ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
справа № 753/6658/16-ц
провадження № 2/753/4304/16
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" червня 2016 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого - судді Комаревцевої Л.В.

за участі секретаря - Борисова Б.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_2 05 квітня 2016 року звернулася до Дарницького районного суду міста Києва з позовом до Відповідача ТОВ «Житло-Сервіс» про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, мотивуючи свої вимоги тим, що у період з 14 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року працювала у ТОВ «Житло-Сервіс» юрисконсультом. Відповідач не розрахувався з Позивачем належним чином при звільненні. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2015 в цивільній справі №753/12194/15-ц було стягнуто з Відповідача на користь Позивача суму невиплаченої частини заробітної плати в розмірі 1575,00 гривень. Із врахуванням уточнень позовних вимог, позивач, просить суд стягнути з відповідача суму 74 095,00 гривень середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Також позивач просить суд стягнути з Відповідача моральну шкоду 17262 гривні, мотивуючи вимогу тим, що фактичною підставою звільнення Позивача і невиплати їй частини заробітної плати було покладення директором ТОВ «Житло-Сервіс» відповідальності за невчасно надану відповідь на скаргу. Позивач не погоджувалась брати на себе вину за невчасно надану відповідь на скаргу у зв'язку з чим її було звільнено з роботи, не виплачено законну частину заробітної плати при звільненні (1575 грн.), викликано її до Солом'янського районного суду м. Києва в якості правопорушника та загрозу сплати штрафу, тривале безробіття, перенесені моральні страждання,що виразилися в тому, що Позивач весь час дуже переживала, і з приводу свого подальшого існування, хвилювалась про загрозу штрафу, змушена була з'являтися на судові засідання та складати заперечення у адміністративній справі, що не дозволяло їй здійснювати пошук нової роботи для забезпечення свого подальшого життя. Завдану моральну шкоду обґрунтовує й тим, що з вини Відповідача було порушено та змінено її звичайне життя та звички, що в подальшому позбавило її нормального життєвого рівня та спілкування з тими, хто її оточує та близькими людьми. Вона не могла в подальшому вести повноцінне життя.

В судовому засіданні позивач підтримала збільшені позовні вимоги, з підстав, викладених в позовній заяві. Також, надала суду копії чорнобильського та пенсійного посвідчення свого батька - ОСОБА_3 серії НОМЕР_1, пенсійне посвідчення НОМЕР_2 та вказала, що коли залишилась без роботи, опинилась на утриманні свого батька - ОСОБА_3 - інваліда 2 групи з числа учасників ліквідації аварії на ЧАЕС та матері - ОСОБА_4- пенсіонерки з невеликою пенсією. У зв'язку з відкритим провадженням у Солом'янському районному суді м. Києва і необхідністю готувати пояснення у справі, а потім зверненням до Дарницького районного суду за захистом своїх порушених трудових прав і пошуком нової роботи, їй весь час не вистачало коштів, а батькам тривалий час не вистачало коштів на необхідні ліки та харчування, бо всіх залишених коштів ледь вистачало для оплати житлово-комунальних послуг. Утримання Відповідачем з її заробітної плати коштів (1575 грн.), а в подальшому виклик її до Солом'янського районного суду м. Києва в якості правопорушника, необхідність доводити свою невинуватість під загрозою сплати штрафу і тривале безробіття - змусили її звернутися до Дарницького районного суду м. Києва про стягнення з Відповідача суми заробітної плати. Зазначає, що станом на 07.06.2016 рікситуація ускладнюється тим, що Відповідач в день її звільнення і до теперішнього часу так і не провів повного розрахунку. Відповідач не виконав рішення Дарницького районного суду м. Києва про стягнення 1575 грн. іне розрахувався належним чином, продовжує тривале порушення її трудових прав на отримання законної, присудженої судом частини заробітної плати що заподіює їй ще додаткові величезні моральні страждання. Позивач зазначає, що весь час переживає, що до сих пір Відповідач не виконав Рішення суду від 19.10.2015 року про стягнення на її користь належних їй при звільненні коштів.

Невчасним розрахунком при звільненні Відповідач здійснив несплату Позивачу законної частини заробітної плати і зневажив її як особу та працівника, і при цьому після звільнення вона була вимушена брати участь у справі про адміністративне правопорушення, пов'язаної з роботою у Відповідача, у якості правопорушника, і доводити свою невинуватість, хвилюватись від загрози сплати штрафу, що порушило звичайний уклад життя і спричинили їй стрес, хвилювання та моральні страждання, принизило її честь та гідність.

Представник відповідача у судовому засіданні позов визнав частково, зазначив що вважає події та факти, якими Позивач обґрунтовує моральну шкоду, такими, що не стосуються предмету спору, співпадінням обставин із звичайними життєвими подіями та спробою позивача «підлаштувати» події, пов'язані із затримкою виплати частини заробітної плати до подій, пов'язаних з притягненням до адміністративної відповідальності. Просив у стягненні моральної шкоди відмовити в повному обсязі за наданими до суду запереченнями. Щодо суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, вважає за можливим стягнення з Відповідача 29,8% від суми основної позовної вимоги Позивача, оскільки невиплачена сума при звільненні дорівнює 29,8 відсоткам від середньої заробітної плати Позивача, яку визначив виходячи з періоду з 01.04.2015 по 28.12.2015 р. включно у сумі 14057,44 гривні.

