у х в а л а

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 травня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючогоКузнєцова В.О.
суддів:Ізмайлової Т.Л., Мостової Г.І.,Леванчука А.О., Наумчука М.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_6, ОСОБА_7, третя особа - служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м. Дніпропетровську ради, про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення, за касаційною скаргою Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У квітні 2012 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_6, ОСОБА_7про звернення стягнення на предмет іпотеки та виселення.

Вимоги за позовом обгрунтовував тим, що 13 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_6 були укладені кредитна угода та договір про видачу траншу, згідно з якими ОСОБА_6 надано кредит у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 15 % на рік строком до 15 серпня 2011 року.

Для забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_6, 13 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1.

Оскільки ОСОБА_6 погашення заборгованості за кредитом у встановленні договором строки не здійснював, у нього виникла заборгованість, яка станом на 23 грудня 209 року становить 16 407,41 доларів США. Посилаючись на викладене, позивач просив у рахунок погашення вказаної заборгованості звернути стягнення на предмет іпотеки, виселити ОСОБА_7 та інших осіб, які зареєстровані в спірному будинку, зі зняттям з реєстраційного обліку.

Справа розглядалась судами неодноразово.

Останнім Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року, в задоволенні позовних вимог відмовлено.

У касаційній скарзі ПАТ «КБ«ПриватБанк», просить скасувати судові рішення першої та апеляційної інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені у скарзі доводи, колегія суддів дійшла висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції з висновком якого погодився апеляційний суд, виходив із того, що розмір заборгованості за кредитним договором, який становить 16 407,41 доларів США, є неспівмірним з вартістю предмета іпотеки, яка становить на час розгляду справи 1 546 635,00 грн. Крім того, предметом іпотеки є житловий будинок, який використовується для проживання відповідачів та неповнолітньої дитини та є єдиним житлом для їх проживання.

Колегія суддів не може погодитися з таким висновком апеляційного суду з наступних підстав.

Судами встановлено, що 13 серпня 2007 року між ОСОБА_6 та Закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк», правонаступником якого є ПАТ «КБ «ПриватБанк», укладено кредитну угоду та договір про видачу траншу, згідно з умовами яких ОСОБА_6 отримав кредит у розмірі 30 000 доларів США зі сплатою 15 % річних на суму залишку заборгованості за кредитом строком до 15 серпня 2011 року.

В забезпечення виконання зобов'язань за кредитною угодою та договором про видачу траншу 13 серпня 2007 року між банком та ОСОБА_7 укладено договір іпотеки, згідно з яким остання передала в іпотеку банку нерухоме майно - житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований на земельній ділянці площею 0,2 га, за адресою: АДРЕСА_1.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_6 належним чином зобов'язання за кредитним договором не виконував, станом на 23 грудня 2009 року виникла заборгованість у розмірі 16 407 доларів 41 цент США.

Відповідно до ст. 526 ЦК Українизобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання.

За змістом ч. 1 ст. 33 Закону України «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Пунктом 41 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» роз'яснено, що при вирішенні спору про звернення стягнення на предмет іпотеки суд має дати оцінку співмірності суми заборгованості за кредитом та вартості іпотечного майна, якщо допущене боржником або іпотекодавцем, якщо він є відмінним від боржника, порушення основного зобов'язання чи іпотечного договору не завдає збитків іпотекодержателю і не змінює обсяг його прав. Оскільки вказане положення закону є оціночним, то суд має належним чином його мотивувати, співставити обставини зі змістом цього поняття, визначитись, чи не суперечить його застосування загальному змісту та призначенню права, яким урегульовано конкретні відносини (зокрема, про право на першочергове задоволення вимог за рахунок предмета застави), та врахувати загальні засади цивільного законодавства - справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 частини першої статті 3 ЦК України).

Вирішуючи даний спір, суди попередніх інстанцій, на порушення ч. 4 ст. 338 ЦПК України, не врахували висновки і мотиви, викладені в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 листопада 2014 року, у зв'язку з чим не звернули уваги на те, що боржник не виконав зобов'язання за кредитним договором, не погасив основний борг, нараховані проценти, неустойку за кредитним договором, а також на те, що строк дії кредитного договору закінчився 15 серпня 2011 року, але зобов'язання залишається невиконаним до цього часу і заборгованість зростає, а тому не з'ясували, який розмір заборгованості за кредитним договором становить станом на час розгляду справи, у зв'язку з чим дійшли до передчасного висновку щодо відмови в задоволенні позовних вимог.

Крім того, суд апеляційної інстанції, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції та залишаючи його без змін, зазначав також про те, що предметом іпотеки є житловий будинок, який є єдиним житлом відповідачів та неповнолітньої дитини, однак не звернув уваги на те, що іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, а тому з урахуванням положень ст. ст. 39, 40 Закону України «Про іпотеку» відповідачів не може бути виселено з нього без надання іншого житла.

Ураховуючи те, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, судами першої та апеляційної інстанцій не встановлені, судові рішення першої та апеляційної інстанцій не відповідають вимогам ст. 213 ЦПК України щодо законності й обґрунтованості, що в силу ст. 338 ЦПК України є підставою для їх скасування з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» задовольнити частково.

Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 15 липня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 08 жовтня 2015 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий В.О. Кузнєцов
Судді: Т.Л. Ізмайлова А.О. Леванчук Г.І. Мостова М.І. Наумчук