АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД М. КИЄВА
Доповідач - Пікуль А.А.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2016 року. Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду міста Києва в складі:

головуючого Пікуль А.А.

суддів Гаращенка Д.Р.

НевідомоїТ.О.

секретар Ільченко В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Публічного акціонерного товариства "Креді Агріколь Банк" про визнання недійсними кредитного договору,-

в с т а н о в и л а:

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 30 травня 2016 року за спливом позовної давності відмовлено у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ПАТ "Креді Агріколь Банк" про визнання недійсними кредитного договору.

Не погодившись з рішенням суду, ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, що призвело до постановлення незаконного та необґрунтованого рішення, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі (а.с.59-64).

В суд апеляційної інстанції сторона позивача не з'явилась двічі, про місце та час апеляційного розгляду повідомлена належним чином, про що свідчить завірене штемпелем поштового відділення та підписом начальника відділення зв'язку зворотне повідомлення про вручення судової повістки представнику позивача, ОСОБА_5, 16 листопада 2016 року (а.с.86).

Суд ухвалив розглядати справу у відсутність позивача, відхиливши клопотання ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи, викладене у заяві від 18 листопада 2016 року (а.с.87), оскільки поважність причин його неявки у судове засідання (участь у розгляді іншої справи) не підтверджена відповідними доказами, а відповідно до положень ч.2 ст. 305 ЦПК неявка сторони, належним чином повідомленої про час і місце розгляду справи, не перешкоджає апеляційному розглядові справи.

Заслухавши доповідь судді Пікуль А.А., пояснення представника відповідача, Бендюги І.А., який заперечував проти задоволення апеляційної скарги, з'ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу слід відхилити з таких підстав.

При ухваленні рішення суд першої інстанції вважав встановленими наступні обставини.

5 травня 2008 року між ОСОБА_3 та АТ "Індустріально-Експортний Банк", правонаступником якого є ПАТ "Креді Агріколь Банк", було укладено кредитний договір №77/08-Ф, за умовами якого банк зобов'язався надати позивачу грошові кошти у розмірі 147 000 доларів США зі сплатою 12,80% річних строком до 4 травня 2018 року.

ОСОБА_3 взяв на себе зобов'язання повернути грошові кошти та сплатити узгоджені сторонами проценти за користування кредитом відповідно до умов договору.

Перед укладанням кредитного договору, ОСОБА_3 було надано та ознайомлено з необхідною інформацією у вигляді Додатку №2 до договору, який є його невід'ємною частино. Зазначена обставина не заперечувалась представником позивача.

Судом встановлено, що надані позивачу документи не містять усієї інформації по кредитному договору, яка передбачена ст.11 Закону України "Про захист прав споживачів".

Банк станом на момент укладання спірного кредитного договору з ОСОБА_3 мав усі необхідні документи для видачі кредиту у доларах США.

Оскільки представник ПАТ "Креді АгрікольБанк" просив застосувати наслідки пропущення встановленого законом строку для звернення до суду за захистом свої прав, зважаючи на дату укладення спірного кредитного договору - 5 травня 2008 року, та звернення до суду з позовом у січні 2016 року, суд першої інстанції дійшов висновку про сплив позовної давності за вимогою позивача та відмовив у позові з даної підстави.

Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених судом першої інстанції письмових доказів суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що висновки районного суду щодо наявності підстав для відмови у задоволенні позовних вимог за спливом позовної давності відповідають обставинам справи та положенням матеріального закону.

Доводи апеляційної скарги позивача стосуються наявності порушеного права ОСОБА_3 при укладенні оспорюваного ним договору.

Однак, ці доводи не можуть бути прийняті апеляційним судом у якості підстав для скасування оскаржуваного рішення, оскільки підставою для відмови у позові стала не встановлена судом відсутність порушення права, а сплив позовної давності, про застосування якої заявлено відповідачем.

За своїм змістом апеляційна скарга є повторенням змісту позовної заяви (а.с.2-6) і не містить обґрунтування в чому полягає незаконність і (або) необґрунтованість оскаржуваного рішення. Доводів на спростування висновків районного суду про наявність правових підстав для застосування позовної давності у даному спорі апеляційна скарга позивача не містить.

Водночас, районним судом у контексті обставин даної справи правильно застосовано до спірних правовідносин положення глави 19 ЦК України, якими урегульовано позовну давність.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

У даному випадку моментом вчинення оспорюваного договору є 5 травня 2008 року.

Згідно з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України № 6-152цс14 від 29.10.2014, для правильного застосування частини 1 статті 261 ЦК України при визначенні початку перебігу позовної давності має значення не тільки безпосередня обізнаність особи про порушення її прав, а і об'єктивна можливість цієї особи знати про обставини порушення її прав.

Ураховуючи зміст та обставини укладення оспорюваного кредитного договору при уважному ознайомленні із його текстом в момент та безпосередньо після його укладення ОСОБА_3 мав об'єктивну можливість знати про обставини порушення його прав.

Однак, діючи на власний розсуд, позивач не скористався цією об'єктивною можливістю та виконував умови договору, з позовом про визнання кредитного договору недійсним звернувся майже через вісім років після його укладення.

Ураховуючи наведене, подана відповідачем заява про застосування позовної давності у спорі обґрунтовано задоволена районним судом.

Враховуючи викладене, апеляційний суд приходить до висновку про те, що судом першої інстанції дана належна оцінка доводам сторін у сукупності з наданими сторонами доказами, висновки суду відповідають обставинам справи, доводи, викладені у апеляційній скарзі, не спростовують їх, тому підстав для скасування оскаржуваного рішення немає.

Керуючись ст.303, 307-308, 313-315 ЦПК України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 відхилити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 30 травня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту її проголошення, може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий: А.А. Пікуль

Судді: Д.Р. Гаращенко

Т.О. Невідома