УХВАЛА

про самовідвід

07.11.2016 м. Львів

Суддя Франківського районного суду м. Львова- Лозинський Б.М., розглянувши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду із позовною заявою про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Франківського районного суду м. Львова від 07 липня 2016 року повернуто матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист честі, гідності, ділової репутації, відшкодування моральної шкоди.

Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 11.10.2016 року ухвалу Франківського районного суду м. Львова від 07 липня 2016 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Вивчивши матеріали позовної заяви, суддя дійшов висновку за необхідне заявити самовідвід у відповідності до пункту 4 частини 1 статті 20 ЦПК України.

Відповідно до п. 2.5 Бангалорських принципів поведінки судді, що схвалені резолюцією № 2006/23 Економічної та Соціальної ради ООН від 27.07.2006 року, суддя повинен взяти самовідвід від участі в будь-якому процесі, коли для нього неможливе винесення неупередженого рішення у справі або коли сторонньому спостерігачеві може видатись, що суддя не здатен винести неупередженого рішення.

У Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини і громадянина (ратифікована Верховною Радою України 17 липня 1997 р.) передбачено, що кожна людина має право на справедливий і відкритий розгляд справи незалежним і безстороннім судом упродовж розумного строку, встановленого законом (п. 1 ст. 6).

Статтею 2 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» встановлено, що рішення Європейського суду з прав людини (надалі - також «ЄСПЛ») є обов'язковими для виконання Україною. У статті 16 вказаного Закону прямо закріплюється, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (надалі також - «Конвенція») та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до практики ЄСПЛ при розгляді справи має забезпечуватися суб`єктивний критерій неупередженості (безсторонності) суду. У сторони мають бути відсутні будь - які побоювання у безсторонності суду. Кожна із сторін вправі сподіватися на об`єктивне рішення у справі.

Так, ЄСПЛ розрізняє чи в конкретній справі суддя забезпечує достатню гарантію, щоб виключити підозру в його упередженості (рішення у справах Piersac vs Belgium, Grieves vs UK).

Європейський суд з прав людини визнає, що підставою відводу судді може бути як реальне існування обставин, які свідчать про упередженість суду, так і суб'єктивне переконання сторони у їх наявності, наслідком чого може бути відвід складу суду від розгляду справи.

У справі "Фей проти Австрії" ЄСПЛ вказав, що обєктивна неупередженість суду полягає у відсутності будь-яких законних сумнівів в тому, що її забезпечено та гарантовано судом, а для перевірки на об'єктивну неупередженість слід визначити, чи є факти, які не залежать від поведінки судді, що можуть бути встановлені та можуть змусити сумніватися у його неупередженості. Мова йде про ту довіру, яку суди у демократичному суспільстві повинні апріорно викликати в учасників цивільного процесу.

При цьому, у справі «Морріс проти Обєднаного королівства» Європейський суд з прав людини пояснив: Щодо питання безсторонності існує два аспекти цих вимог. По-перше, суд має бути суб`єктивно вільним від особистої упередженості чи необ'єктивності. По-друге, він має також безстороннім з об'єктивного погляду, для чого він має надати істотні гарантії, аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви стосовно цього.

При розгляді цивільної справи ні у кого не повинно бути сумнівів в обєктивності та неупередженості суддів. Якщо є обґрунтовані підстави вважати, що суддя не буде безстороннім, цей суддя має бути усунутий від розгляду справи.

Частиною 1 статті 21 ЦПК України визначено однією з підстав відводу (самовідводу) судді обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Відповідно до статті 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого ХІ черговим зїздом суддів України 22 лютого 2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обовязком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством, у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат розгляду справи.

У провадженні слідчого судді Франківського районного суду м. Львова Б. М. ОСОБА_3 також перебувала справа за скаргою ОСОБА_4 у кримінальному провадженні за її заявою про вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення. У запереченнях на апеляційну скаргу відповідач, зокрема, зазначає, що оскільки суддя Б. М. Лозинський розглядав зазначену скаргу, йому відомі обставини спору між сторонами, у звязку з чим суд ухвалою від 07 липня 2016 року повернув матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2

Незважаючи на те, що головуючий не має будь-якої упередженості до жодної сторони у справі та не має зацікавленості у розгляді справи, водночас враховуючи те, що суд зобовязаний виключити будь-які обґрунтовані сумніви стосовно неупередженості суду, в тому числі й суб'єктивне переконання сторони у їх наявності, а тому з метою запобігання виникненню при подальшому розгляді справи щонайменших сумнівів в обєктивності та неупередженості судді, з метою уникнення можливих суджень учасників судового процесу про безсторонність судді, недопущення в подальшому невірного сприйняття сторонами рішення суду по суті спору, а також для забезпечення ефективності розгляду даної справи, забезпечення сторонами права на справедливий та безсторонній судовий розгляд, головуючий вважає за доцільне заявити самовідвід.

За таких обставин, виходячи із зазначених вище положень Конвенції, для виключення будь-яких сумнівів щодо моєї безсторонності та обєктивності, вважаю неможливим свою участь у розгляді даної справи.

У відповідності до інформаційного листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.01.2013 року № 10-72/0/4-13, обов'язок судді заявити вмотивований самовідвід визначено частиною 1 статті 23 ЦПК. На відміну від вирішення заяви про відвід (стаття 24 ЦПК) у ЦПК України не визначено процедури подання та вирішення заяви про самовідвід у разі подання такої заяви суддею-доповідачем до початку розгляду справи.

Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснено, що з метою уникнення сумніву в об'єктивності та неупередженості судді питання про його самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження у справі, якщо із матеріалів справи, що передана судді-доповідачу, вбачається наявність підстав для самовідводу, передбачених статтями 20, 21 ЦПК України.

Отже, з урахуванням принципу цивільного процесуального права - процесуальної економії (звільнення від невиправданих формальностей і процедур) - питання про самовідвід судді може бути вирішено до відкриття провадження у справі, як шляхом постановлення ухвали про самовідвід судді, якому розподілено справу для розгляду, так і шляхом подання відповідної заяви. Після цього справа підлягає повторному автоматичному розподілу без участі цього судді (стаття 25 ЦПК).

Тобто з врахуванням, даного листа-роз'яснення вбачається обов'язок судді заявити самовідвід та з метою економії терміну розгляду справи, питання про самовідвід може бути вирішено до відкриття провадження та призначення справи до розгляду.

Згідно пункту четвертого частини першої статті 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, які викликають сумнів в обєктивності та неупередженості судді.

Згідно з частиною першою статті 23 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у статтях 20,21,22 ЦПК України, суддя, секретар судового засідання, експерт, спеціаліст, перекладач, зобовязані заявити самовідвід.

За таких обставин, виходячи із зазначених вище положень Конвенції, для виключення будь-яких сумнівів щодо моєї безсторонності та обєктивності, вважаю неможливим свою участь у розгляді даної справи.

Керуючись статтями 20-25 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в:

заяву про самовідвід задовольнити.

Відвести від розгляду справи суддю Б. М. Лозинського.

Справу передати для визначення іншого складу колегії суддів у порядку, встановленому частиною 3 статті 11-1 ЦПК України.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Франківського

районного суду м. Львова: ОСОБА_3