АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа № 22-ц/793/259/16Головуючий по 1 інстанції
Категорія : 48 Марцішевська О. М.
Доповідач в апеляційній інстанції
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2016 року Колегія суддів судової палати в цивільних справах апеляційного суду Черкаської області в складі:

головуючогоПодороги В. М.
суддівДемченка В. А. , Василенко Л. І.
при секретаріАнкудінові О. І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_6 на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя, -

в с т а н о в и л а :

У вересні 2015 року ОСОБА_7 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_6 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя.

Свої позовні вимоги обґрунтовувала тим, що з 1987 року вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, розірваному 11 серпня 2010 року. Від шлюбу мають двох повнолітніх синів ОСОБА_8, який проживає окремо та ОСОБА_9, який зареєстрований та проживає з дружиною разом з нею за адресою АДРЕСА_1.

На момент розлучення, спору про поділ майна між ними не було, оскільки відповідач з нею та синами домовились, що автомобіль КІА, вартістю приблизно 15 000 Доларів США, залишиться у власності відповідача, а квартира їй з синами.

Зазначала, що 20 жовтня 1997 року відповідачу був виданий ордер на склад сім'ї 4 особи на право заняття квартири АДРЕСА_1, на підставі якого позивачка була вселена до вказаної квартири.

У вересні 2015 року вона дізналась, що 15 листопада 2006 року між ОСОБА_6 та АТЗП «Черкаський шовковий комбінат» був укладений договір купівлі-продажу вказаної квартири за 2110,09 грн., даний правочин був визнаний дійсним згідно ч.2 ст.220 ЦК України рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2008 року, що набрало законної сили.

В зв'язку з придбанням відповідачем спірної квартири в період шлюбу за договором купівлі-продажу за рахунок спільних коштів в період ведення спільного господарства вказана квартира вартістю на даний час 600 000 грн. є об'єктом спільної сумісної власності подружжя.

Після розірвання шлюбу відповідач виселився та виписався з вказаної квартири.

Відповідач вже п'ять років не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в квартирі немає і взагалі квартирою він не цікавився до 11 вересня 2015 року.

У вересні 2015 року відповідач пред'явив вимогу до неї про звільнення квартири, оскільки являється одноосібним її власником, в зв'язку з чим між сторонами виник спір щодо поділу майна спільної сумісної власності подружжя.

Уточнивши свої позовні вимоги, просила в порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, визнати за нею, ОСОБА_7, право власності на ? частину квартири НОМЕР_1, загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 37,8 кв.м., яка розташована по АДРЕСА_1.

Стягнути з відповідача судові витрати.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2015 року позов задоволено.

Визнано за ОСОБА_7 право власності на 1/2 частину квартири НОМЕР_1, яка розташована по АДРЕСА_1.

Вирішено питання щодо судових витрат.

Не погоджуючись з рішенням суду ОСОБА_6 оскаржив його в апеляційному порядку.

Вважає, що ухвалене рішення є результатом неповного та необ'єктивного дослідження судом всіх обставин справи, таким що ухвалене з суттєвим порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що судом не надано належної оцінки його доводам щодо законодавчо визначеного моменту виникнення права власності за договорами, які підлягають нотаріальному посвідченню та державній реєстрації.

Просив, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2015 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача, сторони, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, виходячи з наступного.

Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, що викладені в п. 2 Постанови від 18 грудня 2009 року №14 "Про судове рішення у цивільній справі", рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства відповідно до статті 2 ЦПК України, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин відповідно до статті 8 ЦПК, а також правильно витлумачив ці норми.

Обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність і допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що спірна квартира набута відповідачем в період шлюбу та ведення спільного господарства, за рахунок спільних коштів подружжя, тому з урахуванням вимог статей 60,70 СК України спірна квартира являється спільною власністю подружжя, тому частки сторін при її поділі між сторонами мають бути рівними з виділенням у власність позивачці 1/2 частини спірної квартири.

З такими висновками суду погоджується і судова колегія виходячи з наступного.

Статтею 60 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України майном, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором (ч. 1 ст. 70 СК України).

Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_2 сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 05 06 червня 1987 року(а.с.6).

Відповідно до ордеру №243 від 20 жовтня 1997 року, ОСОБА_6 надавалось право на проживання у АДРЕСА_1 на склад сім'ї ОСОБА_7, ОСОБА_8 та ОСОБА_9, тобто на 4 особи(а.с. 8).

15 листопада 2006 року між ОСОБА_6 та АТЗТ «Черкаський шовковий комбінат» був укладений договір купівлі-продажу, відповідно до якого відповідач придбав у власність спірну квартиру за 2110,09 грн.

Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2008 року за позовом ОСОБА_6 визнаний дійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1, укладений 15 листопада 2006 року між ОСОБА_6 та АТЗТ ««Черкаський шовковий комбінат». Визнано за ОСОБА_6 право власності на вказану квартиру. Рішення набрало законної сили 05 січня 2009 року(а.с.13-14).

Вказане рішення вступило в законну силу 05 січня 2009 року.

Згідно ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним.

Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу Серії НОМЕР_4, шлюб між сторонами розірваний 11 серпня 2010 року, про що складено відповідний актовий запис №357(а.с.7).

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № НОМЕР_3 від 13 серпня 2015 року, 24 липня 2015 року на підставі рішення суду від 22 грудня 2008 року у справі 2-8216/08 за ОСОБА_6 зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_1(а.с.62).

Тобто підставою набуття права власності є саме рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 22 грудня 2008 року, ухвалене під час шлюбу.

Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом.

Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох (п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя").

Відповідно до правової позиції від 19 червня 2013 року висловленої Верховним Судом України, договір, укладений одним із подружжя, створює обов'язки для другого з подружжя в разі, якщо його укладено в інтересах сім'ї, а одержане за цим договором майно фактично використано на задоволення потреб сім'ї.

Згідно правової позиції висловленої Верховним Судом України при розгляді справи N 6-2333цс15 від 25 листопада 2015 року, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи цю норму права (статтю 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є:1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, оскільки наявні всі три критерії, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності. Ордер було видано на склад сім'ї, договір купівлі-продажу спірної квартири укладений під час шлюбу, так і рішення суду, яким визнаний даний договір дійсним, ухвалене під час шлюбу. Дана квартира куплена за спільні кошти подружжя, оскільки доказів того, що на її купівлю були затрачені власні кошти, ОСОБА_6 суду не надав. А метою її отримання та викуп було саме проживання в ній сім'ї ОСОБА_6, що і було зазначено в ордері на неї.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Виходячи з положень ч. 4 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до вимог ст.308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не є суттєвими і не дають підстави для висновку про неправильність застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи.

Зважаючи на наведене, колегія суддів вважає, що підстав для скасування рішення суду немає, оскільки воно постановлено правильно, у відповідності до норм матеріального та процесуального права, в межах заявлених вимог, на підставі наданих сторонами доказів, досліджених в судовому засіданні.

Керуючись ст.ст. 303, 304, 307, 308,315, 317, 319 ЦПК України судова колегія, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_6 - відхилити.

Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_7 до ОСОБА_6 про поділ майна спільної сумісної власності подружжя - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення і може бути оскаржена до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий :

Судді :