З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
"02" червня 2016 р. м. Жмеринка
Жмеринський міськрайонний суд Вінницької області
в складі головуючого судді Шепеля К.А.,
за участі секретаря Бондар С.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 сільська рада Жмеринського району) про визнання особи втратившою право користування житлом, -
Представник позивача в судове засідання не з'явився. Надіслав заяву, в якій позовні вимоги підтримав повністю та просив розглянути справу без його участі. Не заперечував щодо винесення заочного рішення у разі неявки відповідача у судове засідання.
Відповідач ні в попереднє, ні в судове засідання не з'явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання.
Суд відповідно до ст.ст.169, 224 ЦПК України виніс ухвалу про заочний розгляд справи.
Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, подав заяву, в якій зазначив, що відповідач знаситься зареєстрованим за адресою ІНФОРМАЦІЯ_1, однак з 2006 року не проживає. Судове засідання просив провести у відсутність представника сільської ради, а позовні вимоги задовольнити.
Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до такого.
Відповідно до копії свідоцтва про одруження, позивач 26 лютого 1970 року уклала шлюб з ОСОБА_5 (а.с.7), який помер 02 травня 2012 року в с. Чернятин Жмеринського району (а.с.8).
Відповідно до копії свідоцтва про народження, позивач є матір'ю ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9).
Згідно з довідкою виконкому ОСОБА_4 сільської ради від 04 травня 2012 року позивач з ОСОБА_5, який помер 02 травня 2012 року, проживали разом на день смерті останнього та вели спільне господарство (а.с.10).
Згідно з довідкою ОСОБА_4 сільської ради від 21 березня 2016 року, позивач вступила у фактичне володіння та управління майном померлого ОСОБА_5 (а.с.12).
Відповідно до довідки ОСОБА_4 сільської ради від 21 березня 2016 року №355 ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_3 дійсно зареєстрований ІНФОРМАЦІЯ_4, однак з 2006 року не проживає (а.с.13).
Згідно з копією свідоцтва про розірвання шлюбу 15 червня 2011 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_7 було розірвано (а.с.17).
Оцінюючи вищеперераховані докази відповідно до вимог ст.212 ЦПК України, суд у відповідності із ст.ст.58, 59 ЦПК України вважає їх належними і допустимими, оскільки вони містять інформацію щодо предмета доказування та одержані у встановленому законом порядку.
Відповідно до ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Згідно з ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Відповідно до ч.1 ст.383 цього ж Кодексу власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб.
За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Перераховані вище норми цивільного законодавства дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.
Відповідно до ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.
Виходячи з того, що даний Закон є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, то положення ст.7 Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.
Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства.
Згідно зі ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться у судовому порядку.
Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Враховуючи, що позивач є фактичним власником спірного житлового будинку, проживання та реєстрація відповідача в ньому перешкоджає реалізації права власності та розпорядження ним, то відповідача слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням .
На підставі вищенаведеного суд вважає, що позов підставний і підлягаючий задоволенню.
Відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати позивача у розмірі 551,20 грн. судового збору підтверджені відповідною квитанцією (а.с.1) і підлягають стягненню з відповідача на її користь.
Керуючись ст.ст. 209, 212, 213, 214, 215 ЦПК України, на підставі ст.ст. 169, 224, 225, 226 ЦПК України, ст.ст.16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України, ст.72 ЖК України, ст. 7 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні", суд
Позов ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 до ОСОБА_3 (третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_4 сільська рада Жмеринського району) про визнання особи втратившою право користування житлом задовольнити повністю.
Визнати ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_5, зареєстрованого ІНФОРМАЦІЯ_6, таким, що втратив право користування житловим будинком №27 по вул. Жовтнева в с. Чернятин Жмеринського району.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 551 (п'ятсот п'ятдесят одна) грн. 20 коп..
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом десяти днів з дня отримання його копії.
На рішення може бути подана апеляція позивачем до Апеляційного суду Вінницької області на протязі десяти днів з дня його проголошення через Жмеринський міськрайонний суд.
Головуючий К.Шепель