 року та за двома договорами банківського вкладу від 07 травня 2013 року в банку не обліковувалися, в матеріалах депозитних справ Київського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» документи відсутні.

Враховуючи наведене, позивач просив стягнути з відповідача на свою користь суму банківських вкладів - 80 392 долари 02 центи США за договорами банківських вкладів з урахуванням капіталізації, 95 539 грн 23 коп. - інфляційних втрат та 14 889 грн 90 коп. у рахунок сплати 3 % річних за користування коштами, а також витрати на правову допомогу.

У грудні 2014 року ПАТ «КБ «Хрещатик» звернулось до суду із зустрічним позовом, обґрунтовуючи його тим, що сторонами не додержано письмову форму договору банківського вкладу згідно із вимогами ст. 1059 ЦК України, а саме: договори банківських вкладів на суму 24 100 доларів США від 02 листопада 2012 року та на суму 24 100 та 50 000 доларів США від 07 травня 2013 року між сторонами не укладалися, оскільки вони не зареєстровані у системі обліку депозитів банку та в матеріалах справ Київського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» відсутні примірники згаданих договорів та будь-які документи щодо їх укладення.

Враховуючи викладене, банк просив визнати нікчемними договір банківського вкладу від 02 листопада 2012 року та договори банківського вкладу від 07 травня 2013 року.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено частково.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_3 строковий банківський вклад у розмірі 50 000 доларів США та 4 245 доларів 64 центи США нарахованих відсотків.

Стягнуто з ПАТ «КБ «Хрещатик» на користь ОСОБА_3 грошові кошти у розмірі 10 047 грн 17 коп. у рахунок сплати 3 % річних.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

У задоволенні зустрічного позову відмовлено.

Ухвалою апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року, апеляційну скаргу ПАТ «КБ «Хрещатик» відхилено, рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року залишено без змін.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ «Хрещатик»просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічні позовні вимоги, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.

Вивчивши матеріали цивільної справи, доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Згідно із ч. 2 ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Згідно зі ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Судами встановлено, що 02 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу «Ощадний» на суму 24 100 доларів США з нарахуванням 8 % річних та терміном повернення 02 травня 2013 року.

07 листопада 2012 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу «Ощадний» на суму 50 000 доларів США з нарахуванням 8 % річних та терміном повернення 07 травня 2013 року.

З виписки по особовому рахунку та повідомлення на переказ готівки від 07 листопада 2012 року, копії яких містяться в матеріалах справи, вбачається, що позивачем було внесено суму коштів в розмірі 50 000 доларів США.

Відповідно до п. 2.1.4 укладених договорів від 02 та 07 листопада 2013 року в останній день терміну розміщення вкладу банк зобов'язаний був повернути вкладнику внесену суму та нараховані проценти за дні поточного місяця.

07 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу «Оберіг» на суму 24 100 доларів США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається банком на ім'я ОСОБА_3, в сумі 24 100 доларів США з нарахуванням 8,2 % річних на термін до 07 травня 2014 року.

07 травня 2013 року між ОСОБА_3 та ПАТ «КБ «Хрещатик» було укладено договір банківського вкладу «Оберіг» в доларах США із щомісячним приєднанням (капіталізацією) процентів до суми вкладу.

Відповідно до п. 1.1 вказаного договору банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний) рахунок, що відкривається банком на ім'я ОСОБА_3, в сумі 50 000 доларів США з нарахуванням 8,2 % річних на термін до 07 травня 2014 року.

26 червня 2014 року ОСОБА_3 звернулась до відділення банку із заявою про повернення вкладів.

Листом від 23 липня 2014 року у поверненні вкладів позивачу було відмовлено у зв'язку із тим, що за даними бухгалтерського обліку в банку обліковувалися кошти за договором вкладу від 07 листопада 2012 року в сумі 50 000 доларів США терміном дії до 07 травня 2013 року, проте цей вклад було достроково видано готівкою 21 листопада 2012 року на підставі заяви вкладника. Інші вклади, а саме: за договором банківського вкладу від 02 листопада 2012 року та за договорами банківських вкладів від 07 травня 2013 року, в банку не обліковувалися, в матеріалах депозитних справ Київського регіонального відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» документи відсутні.

Відповідно до висновку експертів за результатами проведення судово-почеркознавчої експертизи від 24 березня 2015 року підписи від імені ОСОБА_3 у заяві про повернення вкладу від 16 листопада 2012 року в графі над підписом «Підпис вкладника» та у заяві про видачу готівки від 21 листопада 2012 року в графі «Підпис отримувача» виконані не ОСОБА_3, а іншою особою з наслідуванням її підпису.

Частково задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, виходив з того, що остання надала суду належні та допустимі докази на підтвердження укладання договору банківського вкладу та внесення коштів на вкладний рахунок на суму 50 000 доларів США.

