АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2016 року м. Дніпро 18 листопада 2016 року Колегія суддів судової палати з цивільних справ апеляційного суду Дніпропетровської області в складі:

Головуючого Куценко Т.Р.

суддів Демченко Е.Л., Ткаченко І.Ю.

при секретарі Синенко Є.А.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою

Публічного акціонерного товариства

ОСОБА_2 «ПриватБанк»,

на рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 року по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк», Публічного акціонерного товариства «Акцент - Банк» про визнання договору застави недійсним, -

ВСТАНОВИЛА:

У жовтні 2012 року ПАТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом до ПАТ «Акцент-Банк» та ОСОБА_4 про звернення стягнення на предмет застави.

У жовтні 2013 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4, ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним договору застави, посилаючись на те, що ОСОБА_4 є його дружиною, автомобіль марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1 придбано за спільні кошти подружжя, а тому він є їх спільним майном. Він не знав про те, що його дружина уклала кредитний договір та як вона розпорядилася цими коштами, також він не давав згоди на укладення договору застави.

У березні 2014 року ОСОБА_5 звертається до суду з позовом до ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Акцент-Банк», ОСОБА_4, ОСОБА_3 про витребування майна з чужого незаконного володіння посилаючись на те, що він є власником автомобіля марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1, який раніше належав його батькам, відповідачам по справі. 18.12.2012 року при видачі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу працівниками Державної автомобільної інспекції України було перевірено відсутність застави на автомобіль. 27.03.2013 року за його відсутності, до будинку матері прибули представники ПАТ КБ «ПриватБанк» і державний виконавець та вилучили автомобіль.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2014 року у задоволенні позовних вимог відмовлено /т.1 а.с. 169-173/.

Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2015 року рішення залишено без змін /т.2 а.с. 188-194/.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.10.2015 року рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 14.08.2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 10.02.2015 року в частині вирішення позову ОСОБА_3 до ОСОБА_4, ПАТ КБ «ПриватБанк», ПАТ «Акцент-Банк» про визнання недійсним договору застави скасовано, справу в цій частині передано на новий розгляд до суду першої інстанції. В іншій частині рішення залишено без змін /т.3 а.с. 84-86/.

Скасовуючи ці рішення Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ не погодився з висновком судів відносно позову ОСОБА_3, про те, що позивач пропустив строк звернення до суду з позовом, оскільки знав про укладення дружиною ОСОБА_4 кредитного договору та договору застави автомобіля, що вона діяла за його згодою відповідно до ч.2 ст. 65 СК України.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18.05.2016 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено, визнано недійсним договір застави автотранспорту № РМ-09-017 від 07.12.2009 року укладений між ОСОБА_4 та ПАТ КБ «ПриватБанк» для забезпечення виконання зобовязання за кредитним договором № РМ-09-017 від 07.12.2009 року /т.3 а.с. 186-189/.

З рішенням суду не погодився відповідач ПАТ КБ «ПриватБанк», звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права /т.3 а.с. 192-195/.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду скасуванню, відповідно до ст.309 ЦПК України.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 з 23.02.1974 року перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина ОСОБА_5

07.12.2009 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_4 було укладено кредитний договір № РМ-09-017, за умовами якого позичальник отримала кредит у розмірі 44 272 грн. 97 коп. зі сплатою 32% строком до 06.12.2013 року.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_6 укладено договір поруки, за умовами якого поручитель зобовязався перед кредитором відповідати солідарно із ОСОБА_4 за виконання умов кредитного договору в повному розмірі. Також між банком та ПАТ «Акцент-Банком» укладено договір поруки на суму 10 000 грн.

На забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та ОСОБА_4 укладено договір застави автомобіля марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1.

В наслідок неналежного виконання відповідачем зобов'язань за кредитним договором виникла заборгованість у розмірі 104 207 грн. 30 коп., яка складається із: заборгованості за тілом кредиту 39 942 грн. 0 коп., процентам 27 061 грн. 25 коп., пені 31 289 грн. 39 коп., штрафу (фіксована частина) 1000 грн., штрафу (процентна складова) 4 914 грн. 63 коп.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 25.06.2012 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03.09.2012 року, стягнуто солідарно із ОСОБА_4 та ОСОБА_6 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором від 07.12.2009 року № РМ-09-017 станом на 03.10.2011 року в розмірі 73 827 грн. 93 коп. Зазначене рішення не виконано.

