АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
УХВАЛА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И [1]

18 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого судді: Прокопчук Н.О.

суддів: Саліхова В.В., Музичко С.Г.

при секретарі: П'ятничук В.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2

на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року

в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів за договором банківського вкладу, -

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2015 року позивач звернувся до суду з даним позовом до відповідача.

Посилаючись на те, що не дивлячись на закінчення строку дії договору банківського вкладу в іноземній валюті укладеного між сторонами, відповідач йому грошові кошти не повертає, позивач просив стягнути з відповідача на його користь вклад у розмірі 53 277. 79 дол. США, відсотки по вкладу - 3 729.45 дол. США та 3% річних - 974 дол. США за невиконання грошового зобов'язання.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 07.12.2015 року у задоволенні данного позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1, який є представником позивача за довіреністю, діючи від імені та в інтересах останнього подав апеляційну скаргу в якій ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про задоволення позовних вимог у повному обсязі. Посилається на незаконість оскаржуваного судового рівшення. Вважає, що суд першої інстанції вирішуючи спір не урахував у повній мірі положень Конституції України, п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та не звернув уваги на те, що застосовані судом положення не поширюються на виплату коштів за договорами термін дії яких закінчився.

В суді апеляційної інстанції представник позивача за довіреністю - ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав з підстав наведених в ній.

Представник Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» в судове засідання, будучи належним чином повідомленим, не з'явився. Виходячи з положень ч. 2 ст. 305 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за його відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як убачається з матеріалів справи та установлено судом 08 січня 2015р. між сторонами було укладено договір про банківський строковий вклад (депозит) «Класік», відповідно до п. 1 якого, позивач на строк 1 місяць вніс 53 277,79 дол. США на депозитний рахунок № НОМЕР_1, з процентною ставкою 10% річних.

Відповідно до положень п.п. 3, 6 договору виплата процентів нарахованих на вклад та суми вкладу здійснюється після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви в порядку та на умовах, передбачених положеннями пп. 4.2, 4.3.1, 5.2 Основних правил.

Після закінчення строку вкладу, позивач звернувся за виплатою йому грошових коштів. Проте відповідач, порушуючи умови договору депозитного вкладу, не повернув суму вкладу та нараховані відсотки позивачу.

Судом встановлено, що на підставі постанови Правління НБУ від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних», виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015р. № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», згідно з яким з 18 вересня 2015р. по 17 грудня 2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на тимчасову адміністрацію в ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відмовляючи у задоволенні позову, суд виходив з того, що на час звернення із позовом про стягнення коштів за договором банківського вкладу в банківській установі запроваджено тимчасову адміністрацію, під час дії якої вимоги вкладників не задовольняються, а кошти за вкладами, строк дії яких закінчився, та за договорами банківського рахунку виплачуються в межах граничної суми відшкодування Фондом гарантування вкладів фізичних осіб у визначений законом спосіб та за певною процедурою.

Колегія суддів з такими висновками суду погоджується і вважає їх правильними.

Згідно з пунктом 16 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до пункту 6 статті 2 цього Закону ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Зокрема, згідно з підпунктами 1, 2 частини п'ятої статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на кошти та майно банку.

Відповідно до частини другої статті 46 цього Закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінченням технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшений ліквідаційної маси.

Оскільки на час ухвалення рішення судом першої інстанції (07 грудня 2015 року) у банк вже було введено тимчасову адміністрацію, це унеможливлює стягнення коштів у будь-який інший спосіб, аніж це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» .

Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2001 цс15 і в силу положень статті 3607 ЦПК України є обов'язковою для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

З огляду на зазначене, висновки районного суду про відсутність підстав для задоволення даного позову є правильними і доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції вважає, що висновки суду відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Норми матеріального права відповідно до спірних правовідносин застосовані правильно.

Всі висновки суду першої інстанції щодо пред'явлених у рамках даної справи позовних вимог повно та послідовно викладені у мотивувальній частині оскаржуваного рішення.

Обставин, які б давали суду апеляційної інстанції підстави для спростування указаних висновків суду, апеляційна скарга не містить.

Встановивши факти та зумовлені ними правовідносини, суд першої інстанції ухвалив правильне по суті рішення, підстав для скасування якого колегія суддів не знаходить.

Керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317ЦПК України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 від імені та в інтересах ОСОБА_2 - відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 07 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення ,але може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом 20 днів шляхом подання до цього суду касаційної скарги.

Головуючий:

Судді:

Справа № 761/27653/15-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/3278/2016

Головуючий у суді першої інстанції: Волошин В.О.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Прокопчук Н.О.