Справа №488/2603/14-ц 16.11.2016 16.11.2016 16.11.2016
Провадження №22-ц/784/2508/16
Справа 488/2603/14-ц
Провадження 22ц-/784/2508/16 Головуючий по 1 інстанції Лазаревої Г.М.
Категорія 48 Доповідач апеляційного суду ОСОБА_1
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

16 листопада 2016р. м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Миколаївської області в складі:

головуючого Колосовського С.Ю.,

суддів: Локтіонової О.В., Ямкової О.О.,

з участю: секретаря судового засідання Шагая О.А., позивача ОСОБА_2, представника позивача ОСОБА_3, відповідача ОСОБА_4, представника відповідача ОСОБА_5,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2

на рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2016р.

за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України», про поділ майна подружжя,

встановила:

У травні 2014р. ОСОБА_2 предявила позов до ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, який було зареєстровано 03 червня 2006р. Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції Миколаївської області у звязку з припиненням шлюбних відносин з квітня 2014р. та поділ придбаної 09 квітня 2012р. за їх особисті та кредитні кошти квартири АДРЕСА_1 шляхом визнання права власності на ? частину в цьому майні.

В подальшому позивач уточнила позовні вимоги і просила провести поділ названої квартири шляхом стягнення з відповідача на її користь 54527 грн. компенсації (35000 грн. первинний внесок за договором купівлі продажу квартири, 10250 грн. витрати на ремонт, 9277 грн. повернення кредиту). Також позивачка просила стягнути 1616 грн. витрат по оцінці квартири, 1664 грн. 15 коп. судового збору, 3000 грн. витрат на правову допомогу.

Ухвалою Корабельного районного суду м. Миколаєва від 14 жовтня 2014р. провадження у справі в частині вимог про розірвання шлюбу закрито.

Рішенням цього ж суду від 30 серпня 2016р. у задоволені вимог про поділ майна подружжя відмовлено.

В апеляційній скарзі представник позивача, посилаючись на незаконність рішення суду, просив його скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду скасуванню з наступних підстав.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд виходив з того, що відсутні підстави для поділу спірної квартири шляхом присудження одному з подружжя грошової компенсації, так як всупереч положень ст.71 СК не було внесено відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Проте з таким висновком погодитись не можна, оскільки до нього суд дійшов з порушенням закону.

Відповідно до ст.60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя.

За правилами ст.70 СК у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з розясненнями, даними в п.25 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч.4,5 ст.71 СК щодо обовязкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим з подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми.

У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально розподілені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2 перебувала з ОСОБА_4 у шлюбі з 03 червня 2006р. по 07 жовтня 2014р.

09 квітня 2012р. ОСОБА_4 в інтересах сімї уклав з ТОВ Компанія «Миколаївбудінвест» договір купівлі-продажу, за яким було придбано у власність однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 за ціною 200000 грн.

70000 грн. покупної ціни за придбану квартиру ОСОБА_2 і ОСОБА_4 сплатили продавцю зі спільних коштів подружжя, а решту за рахунок кредитних коштів отриманих по договору від 09 квітня 2013р. з ПАТ «Державний ощадний банк Україна» позичальником за яким є відповідач, а позивач - поручителем.

Надані відповідачем розписки ОСОБА_6, ОСОБА_7 (а.с.87,90) безпосередньо стосуються позикових правовідносин останніх, тобто самі по собі ці письмові докази не можуть свідчити про джерела надходження коштів по внесенню сторонами спору коштів для сплати покупної ціни за квартиру. До того ж дані розписки підписані названими особами через кілька років після укладення відповідачем договору купівлі-продажу спірної квартири.

За таких обставин, а саме придбання спірної квартири під час шлюбу і за спільні кошти подружжя, наявні підстави для поділу цього майна, яке є неподільним (квартира є однокімнатною) шляхом визнання за кожним із них права власності по ? частині.

З огляду на вищенаведені обставини рішення суду в силу п.1 ч.1 ст.309 ЦПК підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Враховуючи те, що позикові зобовязання за кредитним договором від 09 квітня 2013р. сторони перед ПАТ «Державний ощадний банк Україна» не виконали у повному обсязі договір укладено до 08 квітня 2028р., то у разі погашення кредиту в цілому, або його частини однією із сторін за особисті кошти і наявністю у звязку з цим спору заінтересована особа вправі предявити позов про компенсацію ? частки сплачених коштів.

Ухвалення рішення на користь позивача є підставою (ст.88 ЦПК, ст.1 Закону «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах») для стягнення з відповідача 2983 грн. 18 коп. судового збору у звязку з розглядом справи в судах першої і апеляційної інстанції і 1300 грн. витрат на правову допомогу адвоката виходячи з 1 години 15 хвилин участі в судових засіданнях, ознайомлення зі справою та підготовкою процесуальних документів.

В той же час відсутні підстави для відшкодування позивачу 1616 грн. витрат за послуги по оцінці квартири, так як наявність даного висновку не вплинула на спосіб її поділу. До того ж вартість спірного майна визначена в договорі купівлі-продажу і цю оцінку відповідач не оспорював.

Керуючись ст.ст.303,307,309,316 ЦПК, колегія суддів

вирішила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Корабельного районного суду м. Миколаєва від 30 серпня 2016р. скасувати і ухвалити нове рішення про часткове задоволення позову.

Провести поділ спільного майна подружжя визнавши за ОСОБА_2, ОСОБА_4 право приватної власності по ? частині за кожним в квартирі АДРЕСА_1.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 2983 грн. 18 коп. судового збору та 1300 грн. витрат на правову допомогу адвоката.

Рішення набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржене в касаційному порядку протягом двадцяти днів.

Головуючий: Судді: