Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/420/16 Головуючий у суді І-ї інстанції ОСОБА_1
Доповідач Чорнобривець О. С.
РІШЕННЯ

Іменем України

09.02.2016 року колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Кіровоградської області в складі:

головуючого судді - Чорнобривець О.С.

суддів - Потапенка В.І.

ОСОБА_2

за участю секретаря - Животовської С.В.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_3, третя особа: Відділ Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області та Головне управління юстиції у Кіровоградській області про визнання правочину недійсним та застосування наслідків його недійсності,-

встановила:

У вересні 2014 року ОСОБА_4 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_3 про визнання правочину недійсним, застосування наслідків його недійсності. В обґрунтування зазначала, що відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії КР№ 002266, виданого 15.12.2009року Новомиргородською районною державною адміністрацією, вона є власником земельної ділянки № 2012 загальною площею 0,9467га, яка розташована на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки - ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

У 2010 році позивач надала вказану земельну ділянку у користування ОСОБА_3 без укладення у встановленому законом порядку договору оренди земельної ділянки. У 2013 році позивачка дізналася, що відповідач самовільно без її попередження та дозволу склав, підписав та зареєстрував у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі договір оренди вказаної земельної ділянки строком на 10 років. Примірник договору оренди та акту приймання-передачі земельної ділянки відповідач позивачу не надав.

Договір оренди та акт приймання-передачі земельної ділянки позивач не підписувала, згоди на укладення даного договору не надавала, а також нікому не передавала повноважень за довіреністю на підписання договору оренди та акту приймання-передачі землі. Підписи у спірному договорі оренди земельної ділянки та акті приймання-передачі виконані не ОСОБА_4, а невідомою особою з ретельним наслідуванням її підпису шляхом попереднього тренування.

Крім того, в спірному договорі оренди земельної ділянки відсутні істотні умови договору, визначені ч.1 ст.15 Закону України „ Про оренду землі, а саме : відсутні відомості щодо розміру орендної плати, порядок її внесення; відомості щодо збереження стану обєкта оренди; відсутні умови і строки повернення земельної ділянки: не визначено сторону, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення обєкта оренди чи його частини ; відсутні умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Посилаючись на зазначені обставини, позивач просила визнати правочин недійсним та застосувати наслідки його недійсності.

Ухвалою від 08 жовтня 2014 року суд залучив до участі у справі в якості третіх осіб: відділ Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області та Головне управління юстиції у Кіровоградській області.

Рішенням Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015 року позов задоволено частково. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 20 березня 2011 року, укладений між ОСОБА_4 і ОСОБА_5, скасовано його державну реєстрацію, зобовязано відповідача повернути земельну ділянку позивачу. У задоволенні вимог про визнання недійсним акту приймання - передачі земельної ділянки відмовлено.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати, провадження у справі закрити. Зазначає, що почеркознавча експертиза проведена з порушенням вимог закону. Протягом 2010-2014 років договір виконувався, позивач отримувала орендну плату відповідно до умов договору.

Справа розглядалась неодноразово.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції відповідач ОСОБА_5 підтримав доводи апеляційної скарги. Позивачка ОСОБА_4 та її представник ОСОБА_6 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах, доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, відповідно до ст. 303 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню на таких підставах.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом, а обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.

Згідно з ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобовязаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння, користування на певний строк, а орендар зобовязаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Згідно з ч.1 ст.14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами) (ч.2 ст.207 ЦК України).

Договір оренди землі набуває чинності після його державної реєстрації (ст.18 Закону України «Про оренду землі»).

Частина перша статті 638 ЦК України передбачає, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Договір оренди землі може бути визнано у судовому порядку недійсним з підстав, передбачених ст.215 ЦК України, ч.2 ст.15 Закону України «Про оренду землі».

Відповідно до ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК на момент вчинення правочину.

Згідно з ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.

Судом встановлено і матеріалами справи підтверджується, що ОСОБА_4 є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 0,9467га, розташованої на території Панчівської сільської ради Новомиргородського району Кіровоградської області. Цільове призначення земельної ділянки ведення товарного (а.с.7).

Матеріали справи містять відомості про те, що 20 березня 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в письмовій формі строком на 10 років укладено договір оренди зазначеної земельної ділянки, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 квітня 2011 року за № 00040 (а.с.45-47).

Обґрунтовуючи позов, ОСОБА_4 посилалась на те, що договір оренди не підписувала, тому така угода є недійсною. Крім того, підставою недійсності договору зазначено відсутність істотних умов договору.

Суд, задовольняючи позовні вимоги, виходив з того, що ОСОБА_4 не підписувала спірний договір із ОСОБА_7, що підтверджується висновком судової почеркознавчої експертизи, а також визнав, що між сторонами не було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов договору.

Колегія суддів не погоджується з висновками суду, яки ґрунтуються на обставинах, що не були доведені, крім цього, є взаємовиключними.

Статті 10 та 60 ЦПК України передбачають, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 179 ЦПК України предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до висновку судової почеркознавчої експертизи від 08.05.2015року, підписи від імені ОСОБА_4 у графі „Орендодавець договору оренди земельної ділянки та у графі „орендодавець передав акта приймання-передачі земельної ділянки, виконані не самою ОСОБА_4, а іншою особою.

Висновок експерта був покладений на обґрунтування рішення суду.

Висновок експерта для суду не є обовязковим і оцінюється судом за правилами, встановленими статтею 212 ЦПК України. Незгода суду з висновком експерта повинна бути мотивована в рішенні або ухвалі (ч.6, ч.7ст.147 ЦПК).

Оцінюючи висновок експерта в якості доказу у справі, колегія суддів дійшла висновку про його невідповідність вимогам належності та допустимості(ст.ст.58,59 ЦПК України).

Відповідно до Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року № 53/5 (із змінами) основним завданням почеркознавчої експертизи є ідентифікація виконавця рукописного тексту, цифрових записів і підпису.

Пунктами 2 та 3 вказаних науково-методичних рекомендацій передбачено, що для проведення досліджень суддя повинен надати експертові вільні, умовно-вільні та експериментальні зразки почерку (підпису) особи, яка ідентифікується. Перед приєднанням вільних та умовно-вільних зразків до матеріалів справи суддя повинен предявити їх особі, яка ідентифікується, а потім позначити кожний зразок, тобто вказати, що це вільний зразок підпису певної особи (указати її прізвище, імя, по батькові) та посвідчити це своїм підписом. У разі неможливості предявити зазначені зразки (відїзд виконавця,тощо), як зразки слід надавати документ або інші папери, на яких рукописні тексти (підписи) достовірно виконані особою, відносно якої ставиться питання ідентифікації її як виконавця досліджуваного рукопису (наприклад, заява на отримання паспорта (форма №1), паспорт, різного роду посвідчення, на яких є власноручний підпис, та ін..

Як свідчать матеріали справи позивачка та її представник в судове засідання 10 лютого 2015 року, коли судом було постановлено ухвалу про призначення почеркознавчої експертизи, не зявлялись. Вільні зразки підписів та письма позивачки були надані її представником через канцелярію суду (а.с.114, 115-125).

У порушення вимог п.2,п.3 науково-методичних рекомендацій суддя позначив, надані представником зразки підписів та письма ОСОБА_4, як вільні зразки, без предявлення їх позивачці та зясування, чи виконані вони достовірно нею.

Для дослідження експертові були направлені матеріали цивільної справи, оригінал договору оренди земельної ділянки з додатком актом про приймання-передачі земельної ділянки, а також як вільні зразки підписів та письма позивачки - заяви на адресу голови Панчівської сільської ради від 15.09., 06.04., 23.05.2010 року (а.с.118-120), заяви на імя директора ТОВ «Фірма «Технокомплекс» від 20.08., 09.08., 30.07. та 22.11. 2010 року (а.с.115-117,122), заява на імя ректора Європейського університету від 30.08.2010 року (а.с.121), заява на імя директора ПАТ КБ «ПриватБанк» від 15.09.2010 року (а.с.125), додаток до договору про надання телекомунікаційних послуг в мережі «Оператора» від 19.05.2010 року (а.с.124).

Умовно - вільні зразки почерку ОСОБА_4 не надала.

У висновку судової почеркознавчої експертизи відсутні дані про те, який порівняльний матеріал був наданий судом для дослідження, на якому документі є достовірний підпис ОСОБА_4, з яким необхідно порівнювати підпис, виконаний в оспорюваному договорі оренди земельної ділянки (а.с.142-144).

Відповідно до п.4.12. Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень, затвердженої затверджених наказом Міністерства юстиції України від 08 січня 1998 року № 53/5 (із змінами), документальні матеріали, які були об'єктом дослідження, а також надані для порівняльного дослідження зразки позначаються відповідними штампами і після проведення експертизи (дослідження) повертаються органу (особі), який (яка) призначив(ла) експертизу (залучив) експерта).

У вступній частині висновку експертизи вказано на те, що в якості порівняльного матеріалу було надано вільні зразки почерку та підписів ОСОБА_4 на а.с.115-125. Проте на документах з вільними зразками почерку та підписів позивачки відсутній відтиск штампу КВ ОНДІСЕ, в якій проводилась судова почеркознавча експертиза, що мав би свідчити про їх вивчення та дослідження експертом.

Зазначене є підставою для висновку, що вільні зразки підписів і письма позивачки експертом не досліджувалися та не порівнювалися з досліджуваним підписом у договорі оренди. Умовно-вільних зразків підписів та письма позивачкою надано не було.

В дослідницькій частині експертного висновку відсутні відомості про те, з якими зразками підпису порівнювався досліджуваний підпис.

Із виноску експертизи вбачається, що підписи від імені позивачки в графі «Орендодавець» експертом порівнювалися лише з експериментальними підписами позивачки, відібраними судом першої інстанції в судовому засіданні 06.11.2014 року (а.с.53-61,63,65,67-72).

При цьому суд не звернув уваги та не дав оцінки тому, що цим же експертом було відмовлено у проведенні почеркознавчої експертизи у цій справі, призначеній ухвалою Новомиргородського районного суду від 06.11.2014 року, через відсутність вільних зразків почерку та підписів ОСОБА_4 (а.с.86-93).

Наведене доводить недотримання вимог Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз на стадії призначення експертизи та її проведення.

Не погоджуючись з висновками почеркознавчої експертизи, відповідач наполягав на тому, що заяви ОСОБА_4 на адресу голови Панчівської сільської ради від 15.09., 06.04 та 23.05.2010 року є недостовірними та надав довідку за підписом сільського голови ОСОБА_8 від 24.02.2015 року № 59, згідно якої у 2010 році до Панівської сільської ради письмові запити та заяви від громадян на прізвище Герасимюк не надходили, крім того, вхідні документи не позначені відповідним штампом підприємства(організації) (а.с.202).

Наведене викликає сумніви щодо достовірності наданих позивачкою документів - вільних зразків.

В порушення вимог ст.212 ЦПК України, суд не дав оцінку висновку експертизи

щодо його обґрунтованості та узгодженості з іншими матеріалами справи та безпідставно прийняв висновок експертизи як належний доказ у справі.

На підставі викладеного, колегія суддів не приймає експертний висновок в якості належного доказу у справі.

Перевірка належності підпису особі не може підтверджуватись будь-якими засобами доказування(ст.59 ЦПК України), а встановлення зазначеної обставини потребує спеціальних знань.

Відповідно до ст.150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (ч.1). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові(експертам).

На виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України, апеляційним судом розяснено сторонам право подати клопотання про призначення повторної експертизи та наслідки не вчинення таких процесуальних дій. Сторони таким правом не скористалися.

Таким чином, позивач, крім висновку судової почеркознавчої експертизи від 08 травня 2015 року, не наддала суду інших доказів на підтвердження доводів про те, що оспорюваний договір вона не підписувала, тому справжність підпису у договорі оренди позивачкою не спростовано.

За таких обставин колегія суддів вважає встановленим, що 20 березня 2011 року між ОСОБА_4 і ОСОБА_5 в письмовій формі строком на 10 років було укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстровано у відділі Держкомзему у Новомиргородському районі, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 22 квітня 2011 року за № 00040.

Перевіряючи доводи позивача щодо невідповідності укладеного договору оренди вимогам ст..15 Закону України „Про оренду землі з підстав відсутності істотних умов, колегія суддів виходить з такого.

Відповідно до ст. 15 Закону України «Про оренду землі» (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) істотними умовами договору оренди землі є: об'єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об'єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об'єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін.

У правовій позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 25 грудня 2013 року у справі № 6-94цс13 та у постанові у справі № 6-84цс14, зазначено, що виходячи з того, що відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України та статті 3 Цивільного процесуального кодексу України у порядку цивільного судочинства підлягає захисту саме порушене право, суд повинен встановити чи дійсно порушуються права орендодавців у звязку з відсутністю в договорах оренди умов, передбачених статтею 15 Закону України від 6 жовтня 1998 року № 161-ХІУ «Про оренду землі», визначити істотність цих умов, також зясувати у чому саме полягає порушення їхніх законних прав.