Відмовляючи у решті позовних вимог ОСОБА_3 та зустрічних позовних вимог ПАТ «КБ «Хрещатик», суди виходили з їх безпідставності та недоведеності.

Проте колегія суддів суду касаційної інстанції з такими висновками судів попередніх інстанцій погодитись не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором.

З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) - це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (ст. 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»).

Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу).

Положення ст. 1059 ЦК України врегульовує питання форми банківського вкладу та наслідки недодержання письмової форми договору.

За змістом ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі.

Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту.

У разі недодержання письмової форми договору банківського вкладу цей договір є нікчемним.

Згідно із ч. 3 ст. 1058, ч. 2 ст. 1068 ЦК України, п. 2.1 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 3 грудня 2003 року № 516, відкриття відповідних рахунків та обліковування на них грошових коштів в національній та іноземній валюті, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту), є обов'язком банку, відповідно до якого банк зобов'язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа.

Відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і, як наслідок, необліковування грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі.

Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків і, як наслідок, необліковування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обов'язків за договором банківського вкладу. Разом з тим договір банківського вкладу (депозиту) може бути визнано недійсним у зв'язку з порушенням інших умов дійсності правочинів, передбачених, зокрема, ч. ч. 1-3, 5,6 ст. 203 ЦК України.

Відповідно до положень Інструкції про порядок відкриття, використання і закриття рахунків у національній та іноземних валютах, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 12 листопада 2003 року № 492 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 17 грудня 2003 року за № 1172/8493, банки відкривають своїм клієнтам за договором банківського вкладу вкладні (депозитні) рахунки (пункт 1.8 Інструкції); договір банківського рахунку укладається в письмовій формі; один примірник договору зберігається в банку, а другий - банк зобов'язаний надати клієнту під підпис (пункт 1.9 Інструкції); письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту; у договорі банківського вкладу, зокрема, зазначаються: вид банківського вкладу, сума, що вноситься або перераховується на вкладний (депозитний) рахунок, строк зберігання коштів (за строковим вкладом), розмір і порядок сплати процентів або доходу в іншій формі, умови перегляду їх розміру, відповідальність сторін, умови дострокового розірвання договору тощо (пункт 1.10 Інструкції).

Пункт 10.1 Інструкції передбачає порядок відкриття вкладних (депозитних) рахунків фізичним особам. Зокрема, після пред'явлення фізичною особою необхідних документів, уповноважений працівник банку ідентифікує цю фізичну особу, після чого між банком і фізичною особою укладається в письмовій формі договір банківського вкладу; після укладення договору банківського вкладу фізична особа вносить або перераховує з іншого власного рахунку кошти на вкладний (депозитний) рахунок, після чого на підтвердження укладення договору банківського вкладу і внесення грошових коштів на вказаний рахунок банк видає фізичній особі ощадну книжку або інший документ, що її замінює і який видається згідно з внутрішніми положеннями банку.

Аналіз зазначених норм матеріального права дозволяє дійти висновку про те, що письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошових сум підтверджується договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, відповідно до вимог закону.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 27 січня 2015 року у справі № 6-1045цс15, яка відповідно до положень ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для всіх судів України.

При цьому, як вбачається із матеріалів справи, 07 листопада 2012 року між сторонами у справі було укладено договір банківського вкладу, відповідно до п. 1.1 якого банк прийняв від вкладника грошові кошти в сумі 50 000 доларів США для зарахування на депозитний рахунок, відкритий банком на ім'я вкладника.

Термін дії договору встановлений до 07 травня 2013 року.

Факт внесення ОСОБА_3 коштів в сумі 50 000 доларів США згідно з договором від 07 листопада 2012 року підтверджується заявою на переказ готівки від 07 листопада 2012 року, випискою по особовому рахунку вкладника за період з 07 листопада 2012 року по 07 травня 2013 року, а також не заперечувалося представником банку.

Разом з тим відповідно до п. 1.1 договору банківського вкладу від 07 травня 2013 року банк приймає грошові кошти вкладника на вкладний (депозитний рахунок) № НОМЕР_1, що відкривається банком на ім'я вкладника, в сумі 50 000 доларів США на термін до 07 травня 2014 року.

Проте матеріали справи не містять доказів внесення ОСОБА_3 коштів у розмірі 50 000 доларів США на рахунок, відкритий саме за договором банківського вкладу від 07 травня 2013 року.

У порушення ст. ст. 212 - 214, 315 ЦПК України суди попередніх інстанцій на зазначене уваги не звернули, не перевірили факт внесення ОСОБА_3 грошових коштів саме за договором від 07 травня 2013 року.

За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, оскільки ухвалені у справі рішення не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, зазначені вище порушення призвели до неправильного вирішення спору, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування із передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» задовольнити частково.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 13 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду м. Києва від 11 листопада 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.М. Колодійчук

Судді: В.С. Висоцька

О.В. Кафідова

О.В. Умнова

І.М. Фаловська