18.12.2012 року ОСОБА_4 відчужила на користь свого сина ОСОБА_5 спірний автомобіль.

Звертаючись до суду з позовом про визнання недійсним договору застави ОСОБА_3 посилається на те, що йому не було відомо про укладення ОСОБА_4 кредитного договору та договору застави, про їх укладення він дізнався тільки у березні 2013 року під час проведення виконавчих дій, своєї згоди на передачу автомобіля в заставу він не давав.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_3 суд першої інстанції посилається на те, що сторони перебувають у шлюбі, під час укладання договору застави автомобіль марки «Chevrolet Niva», реєстраційний номер НОМЕР_1 належав ОСОБА_4 що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу та не оспорюється сторонами, а тому є спільною власністю подружжя, а відповідно до ст. 65 СК України можуть розпоряджатися ним за взаємною згодою, ОСОБА_3 такої згоди не давав.

Але з таким висновком суду повністю погодитися не можна, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 2,3 ст. 65 СК України при укладанні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів стосовно цінного майна, згода другого подружжя має бути подана письмово.

Відповідно до ст. 578 ЦК України та ст. 6 Закону України від 05.06.2003 року № 898-ІV «Про іпотеку» майно, що є у спільній власності, може бути передане в заставу (іпотеку) лише за згодою усіх співвласників.

Така згода за своєю правовою природою є одностороннім правочином. Згідно із частиною першою статті 219 ЦК України в разі недодержання вимоги закону про нотаріальне посвідчення одностороннього

правочину такий правочин є нікчемним.

Разом з тим, відсутність такої згоди сама по собі не може бути підставою для визнання договору, укладеним одним із подружжя без згоди другого з подружжя, недійсним.

Пунктом 6 ст. 3 ЦК України до засад цивільного законодавства віднесено, серед іншого, добросовісність.

Відповідно до ч.2 ст. 369 ЦК України в разі вчинення одним зі співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників.

Таким чином, укладення одним з подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо суд установить, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той із подружжя, що укладає договір, не отримав згоди на це другого подружжя.

Такий правовий висновок викладений у Постанові Верховного Суду України у справі № 6-727цс16 від 07.09.2016 року.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 під час укладення договору застави надала копію свідоцтва про реєстрацію технічного засобу в якому вона зазначена як власник. Також в самому договорі ОСОБА_4 зазначила, що предмет застави належить їй на праві власності, що вона має законне право відчужувати дане майно, а також, що до предмету застави відсутні будь-які вимоги інших осіб, таким чином, суд приходить до висновку, що кредитор не знав, що майно є спільною власністю подружжя та те, що відсутня згода другого з подружжя.

Крім того, як вбачається з матеріалів справи, після передачі автомобіля у заставу він був відчужений ОСОБА_4 та перейшов у власність ОСОБА_5, а законність цього договору позивачем не оспорюється.

На підставі вищевикладеного, колегія суддів приходить до висновку, що обраний ОСОБА_3 спосіб захисту відносно своїх прав, якщо такі були порушені при укладанні договору застави, обраний без урахування вищевикладених обставин.

Таким чином, апеляційна скарга ПАТ КБ «ПриватБанк» підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції скасуванню, а позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають.

Керуючись ст.ст. 303, 307, 309 ЦПК України, колегія суддів, -

ВИРІШИЛА:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» задовольнити.

Рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 18 травня 2016 року скасувати.

ОСОБА_3 у задоволенні позовних вимог до ОСОБА_4, Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк», Публічне акціонерне товариство «Акцент-Банк» про визнання договору застави недійсним відмовити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Публічного акціонерного товариства ОСОБА_2 «ПриватБанк» судові витрати в сумі 252 грн. 34 коп.

Рішення апеляційного суду набирає законної сили з моменту його проголошення, однак може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з цього часу.

Головуючий: Куценко Т.Р.

Судді: Демченко Е.Л.

ОСОБА_7