Дніпровський районний суд м.Дніпродзержинська
Справа № 209/1456/16-ц
Провадження № 2-о/209/33/16
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"01" червня 2016 р. Дніпровський районний суд м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Лобарчук О.О.
за участю секретаря: Бойко Н.Є.
за участю представника заявника: Кущ Л.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ у місті Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернувся з до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання, в якій просить встановити факт його постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
В обґрунтування поданої заяви заявник посилався на те, що він народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області, про що ОСОБА_2 06 січня 1972 року призведено актовий запис № 26. В м. Дніпродзержинську закінчив загально освітню школу № 4 та професіонально-технічне училище № 4.
28 листопада 1990 року він був призваний до лав Радянської Армії для проходження обов`язкової військової служби. Службу проходив у м. Чугуєві Харківської області. Після закінчення строку служби у 1992 році, повернувся додому до батьків у м. Дніпродзержинськ, де постійно став мешкати у належному їм будинку по АДРЕСА_1 .
Однак, при переїзді від місця його служби до рідного міста Дніпродзержинська у серпні 1992 року, ним були втрачені особисті документи, а саме: паспорт громадянина СРСР, а оскільки у 1990 році, у зв`язку з призовом на військову службу, він був знятий з реєстраційного обліку у будинку по АДРЕСА_1 , після повернення, у зв`язку із втратою документів, він не мав можливості зареєструватись у будинку. Тому, з 1990 року, тобто, з моменту призову, зареєстрованим в м. Дніпродзержинську він більше не значився.
У 1991 році, коли відбувалася заміна паспортів громадян колишнього СРСР на паспорти громадян України, він вимог законодавства не виконав і паспорт не замінив, оскільки проходив в той час військову службу, а пізніше втратив свої особисті документи і не значився зареєстрованим на території України після повернення із армії, хоча з моменту свого народження до теперішнього часу він постійно безвиїзно проживає в Україні.
До листопада 1990 року він був зареєстрований в буд. АДРЕСА_1 , а після повернення із армії з 1992 року по 2012 рік постійно проживав без реєстрації у батьківському будинку по АДРЕСА_1 , який належав на праві власності його матері ОСОБА_3 , померлій 2013 році.
З 2012 року і по теперішній час він мешкає в квартирі своєї цивільної дружини, ОСОБА_4 , за адресою: АДРЕСА_2 .
Оскільки фактично він мав постійне місце проживання в м. Дніпродзержинську, весь час працював по найму у приватних осіб, де не вимагали паспорт, у нього не було потреби у його відновленні, тому він не звертався до відповідних органів для отримання паспорта громадянина України.
В лютому 2007 року, знаходячись на роботі у м. Дніпропетровську, при проведенні будівельних робіт, він отримав тяжку травму, в результаті якої втратив око. Медичну допомогу йому надавали у обласній лікарні ім. Мечнікова, де він був прооперований та знаходився на стаціонарному лікуванні протягом місяця.
У теперішній час, будучи вже дорослою та більш відповідальною людиною, він бажає, скористуватись належними йому правами громадянина України та подбати про своє майбутнє, підтвердити громадянство України, отримати паспорт, створити родину, офіційно оформивши свої відносини, влаштуватись на офіційне місце роботи, а також вирішити питання щодо медичного обслуговування інваліда по зору.
У березні 2016 року він звернувся до Дніпровського районного відділу у м. Дніпродзержинську Головного Управління в Дніпропетровській області Державної міграційної служб України із заявою щодо видачі мені паспорта замість утраченого, але 24 березня 2016 року отримав письмову відмову у видачі паспорта, у зв`язку з тим, що хоча його особу і встановлено, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. При цьому мені в усній формі було рекомендовано звернутись до суду, оскільки для документування паспортом громадянина України йому необхідно встановити факт постійно проживання в Україні.
У судовому засіданні заявник ОСОБА_1 послався на обставини , викладені в заяві та просить встановити факт його постійного мешкання на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Представник заявника - ОСОБА_5 підтримала заявлені вимоги та просила суд задовольнити їх у повному обсязі, в своїх поясненнях спиралася на доводи, викладені в заяві.
Представник заінтересованої особи - Свинаренко Н.Л. , яка діє на підставі довіреності № 72 від 25.01.2016 року, в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення заяви, пояснила, що ОСОБА_1 звертався до них із заявою про отримання паспорту громадянина України. Вони встановили його особі, але могли встановити його належність до громадянства України, тому відмовили у видачі паспорта громадянина України. Вважає, що матеріали справи містять достатньо доказів постійного проживання заявника на території України станом 24 серпня 1991 року.
Вислухавши пояснення заявника ОСОБА_6 , представника заявника - ОСОБА_7 , представника заінтересованої особи, свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_8 , перевіривши матеріали справи та аналізуючи їх у сукупності, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Закон України "Про громадянство України" в редакції від 18.01.2001 року відповідно до Конституції України визначає правовий зміст громадянства України, підстави і порядок його набуття та припинення, повноваження органів державної влади, що беруть участь у вирішенні питань громадянства України.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України "Про громадянство України" громадянами України є особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав.
Відповідно до пунктів 8 та 9 "Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень", затвердженого Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215, процедура встановлення факту належності до громадянства України поширюється на громадян колишнього СРСР, які не мають відмітки про прописку, за відсутності такої відмітки факт постійного проживання може бути встановлений лише судом.
У судовому засіданні встановлено, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпродзержинську Дніпропетровської області , про що вказано у копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 06 січня 1971 року . (а.с. 11)
Згідно довідки № 1221/9 від 24.03.2016 року, ОСОБА_1 , уродженець м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області справді звертався 03.03.2016 року до Дніпровського РВ у м. Дніпродзержинську ГУДМС України в Дніпропетровській області із заявою щодо видачі паспорта замість втраченого. Проведеною перевіркою встановлено особу заявника, але не встановлено належності до громадянства будь-якої держави. (а.с.7)
Факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на території України станом на 24.08.1991 року підтверджується зібраними у справі наступними доказами.
Так, у судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 28 листопада 1990 року був призваний на військову службу та направлений до військової частини , про що вказано у військовому квитку серії НОМЕР_2 , виданого Чугуєвським об`єднаним міським військовим комісаріатом Харківської області. (а.с. 12)
Згідно до акту № 167 від 06.04.2016 року , ОСОБА_1 мешкав за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації з 1992 року по 2012 рік. (а.с. 10)
На теперішній час заявник проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_2 , про що вказано в акті про проживанні від 28.03.2016 року.(а.с.9)
Крім того в судовому засіданні допитані свідки ОСОБА_8 , який є племінником ОСОБА_1 та пояснив в судовому засіданні , що ОСОБА_9 пам`ятає від самого дитинства, мешкав він на АДРЕСА_3 разом із батьками . У 1990 році був призваний до армії. Після повернення із армії до 2012 року мешкав з батьками , нікуди за межі України не виїздив.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснила, що ОСОБА_1 знає з 1992 року, коли він повернувся із армії. Разом мешкають з 2012 року у неї за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, зібрані у справі докази у своїй сукупності та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про встановлення факту постійного проживання на території України.
На підставі вищезазначеного, керуючись Законом України "Про громадянство", ст. ст. 3, 15, 64, 209, 212, 256- 259 ЦПК України, суд -
В И Р І Ш И В:
Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Дніпровський районний відділ у місті Дніпродзержинську Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, про встановлення факту постійного проживання задовольнити повністю.
Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , уродженця м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області на території України станом на 24 серпня 1991 року.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Апеляційного суду Дніпропетровської області через суд першої інстанції шляхом подачі в десятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя: О.О. Лобарчук