Суд, дослідивши письмові докази, заслухавши пояснення Позивача та представника Відповідача, враховуючи обставини, які не заперечуються сторонами, прийшов до висновку у необхідності часткового задоволення позову, з наступних підстав.

Судом встановлено, що Позивач з 14 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року працювала у товаристві з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» юрисконсультом, що підтверджується копією з трудової книжки. На підставі наказу №70-к від 31.03.2015 року Позивач була звільнена згідно з п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України за угодою сторін.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2015 р. у справі №753/12194/15-ц (провадження № 2/753/6053/15), яке набрало законної сили 30.10.2015р., встановлено, що при звільненні були порушені трудові права Позивача через недодержання Відповідачем вимог трудового законодавства щодо проведення розрахунку, а саме: Відповідачем не в повному обсязі була виплачена заробітна плата при звільненні Позивача.

Відповідно ч. 3 ст. 61 Цивільного процесуального кодексу України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Таким чином, Відповідач не провів з Позивачем належним чином розрахунки та не виплатив усі належні їй при звільненні суми.

Як зазначено у п. 21 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100. Цей нормативний акт не застосовується лише тоді, коли середня заробітна плата визначається для відшкодування шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я, та призначення пенсії.

Згідно абзацу 3 п. 2 Порядку обчислення заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100, У всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата.

Такими місяцями у даному випадку є відповідно січень та лютий 2015 р.

Згідно витягів з відомостей по заробітній платі, наданих ТОВ «Житло-Сервіс»(а.с.), за січень 2015р. сума нарахованої Позивачу заробітної плати склала 5075 гривень (20 робочих днів, почасово 3500 грн. + премія міс. 1575 грн.), за лютий 2015р. нараховано заробітної плати, без лікарняних, 3806,25 гривень (15 робочих днів, почасово 2625 + премія міс.1181,25 грн.). Всього, за два останні місяці зарплата складає 8881, 25 гривень за 35 робочих днів. Сума середнього заробітку за 1 робочий день таким чином складає: 253,75 грн. (8881,25 гривень : 35 робочих днів).

При обчисленні середнього заробітку кількість днів затримки розрахунку при звільненні визначається згідно Листів Міністерства соціальної політики № 10196/0/14-14/13 вiд 09.09.2014 р. „Про розрахунок норми тривалості робочого часу" на 2015 рік та Листа Міністерства соціальної політики України від 20 липня 2015 р. N 10846/0/14-15/13 «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2016 рік».

Період затримки розрахунку при звільненні згідно заявлених позовних вимог становить з 01 квітня 2015р. по 31 травня 2016 включно.

Відповідач 28 грудня 2015р. перерахував на картковий рахунок Позивача суму 1575,00 гривень. З банківської виписки (а.с. 67 ) вбачається, що на цей же банківський рахунок перераховувалась заробітна плата і в період роботи позивача.

Для оплати невиплаченої заробітної плати застосувалася та ж сама банківська картка.

Проте, при оплаті Відповідачем згідно Рішення суду присудженої судом суми заробітної плати 1575,00 гривень, 28.12.2015 р. Відповідач здійснив дане перерахування не належним чином, і за зарахування коштів на картковий рахунок із суми 1575 гривень було знято 15,75 грн. комісії, що підтверджується випискою по рахунку ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» (а.с. 68 ).

Відповідно ч. 5 ст. 24 Закону України «Про оплату праці», за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов'язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця.

Відповідач порушив зазначені норму закону.

Сума, яку Відповідач зобов'язаний був виплатити згідно рішення Дарницького районного суду від 19.10.2015 №753/12194/15-ц є не виплаченою заробітною платою, і відповідно Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої Наказом Державного комітету статистики України 13.01.2004 №5, відноситься до заробітної плати фонду оплати праці.

Таким чином, станом на день розгляду справи, Відповідач не розрахувався з Позивачем в повному обсязі, не виконавши належним чином Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2015р. про сплату на користь Позивача всіх сум, що належали йому до оплати при звільненні.

Відповідно норм ст.ст. 116, 117 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму.

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При оспорюванні цих сум роботодавцем, сума середнього заробітку стягується, в залежності від того, на чию користь вирішено спір.

Відповідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України № 13 від 24.12.1999 р. "Про практику застосування судами законодавства про оплату праці", Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності.

У разі не проведення розрахунку у зв'язку із виникненням спору про розмір належних до виплати сум вимоги про відповідальність за затримку розрахунку підлягають задоволенню у повному обсязі, якщо спір вирішено на користь позивача або такого висновку дійде суд, що розглядає справу. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи.

