Справа № 442/1343/15-ц
УХВАЛА

СУДОВОГО ЗАСІДАННЯ

24.11.2016 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі:

головуючого судді: Коваля Р.Г.

з участю секретаря: Бучок М.Л.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду справу за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за не використану відпустку, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Дрогобицького міськрайонного суду перебуває вищезгадана цивільна справа.

23.11.2016 року позивач подала суду заяву про відвід головуючого у даній справі ОСОБА_3 в обгрунтування якої посилається на те, що 03 листопада 2016 року на імя голови комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя нею була подана скарга щодо неналежної поведінки головуючого судді по справі № 442/1343/15 -ц, ОСОБА_3, в якій вона просила притягнути суддю до дисциплінарної відповідальності. Оскільки нею була подана скарга на суддю Коваля Р.Г., то вважає, що суддя буде розглядати дану справу з упередженим ставлення до неї, тобто судом при розгляді даної справи не буде здійснюватись правосуддя на засадах рівності перед законом і судом, що в подальшому призведе до ухвалення несправедливого рішення.

Позивач та її представники в судове засідання не зявились не повідомили суд про причини своєї неявки.

Представники відповідача ОСОБА_4, ОСОБА_5 заперечили щодо заявленого відводу головуючому у даній справі, вказали, що жодним чином норми процесуального права суддею не порушувались, заява подана з метою затягнути розгляд даної цивільної справи, вважають її безпідставною.

Заслухавши думку осіб, які беруть участь у даній справі, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 20 ЦПК України суддя не може брати участі в розгляді справи і підлягає відводу у разі, якщо є обставини, які викликають сумнів у його обєктивності та неупередженості.

Відповідно до ч. 2, 3 ст. 23 ЦПК України за наявності підстав, зазначених у ст. 20-22 цього Кодексу, судді може бути заявлено відвід особами, які беруть участь у справі.

У п.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 2, ч. 1 ст. 3 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», закріплено принцип, за яким кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи безстороннім судом.

Наявність безсторонності визначається в тому числі і тим, чи забезпечує суд умови, за яких були б неможливі сумніви у його безсторонності (рішення Європейського суду з прав людини в справі Білуха проти України від 09.11.2006 року).

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини, існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатися на підставі субєктивного критерію, в контексті якого слід враховувати особисті переконання та поведінку певного судді, що означає необхідність встановити, чи мав суддя у певній справі будь-яку особисту зацікавленість або упередженість, а також на підставі обєктивного критерію, в контексті якого необхідно встановити, чи забезпечував суд і, серед інших аспектів, його склад, достатні гарантії аби виключити будь-які обґрунтовані сумніви щодо його безсторонності (рішення у справі «Фей проти Австрії» від 24 лютого 1993 року, і рішення «Ветштайн проти Швейцарії» заява № 33958/96, п. 42,). Таким чином, у кожній окремій справі слід вирішувати, чи мають стосунки, що розглядаються, таку природу та ступінь, що свідчать про небезсторонність суду (рішення у справі «Пуллар проти Сполученого Королівства», від 10 червня 1996 року, п. 38).

Стосовно обєктивного критерію Європейський суд рекомендує визначити, чи існували переконливі факти, які б могли свідчити про його безсторонність. Це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним же є те, чи можна вважати такі побоювання обєктивно обґрунтованими (рішення у справі «Ветштайн проти Швейцарії» п. 44; та рішення у справі «Ферантелі та Сантанжело проти Італії» від 7 серпня 1996 poку, п. 58).

З матеріалів даної справи вбачається, що заява про відвід головуючому у даній справі позивачем подане вже в друге. Ухвалою суду від 24.10.2016 року було відмовлено в задоволенні заяви позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого у даній справі, що на думку суду стало підставою для її звернення із скаргою до голови комітету Верховної Ради України з питань правової політики та правосуддя щодо неналежної поведінки головуючого судді.

Розглянувши заяву про відвід судді, заслухавши думку учасників процесу, які зявилися у судове засідання, суд, незважаючи на те, що підстави, наведені у заяві про відвід судді, не знаходять свого підтвердження, однак з метою об'єктивного і найбільш повного розгляду справи, а також для забезпечення права позивача, відповідача на розгляд справи безстороннім і незалежним складом суду і відсутності будь-яких сумнівів щодо упередженості суду, вважає за необхідне задоволити дану заяву.

Керуючись ст. ст. 20, 21, 23, 24, 209-210 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про відвід судді Ковалю Роману Григоровичу у справі за позовом ОСОБА_1 до фізичної особи підприємця ОСОБА_2 про стягнення компенсації за не використану відпустку, стягнення заборгованості по заробітній платі та відшкодування моральної шкоди задовольнити, а справу передати до канцелярії суду для проведення повторного автоматичного розподілу справи у встановленому порядку ЦПК України для розгляду іншим суддею.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Р.Г.Коваль