Дата документу 25.05.2016
Справа № 320/1919/16-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 травня 2016 року м. Мелітополь

Мелітопольський міськрайонний суд Запорізької області у складі:

головуючого - судді Колодіної Л.В.,

при секретарі - Арифовій Л.А.,

за участю:

представника позивача ОСОБА_1,

відповідачки ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Мелітополі цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача заборгованість за договором позики у зв'язку з тим, що відповідач не виконує обов'язки по поверненню коштів згідно договору позики від 06.11.2015 року, в разі чого виникла заборгованість в сумі 3 816 грн. 00 коп.. Крім того, просить стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору в розмірі 551 грн. 20 коп..

В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву позивача, просив її задовольнити в повному обсязі та пояснив, що відповідачка помилково склала розписку від 08.11.2015 року на імя ПП ОСОБА_3, оскільки гроші в борг давала фізична особа ОСОБА_3.

Відповідачка позов не визнала в повному обсязі та пояснила, що договір позики вона складала на приватного підприємця ОСОБА_3, власника магазина «Піраміда», в якому вона працювала продавцем. Гроші в сумі 3 816 грн. вона не брала у позивача. За велику недостачу грошей в касі, позивач наказав їй скласти відповідну розписку.

Суд, заслухав пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, дослідивши зібрані по справі докази, вважає, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити в повному обсязі з наступних підстав.

Судом встановлено, що 06 листопада 2015 року відповідачка ОСОБА_2 склала боргову розписку на імя ПП ОСОБА_3, за умовами якої ОСОБА_2 взяла гроші в борг в розмірі 3 816 грн. 00 коп. та зобовязується повернути на протязі листопада 2015 року /а.с.5/.

Згідно до вимог ст. 525, 526, 530, 623 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до чинного законодавства, одностороння відмова від зобовязань не допускається. Кредитор має право вимагати виконання зобовязання в будь-який час, а боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати задані цим збитки.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж саму суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до ч.2 ст. 1047 ЦК України зазначає, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно до вимог ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика, надана за договором безпроцентної позики, може бути повернена позичальником достроково, якщо інше не встановлено договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Згідно Правового висновку Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.

При цьому аналіз норм чинного законодавства (зокрема п.п.6,7 ст. 4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», ст.ст. 553,1046 ЦК України) дає підстави для висновку, що окремі послуги, які відносяться до фінансових послуг (наприклад, надання коштів у позику, поручительства) можуть надаватися не тільки фінансовими установами, які є учасниками ринку з надання фінансових послуг або юридичними особами, які за своїм правовим статусом не є фінансовими установами, але і фізичними особами, які не є суб'єктами підприємницької діяльності.

Відповідно до ст. 218 ЦК України, недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна із сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним.

Згідно ст. 547 ЦК України, правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання вчиняється у письмовій формі. Правочин щодо забезпечення виконання зобов'язання, вчинений із недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Відповідно до ч.1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

На підставі вищевикладеного та аналізуючи зміст розписки від 06.11.2015 року, суд приходить до висновку про те, що правовідносини склалися між ПП ОСОБА_3 та відповідачкою, а не між позивачем ОСОБА_3 як фізичною особою. Крім того, вказана розписка не свідчить про факт передачі грошових коштів (не містить дати передачі грошей та кому були передані гроші), як це передбачено Правовим висновком Верховного Суду України у спорі про стягнення боргу за договором позики № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року.

Таким чином на підставі викладеного, суд вважає необхідним в задоволенні позову ОСОБА_3 відмовити в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 10, 60, 88, 212, 214, 215, 218, 223 ЦПК України, ст.ст. 207, 218, 525-527, 530, 610, 611, 625-626, 1046-1049, 1050 ЦК України, суд

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості по договору позики відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення може бути подано до апеляційного суду Запорізької області через Мелітопольський міськрайонний суд протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: Л.В. Колодіна