Позивачем у позовній заяві та поясненнях суду не зазначено в чому саме полягає порушення її прав як орендодавця оспорюваним договором і які зміни мали б бути внесені до тексту договору для забезпечення її прав.

Статтею 627 ЦК України закріплено принцип свободи договору.

Відповідно до ч.2 ст.637 ЦК України у разі тлумачення умов договору можуть враховуватися також типові умови (типові договори), навіть якщо в договорі немає посилання на ці умови.

Згідно із ч.2 ст.14 ЗУ «Про оренду землі» типова форма договору оренди землі затверджується Кабінетом Міністрів України.

Зі змісту укладеного між сторонами договору оренди землі вбачається, що він відповідає Типовому договору оренди землі, затвердженому постановою КМУ від 03.03.2004 року №220 ( із змінами, внесеними згідно з Постановами КМУ № 1724 від 13.12.2006 року, №780 від 3.09.2008 року).

Розмір орендної плати та порядок її внесення визначений п.п. 9-13 розділу «Орендна плата» договору орендм та зазначено, що орендна плата вноситься у розмірі 3% грошової оцінки і виплачується грошима або сільськогосподарською продукцією (п.5 договору грошова оцінка землі визначена у розмірі 11 298 грн.).

Відповідно до ст.15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що була чинною на час укладення договору, визначено, що «умови збереження стану обєкта оренди» є окремими істотними умовами договору оренди.

Проте, у Типовому договорі оренди землі пункт 17 «Умови збереження стану обєкта оренди» знаходиться у розділі, який має назву «Умови використання земельної ділянки» і який містить три пункти: п.15 «Земельна ділянка передається в оренду для (мета використання)», п.16 «Цільове призначення земельної ділянки», п.17 «Умови збереження стану обєкта оренди».

Таким чином, типовий договір не містить такої окремої істотної умови договору оренди землі, як умови збереження стану обєкта оренди. Умови використання земельної ділянки у ньому розкриваються шляхом узгодження сторонами договору мети використання земельної ділянки, її цільового призначення та умов збереження стану обєкта оренди.

В пункті 17 оспорюваного договору оренди землі вказано, що умовою збереження стану обєкта « не змінювати цільове призначення».

Ризик випадкового знищення або пошкодження обєкта оренди урегульовано статтею 11 Закону України «Про оренду землі», а умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки - Законами України «Про заставу» від 02 жовтня 1992 року та «Про господарські товариства» від 19 вересня 1991 року.

Умови та строк повернення земельної ділянки визначений п.п.21-25 розділу «Умови повернення земельної ділянки», які сторонами прийняті без застережень.

Суд першої інстанції не надав належної оцінки обставинам справи, тому висновок щодо недійсності договору з цих підстав е невірним.

Крім того, суд, порушуючи правила диспозитивності цивільного судочинства, визначених ст.11 ЦПК України, визнав недійсним оспорюваний договір оренди з підстав ст.228 ЦК України, як такий що порушує публічний порядок. Вирішуючи це питання суд вийшов за межи заявлених позовних вимог.

Відповідно до встановленого, колегія суддів вважає, що спірний договір відповідає вимогам закону щодо його чинності, а саме, договір має всі істотні умови, підписаний сторонами, справжність підпису позивачки не спростована належними доказами.

За таких обставин у суду першої інстанції не було правових підстав для задоволення заявлених позовних вимог.

Підстави для закриття провадження у справі відсутні.

Оскільки суд першої інстанції, ухвалюючи рішення, прийшов до висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи, допустив порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення спору, оскаржуване рішення відповідно до п.3, п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.

Відповідно до положень ч.5 ст.88 ЦПК України з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 підлягає стягненню 243 грн.60 коп. на відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.ст.303,307,309,313,314,316 ЦПК України колегія суддів, -

Вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новомиргородського районного суду Кіровоградської області від 05 червня 2015 року скасувати та постановити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_4 до ОСОБА_3, треті особи: відділ Держземагенства у Новомиргородському районі Кіровоградської області, Головне управління юстиції у Кіровоградській області, про визнання правочину недійсним, застосування наслідків його недійсності відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 243 грн.60 коп. на відшкодування сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення і може бути оскаржене у касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: