Апеляційний суд Кіровоградської області
№ провадження 22-ц/781/429/16 Головуючий у суді І-ї інстанції Бевз О. Ю.
Доповідач Чельник О. І.
РІШЕННЯ

іменем України

16.02.2016 року колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області у складі:

головуючого: Чельник О.І.

суддів: Белінської І.М., Сукач Т.О.

при секретареві: Постоєнко А. І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Кіровограді цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб», ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за апеляційною скаргою державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» на рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2015 року ОСОБА_2 звернулась в суд з позовом до державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» (далі по тексту - ДП «ДГ «Червоний землероб»), ОСОБА_3, ОСОБА_4 про стягнення боргу за договором позики. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначила, що 27 травня 2011 року між нею та ДП «ДГ «Червоний землероб» було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачеві позику у розмірі 80 000 гривень строком до 12 серпня 2011 року. Додатковим договором №1 до договору позики від 12.08.2011 року було встановлено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року, а Додатковим договором №2 до договору позики від 11.12.2013 року було встановлено строк повернення позики 01 березня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором поруки було укладено договори поруки №1-П та П-2 від 27 травня 2011 року, згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідають перед позивачем у тому ж об'ємі, що і позичальник ДП «ДГ «Червоний землероб» та виступають як солідарні боржники. 20 квітня 2012 року між нею та ДП «ДГ «Червоний землероб» було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачеві позику у розмірі 60 000 гривень строком до 20 травня 2012 року. Додатковим договором №1 до договору позики від 18.05.2012 року було встановлено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року, а Додатковим договором №2 до договору позики від 11.12.2013 року було встановлено строк повернення позики 01 березня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 20 квітня 2012 року було укладено договори поруки №1 та №2 від 18 травня 2012 року, згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідають перед позивачем у тому ж об'ємі, що і позичальник - ДП «ДГ «Червоний землероб» та виступають як солідарні боржники. 24 квітня 2012 року між нею та ДП «ДГ «Червоний землероб» було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачеві позику у розмірі 20 000 гривень строком до 25 травня 2012 року. Додатковим договором №1 до договору позики від 25.05.2012 року було встановлено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року, а Додатковим договором №2 до договору позики від 11.12.2013 року було встановлено строк повернення позики - 01 березня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань було укладено договори поруки №1 та №2 від 25 квітня 2012 року та договори поруки №1 та №2 від 25 травня 2012 року, згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідають перед позивачем у тому ж об'ємі, що і позичальник ДП «ДГ «Червоний землероб» та виступають як солідарні боржники. 28 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ДП «ДГ «Червоний землероб» було укладено договір позики, відповідно до умов якого позивач надала відповідачеві позику у розмірі 120 000 гривень строком до 25 травня 2012 року. Додатковим договором №1 до договору позики від 25.05.2012 року було встановлено строк повернення позики до 10 грудня 2013 року, а Додатковим договором №2 до договору позики від 11.12.2013 року було встановлено строк повернення позики 01 березня 2015 року. З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики було укладено договори поруки №1 та №2 від 28 квітня 2012 року та договори поруки №1 та №2 від 25 травня 2012 року, згідно з якими ОСОБА_3 та ОСОБА_4 відповідають перед позивачем у тому ж об'ємі, що і позичальник ДП «ДГ «Червоний землероб» та виступають як солідарні боржники. В порушення умов договору щодо повернення коштів відповідач свої зобов'язання належним чином не виконав та має загальну заборгованість в розмірі 280 000,00 грн. Позивач просила суд стягнути з відповідачів на її користь вказану заборгованість за договорами позики та понесені нею судові витрати по справі.

Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 року позов задоволено. Стягнуто солідарно з ДП «ДГ «Червоний землероб», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 27.05.2011 року в розмірі 80 000,00 грн., за договором позики від 20.04.2012 року в розмірі 60 000,00 грн., за договором позики від 25.04.2012 року в розмірі 20 000,00 грн. та за договором позики від 28.04.2012 року в розмірі 120 000,00 грн., а всього в розмірі 280 000,00 грн. та понесені позивачем судові витрати з відповідачів на користь позивача в розмірі 2 800,00 грн. солідарно.

В апеляційній скарзі відповідач - ДП «ДГ «Червоний землероб», посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 27 травня 2011 року між ОСОБА_2 та ДП «ДГ «Червоний землероб» укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачеві позику в сумі 80 000,00 грн. із кінцевим терміном повернення 12 серпня 2011 року (а.с.5). Додатковим договором №1 до договору позики від 27.05.2011 року встановлено строк повернення позики 10 грудня 2013 року (а.с.9), який змінено Додатковим договором №2 до договору позики від 27.05.2011 року та встановлений до 01.03.2015 року (а.с.10).

З метою забезпечення виконання зобов'язання відповідача ДП «ДГ «Червоний землероб» перед позивачем за договором позики між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки №1-П та №2-П від 27 травня 2011 року, згідно з якими особи відповідають перед позивачем у тому ж об'ємі, що і позичальник (а.с.7-8).

20 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ДП «ДГ «Червоний землероб» укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачеві позику в сумі 60 000,00 грн. із кінцевим терміном повернення 20 травня 2012 року (а.с.13). Додатковим договором №1 до договору позики від 20.04.2012 року встановлено строк повернення позики 10 грудня 2013 року (а.с.17), який змінено Додатковим договором №2 до договору позики від 20.04.2012 року та встановлений до 01.03.2015 року (а.с.18).

З метою забезпечення виконання зобов'язання відповідача ДП «ДГ «Червоний землероб» перед позивачем за договором позики між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки №1 та №2 від 18 травня 2012 року, згідно з якими особи відповідають перед позивачем у тому ж об'ємі, що і позичальник (а.с.18-19).

25 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ДП «ДГ «Червоний землероб» укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачеві позику в сумі 20 000,00 грн. із кінцевим терміном повернення 25 травня 2012 року (а.с.22). Додатковим договором №1 до договору позики від 25.04.2012 року встановлено строк повернення позики 10 грудня 2013 року (а.с.26), який змінено Додатковим договором №2 до договору позики від 25.04.2012 року та встановлений до 01.03.2015 року (а.с.29).

З метою забезпечення виконання зобов'язання відповідача ДП «ДГ «Червоний землероб» перед позивачем за договором позики між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки №1 та №2 від 25 травня 2012 року, згідно з якими особи відповідають перед позивачем у тому ж об'ємі, що і позичальник (а.с.27-28).

28 квітня 2012 року між ОСОБА_2 та ДП «ДГ «Червоний землероб» укладено договір позики, за яким позивач надав відповідачеві позику в сумі 120 000,00 грн. із кінцевим терміном повернення 25 травня 2012 року (а.с.31). Додатковим договором №1 до договору позики від 28.04.2012 року встановлено строк повернення позики 10 грудня 2013 року (а.с.35), який змінено Додатковим договором №2 до договору позики від 28.04.2012 року та встановлений до 01.03.2015 року (а.с.38).

З метою забезпечення виконання зобов'язання відповідача ДП «ДГ «Червоний землероб» перед позивачем за договором позики між позивачем та відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було укладено договори поруки №1 та №2 від 28 квітня 2012 року та договори поруки №1 та №2 від 25.05.2012 року, згідно з якими особи відповідають перед позивачем у тому ж об'ємі, що і позичальник (а.с.33-34, 36-37).

Факт отримання відповідачем грошових коштів в сумі 80 000,00 грн. підтверджується банківською квитанцією №362 від 27.05.2011 року (а.с.6), в розмірі 60 000,00 грн. - банківською квитанцією №554 від 2004.2012 року (а.с.14), в розмірі 20 000,00 грн. - банківською квитанцією №403 від 25.04.2012 року, та в розмірі 120 000,00 грн. - банківською квитанцією №232 від 28.04.2012 року (а.с.6,14,23,32).

Підставою позову ОСОБА_2 є невиконання відповідачем умов договорів позики щодо повернення грошових коштів, яка складає 280 000,00 грн. Позивач направив відповідачам вимогу виконати зобов'язання, забезпечене порукою, у повному обсязі, проте зобов'язання не було виконано (а.с.11,30,39).

Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги про стягнення позики підлягають задоволенню та ґрунтуються на вимогах закону і відповідають обставинам справи, виходячи з такого.

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно з ч.2 статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.

Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Частиною першою статті 1049 ЦК України визначено, що за договором позики на позичальникові лежить зобов'язання повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Таким чином, надані позивачем квитанції про перерахування на розрахунковий рахунок відповідача грошових коштів є документами, що підтверджують факт отримання відповідачем грошових коштів на загальну суму 280 000,00 грн., які до зазначеного в договорах позики строку повернення, на час розгляду справи не повернуті.

З урахуванням обставин справи, досліджених письмових доказів, суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про наявність підстав для задоволення позову про стягнення з відповідачів солідарно заборгованості за договорами позики.

Що стосується доводів апеляційної скарги про частковий розрахунок з позивачем на суму 110000 грн. у вересні місяці 2014 року, то вони спростовуються письмовими доказами, доданими позивачем по справі до заперечень, про те, що 22 вересня 2014 року між позивачем як фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ДП «ДГ «Червоний землероб» було укладено договір купівлі-продажу товару, за яким ДП «ДГ «Червоний землероб» придбав будівельні матеріали на суму 110000 грн. на умовах 100 % попередньої оплати, та оплатив товар згідно з рахунком-фактурою від 23.09.2014 року шляхом перерахування вказаної суми коштів на розрахунковий рахунок ФОП ОСОБА_2, що підтверджується платіжним дорученням від 23.09.2014 року №101 та випискою по банківському ФОП ОСОБА_2 за період «Вересень 2014 р.» (а.с.133-139).

Колегія суддів погоджується з запереченнями позивача стосовно проплати відповідачем 110000 грн. за наданий позивачем товар, а не в рахунок погашення боргу, оскільки зазначене підтверджується належними та допустимими доказами.

Разом з тим, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції дійшов невірного висновку про стягнення з відповідачів солідарно на користь позивача судового збору у розмір 2 800,00 грн., а тому рішення суду в цій частині підлягає зміні.

Відповідно до п.п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» (в редакції ЗУ № 484-VIII від 22.05.2015 р.) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру судовий збір справляється в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати, що на час подання позовної заяви становить 2 800,00 грн.

Позивач ОСОБА_2 подала до суду позовну заяву в якій міститься вимога майнового характеру, за яку підлягає сплаті судовий збір в розмірі 2 800,00 грн.

Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

При подачі позовної заяви позивачем сплачено судовий збір в сумі 2 800,00 грн., що підтверджується квитанцією від 21 жовтня 2015 року (а.с.1). Тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 933,33 грн. з кожного (2 800,00:3=933,33). Солідарне стягнення судового збору чинним законодавством України не передбачено.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд першої інстанції допустив порушення та неправильне застосування норм процесуального права, що відповідно до вимог п.4 ч.1 ст.309 ЦПК України є підставою для зміни рішення в цій частині.

Керуючись ст.ст.209, 303, 304, 307, 309, 313, 314, 316, 319 ЦПК України, колегія суддів судової палати в цивільних справах Апеляційного суду Кіровоградської області

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб» задовольнити частково.

Рішення Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 08 грудня 2015 змінити в частині стягнення судових витрат.

Стягнути з державного підприємства «Дослідне господарство «Червоний землероб», ОСОБА_3, ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 судовий збір по 933 грн. 33 коп. з кожного.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Рішення набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржено в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя:

Судді: