Справа № 359/3712/16-ц
Провадження № 2/359/1466/2016
08 червня 2016 року Бориспільський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючогосудді - Саган В.М.,
при секретарі- Степаненко А.О.,
розглянувши в відкритому судовому засіданні в місті Борисполі цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей
В квітні 2016 року представник позивача ОСОБА_4, який діє в інтересах ОСОБА_2, звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_3, в якому зазначив, що позивач перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 17.07.1999 року. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина, ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1, доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2 та доньку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3, які мешкають разом з ОСОБА_2 У квітні місяці 2015 року, через наявність розбіжностей в питаннях правильного відношення до сімейних цінностей, пріоритету матеріального над духовним, через наявність у відповідача ОСОБА_3 легковажного ставлення до шлюбу та відсутністю відповідальності за подальше життя родини, в тому числі за належне виховання дітей, фактичні шлюбні стосунки між позивачем та відповідачем були припинені, також відповідачка не цікавилася життям дітей і їй було байдуже на них. У зв'язку з чим у жовтні місяці 2015 року ОСОБА_2 з дітьми переїхав в інше житло, що мало позитивний вплив на дітей, вони перестали бути весь час емоційно збудженими, проявляють цікавість до навчання.
Крім того, позивач зазначив, що внаслідок таких взаємовідносин в родині утрачено необхідне почуття взаємоповаги та любові. Розпад сім ї перетворився у реальність і для подальшого відновлення нормальних стосунків відсутні будь-які перспективи, оскільки відповідачка весь час зайнята в своєму «однобічному» житті, не маючи інтересу ні до дітей, ні до оточуючого її середовища. Позивач з дітьми неодноразово намагався допомогти їй вийти з такого стану, але всі спроби були марними, оскільки відповідачка самостійно цього не хоче, а її власне життя турбує її більш за все. Також, зазначив, що їхня родина існує лише формально, у зв'язку з чим збереження шлюбу суперечить не тільки інтересам сторін, а також і інтересам дітей, які не тільки не отримують від матері належного виконання її батьківських обов'язків, уваги та турботи, а ще можуть опинитися під психологічним тиском та впливом її неправильних переконань, що негативно формує їх як особистостей і те що проти примирення він категорично заперечує, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде шкодити нормальному вихованню дітей. А тому просив розірвати шлюб та визначити місце проживання неповнолітніх дітей разом з батьком ОСОБА_2
Представник позивача в судове засідання не з'явився, через канцелярію суду надав заяву, в якій повідомив, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, та просить суд позовні вимоги задовольнити.
Відповідач в судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлений належним чином, відповідно до ст..74 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив, , заяви про розгляд справи за його відсутності та заперечень щодо позову не надходило, а тому суд прийняв рішення про заочний розгляд відповідно до ст.ст. 224, 225 ЦПК України, оскільки представник позивача проти такого порядку не заперечував.
Суд, дослідивши матеріали справи, знаходить, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступних підстав.
В судовому засіданні встановлено, що 17 липня 1999 року міським відділом РАГС м.Харкова, був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за № 368. Прізвище відповідача після одруження - « ОСОБА_3».( а.с.15).
Від цього шлюбу подружжя має дітей: дочку ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_4, доньку ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_5 та сина ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_6.( а.с.16-18).
Діти проживають разом з батьком, ОСОБА_2, за адресою: АДРЕСА_1, що підтверджується відповідним актом обстеження матеріально-побутових умов сім»ї. ( а.с.20).
Сторони припинили шлюбні відносини, спільного господарства не ведуть, проживають окремо. Подальше збереження шлюбу не відповідає інтересам сторін. Примирення між сторонами не можливе.
Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка.
Відповідно до ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість.
Згідно із положеннями ст.ст. 110-112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення.
Статтею 16 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року передбачено, що чоловіки і жінки користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання.
Згідно зі ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно.
Позивачем зазначено, що спільне вирішення з відповідачем питання виховання дітей, а зокрема їх проживання є неможливим, так як остання уникає з ним спілкування і проявляє байдужість до сімейних відносин.
Пунктом 24 Постанови Пленум Верховного Суду Українивід 12 червня 1998 року № 16 «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сім'юУкраїни» передбачено, що вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо (в тому числі в одній квартирі), про те, з ким із них і хто саме з дітей залишається, суд виходячи із рівності прав та обов'язків батька й матері щодо своїх дітей повинен постановити рішення, яке відповідало б інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків виявляє більшу увагу до дітей і турботу про них, їхній вік і прихильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, маючи на увазі, що перевага в матеріально-побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дітей.
Згідно ч.2 ст. 141 Сімейного Кодексу України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.
Відповідно ч. 1-4, ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Відповідно до вимог ст. 161 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
З матеріалів справи судом також встановлено, що відповідач постійного доходу не має, в той час як, позивач має постійне місце роботи, характеризується позитивно та забезпечує належні умови проживання для дітей (а.с. 21,22)
Згідно ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікованаУкраїною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно із статтями 11 і 14 Закону України«Про охорону дитинства» - кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року і в якій враховано норми Декларації прав дитини -20.11.1959 р. - преамбула) задекларовано, що Держави - учасниці забезпечують те, що дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.
За таких обставин, суд знаходить, що подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, і при таких обставинах шлюб сторін доцільно розірвати, та для забезпечення інтересів дітей визначити їх місце проживання разом з батьком.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст.104, ст.105, 110, 112, 141, 150, 157, 161 Сімейного кодексу України, ст.ст. 8, 10, 11, 60,169, 212, 215, 224-226 ЦПК України , суд -
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_3, зареєстрований 17 липня 1999 року міським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Харкова, актовий запис № 368.
Визначити місце проживання неповнолітнього сина ОСОБА_5, неповнолітньої доньки ОСОБА_6 та неповнолітньої доньки ОСОБА_7 разом з батьком ОСОБА_2.
Шлюб вважати припиненим у день набрання чинності рішення суду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 10 днів з дня отримання його копії.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем до апеляційного суду Київської області в загальному порядку.
Заочне рішення може бути оскаржено позивачем до апеляційного суду Київської області через Бориспільський міськрайонний суд Київської області шляхом подання апеляційної скарги в 10-денний строк з дня проголошення рішення.
Суддя В.М.Саган