Суд приходить до висновку, що доводи Відповідача про несуттєвість невиплаченої суми Позивачу при звільненні і необхідність зменшити розмір присудженої суми середнього заробітку, є недоречними, оскільки сума недоплаченої заробітної плати є істотною, складає 29,8% від середньомісячної зарплати позивача, і при цьому перевищує мінімальну заробітну плату.

При цьому, згідно ч. 2 ст. 117 КЗпП, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власника або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.

В даному випадку, спором у розумінні ст. 117 КЗпП є спір, який вже розглянуто судом у справі №753/12194/15-ц, і по якому рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 19.10.2015 р. позов було задоволено не частково, а в повному обсязі. Отже, доводи Відповідача є хибними та такими, що не узгоджуються з вищевказаними нормами закону .

Період затримки розрахунку при звільнені, в межах позовних вимог, складає з 01 квітня 2015 р. по 31 травня 2016, всього 292 робочих дня (у 2015 р.: квітень 21, травень 18, червень 20, липень 23, серпень 20, вересень 22, жовтень 22, листопад 21, грудень 23 робочих дня; у 2016 р.: січень 19, лютий 21, березень 22, квітень 21, травень 19 робочих днів).

Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.ч.1, 4 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом з тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань.

Крім того, суд вважає важливим аргумент представника відповідача, про те, що кошти в сумі 1575,00 грн. були перераховані за заявою позивача з зазначенням реквізитів та не з вини відповідача була знята банком сума 15.75 грн., натомість не може його врахувати оскільки обов`язок по виплаті заробітної плати, з обов`язковою оплатою цих послуг покладено на роботодавця, що узгоджкується з ч.5 ст. 24 Закону України "Про оплату праці".

За викладених обставин, на користь позивача підлягає стягненню сума 292 робочих дня * 253,75 гривень за 1 робочий день = 74095,00 грн., до відрахування з Позивача передбачених законодавством податків і зборів.

Відповідно ст. 237-1 Кодексу законів про працю України,відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

У даному випадку, позивач обґрунтовує моральну шкоду, як завдану з факту несплати частини заробітної плати при звільненні та з події розгляду питання про притягнення її до адміністративної відповідальності у зв'язку з роботою її у Відповідача.

Як вбачається з постанов Солом'янського районного суду м. Києва: від 27.04.2015р. у справі №760/6939/15-п та від 05.05.2015р.у справі №760/6941/15-п., судом визнано ОСОБА_2 невинуватою у правопорушенні, і вже в подальшому розглядалось питання про притягнення до відповідальності винної особи, яка визнала свою вину.

Розгляд справи про притягнення Позивача до адміністративної відповідальності здійснювалось вже після звільнення Позивача.

За сукупністю даних обставин, суд приходить до висновку, що є слушними і заслуговують на увагу доводи позивача про те, що невчасним розрахунком при звільненні відповідач завдав позивачу моральної шкоди: від свідомо позбавленої частини заробітної плати після звільнення вона була вимушена брати участь у справі про адміністративне правопорушення в якості правопорушника, і доводити свою невинуватість, хвилюватись від загрози сплати штрафу, що порушило звичайний уклад життя і спричинили їй стрес, хвилювання та моральні страждання, принизило її честь та гідність.

Проте, суд, керуючись внутрішнім переконанням, вважає за достатньо визначити розмір моральної шкоди, яку необхідно стягнути на користь позивача у 5000 гривень.

Доводи Відповідача про те, що невчасний розрахунок при звільненні викликаний помилкою, спростовується листом за підписом генерального директора від 23.07.2015 № 971, що свідчить про існуючу на той момент свідому правову позицію Відповідача не виплачувати дану суму.

Правові позиції Позивача відповідають правовим позиціям, викладеним у Постановах Верховного Суду України від 29.01.2014 р. № 6-144цс13, від 22.01.2014 р. № 6-159цс13, та від 14.11.2012 р. № 6-126цс.

Виходячи з зазначеного, керуючись ст. 43 Конституції України, ст.ст. 116, 117, 237-1 Кодексу законів про працю України, ст.ст. 1, 3, 15, 212, 213 ЦПК, ст. 1, 2, 24 Закону України „Про оплату праці», ст. ст.ст.3,4,5,11, 10, 11, 15,16, 59, 60, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,суд -

в ирішив :

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» про стягнення суми середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, відшкодування моральної шкоди - задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» на користь ОСОБА_2 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.04.2015 по 31.05.2016 (292 робочих днів) в сумі 74 095.00 грн. (сімдесят чотири тисячі 95 гривень 00 копійок), моральну шкоду в сумі 5000 (п'ять тисяч гривень 00 копійок), всього 79 095.00 (сімдесят дев'ять тисяч дев'яносто п'ять гривень копійок)

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Житло-Сервіс» на користь державни витрати по сплаті судового збору в сумі 790.95 (сімсот дев'яносто гривень 95 копійок).

В задоволенні решти позовних вимог - відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва через Дарницький районний суд м. Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя: Комаревцева Л.В.