АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________
Провадження № 22ц/790/5781/16 Головуючий 1 інст.
Категорія: Спори про спадкове право Доповідач Міненкова Н.О.
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Харківської області в складі:

головуючого: Міненкової Н.О.

суддів: Кругової С.С.

ОСОБА_2

за участю секретаря: Лашакової Д.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року у справі за позовом ОСОБА_4, ОСОБА_5 до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини, визнання права власності на частку квартири в порядку спадкування за законом, -

в с т а н о в и л а:

У грудні 2015 року позивачі звернулись до суду з позовом, в якому просили - встановити факт постійного проживання ОСОБА_4 і ОСОБА_5 разом зі спадкодавцем ОСОБА_6 на час відкриття спадщини 03 квітня 2012 року та визнати за ОСОБА_4 і ОСОБА_5 право власності на частку квартири АДРЕСА_1 - по 1/6 частці за кожним в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, померлої 03 квітня 2012 року.

В обґрунтування заявлених позовних вимог посилались на наступне: 03 квітня 2012 року померла ОСОБА_6. На час смерті вона була зареєстрована за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_1, але постійно проживала за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із своїм чоловіком ОСОБА_4 (шлюб був зареєстрований 14.09.1991 року) та з сином ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_3. ОСОБА_6 належала на праві спільної сумісної власності в результаті приватизації 1/3 частина квартира № 100 по вулиці Краснодарській в м. Харкові. Право власності на вказану квартиру зареєстровано в КП «ХМБТІ» за ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.03.1999 року УКМта ПЦ(в) ПДЖФ, р.8- 99-165182. Після її смерті відкрилась спадщина, що складалась з частки вищезазначеної квартири.

Спадкоємцями першої черги після її смерті є позивачі по справі, та мати ОСОБА_8. Відповідно позовної заяви, позивачі вказали, що з моменту реєстрації шлюбу та до самої смерті ОСОБА_6, вони проживали разом з нею у квартирі № 130 по пр.. Гагаріна,176 корп. 3, проживають там і досі. Але, з огляду на певну сукупність обєктивних причин, померла не зареєструвала своє місце проживання за цією адресою. Позивач ОСОБА_4 звертався до 12-ї ХДНК з заявою про прийняття спадщини, але нотаріус відмовився видавати свідоцтво про право на спадщину, мотивуючи відмову неможливістю встановити факт спільного проживання зі спадкодавцем та пропуском строку для прийняття спадщини, та їм було рекомендовано звернутись до суду.

Представник позивачів ОСОБА_9 зазначив, що факт проживання померлої Гур`євої Л.В. за адресою: АДРЕСА_2, підтверджується поясненнями свідків, фактом шлюбу з позивачем, а також наданою до матеріалів справи копією листа з Харківської міської лікарні № 13, відповідно до якої з 1999-2010 рік у вище зазначеній медичній установі, була заведена амбулаторна картка із зазначенням адреси: АДРЕСА_2.

Відповідач ОСОБА_3, його представник ОСОБА_10, заперечували проти позовних вимог, надали письмові заперечення. Так, відповідач зазначив, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 09.03.1999 року, спірна квартира, належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_8, ОСОБА_6 та ОСОБА_3. Право власності на квартиру зареєстровано у встановленому законом порядку. 03.04.2012 року померла ОСОБА_6, що підтверджується свідоцтвом про смерть. Зі смертю ОСОБА_11 відкрилася спадщина у вигляді 1/3 частини спірної квартири. Після померлої ОСОБА_11 залишилися спадкоємці за законом першої черги: чоловік ОСОБА_4, син - ОСОБА_5, та мати ОСОБА_8. Спадкодавець ОСОБА_11 померла 03.04.2012 року, тому передбачений законом шестимісячний строк для подання до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини або про відмову від спадку закінчився 03.10.2012 року. Після смерті ОСОБА_11 ніхто зі спадкоємців не звернувся до нотаріальної контори у встановлений законом строк з заявою про прийняття спадщини або про відмову від спадку. Разом з тим, мати померлої ОСОБА_11 ОСОБА_8 прийняла спадщину за законом, оскільки постійно проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. 15.04.2012 року померла мати ОСОБА_6, після смерті якої залишився спадкоємець ОСОБА_3, відповідач у цій справі, та який прийняв спадщину після померлої матері, оскільки постійно проживав зі спадкодавцем ОСОБА_8 на час відкриття спадщини та мав заповіт.

Відповідач зазначив, що позивачі не подали своєчасно, протягом шести місяців, заяви до нотаріальної контори, тому не можуть претендувати на спадщину. Також, не знайшло свого підтвердження факт проживання померлої разом з позивачами, оскільки у неї була реєстрація по вул. Краснодарській, б. 179, кв. 100, та факт її проживання за вказаною адресою підтвердили свідки. Також, відповідач та його представник вказали, що місцем відкриття спадщини є останнє місце реєстрації спадкодавця.

Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_5 задоволено, встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_4 разом з дружиною ОСОБА_6, яка померла 03 квітня 2012 року, в період з 14 вересня 1991 року по день смерті, 03 квітня 2012 року.

Встановлено факт сумісного проживання ОСОБА_5 разом з матірю ОСОБА_6, яка померла 03 квітня 2012 року, за період з 28 квітня 1992 року по день смерті, 03 квітня 2012 року.

Визнано за ОСОБА_4 та ОСОБА_5 право власності на 1/6 частину квартири № 100 по вул. Краснодарській, б. 179 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_6, яка померла 03 квітня 2012 року.

Вирішено питання про судові витрати.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_3 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить, скасувати рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову. Здійснити розподіл судових витрат.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду є не законним, упередженим та необґрунтованим, оскільки судом не повно зясовано обставини справи, недоведені обставини, що мають значення для справи, висновки суду викладені у рішенні не відповідають дійсним обставинам справи, та порушенні норми матеріального та процесуального права. Дана необєктивна оцінка показам свідків.

Відповідно до ч.1 ст.303 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції.

Вислухавши доповідь судді - доповідача, пояснення сторін по справі, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судовим розглядом встановлено, що квартира АДРЕСА_3 на праві спільної сумісної власності зареєстрована за ОСОБА_8, ОСОБА_6, ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 09.03.1999 року УКМтаП Ц(в)ПДЖФ, р. 8-99-165182.

ОСОБА_6 померла 04 квітня 2012 року (свідоцтво про смерть від 04.04.2012 року, серії І-ВЛ, № 349401).

Позивач ОСОБА_4 та померла ОСОБА_6 перебували у зареєстрованому шлюбу, який був зареєстрований 14 вересня 1991 року. (свідоцтво про укладення шлюбу від 14.09.1991 року, серії ІV ВЛ № 259022).

Позивач ОСОБА_5, який народився 28 квітня 1992 року, є сином померлої ОСОБА_6 (свідоцтво про народження від 30 травня 1992 року, серії V-ВЛ № 373628).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина 1/3 частину квартири АДРЕСА_4. Спадкоємцями першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦК України були ОСОБА_4 - чоловік, ОСОБА_5 - син, та ОСОБА_8 - мати.

Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописку в квартирі 130, в будинку 176 еорп.3 по проспекту Гагаріна в м. Харкові зареєстровані батьки позивача ОСОБА_4 ОСОБА_12, ОСОБА_13, а також позивачі ОСОБА_4, ОСОБА_5 Квартира складається з чотирьох кімнат. ( а.с.10 ).

Згідно постанови про відмову в порушенні кримінальної справи смерть ОСОБА_14 настала внаслідок отруєння етиловим спиртом в квартирі 130 по проспекту Гагаріна в м. Харкові ( а.с. 139).

Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців , який починається з часу відкриття спадщини.

Згідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, він не заявив про відмову від неї.

За нормою статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Судом було встановлено, що позивач ОСОБА_4 після спливу трьох років звернувся з заявою до нотаріуса про прийнття спадщини, але нотаріус йому відмовив з тих підстав, що спадкодавець була зареєстрована за іншою адресою, а не за місцем проживання спадкодавця та у зв'язку із спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

Задовольняючи позовні вимоги про встановлення факту проживання на час відкриття спадщини зі спадкоємцем суд першої інстанції послався на пояснення свідків та письмову відповідь КП «Харківська міська клінічна лікарня № 13» від 10.12.2015 року за № 2310, з якої вбачається, що ОСОБА_8 (дошлюбне прізвище) ОСОБА_15 обслуговувалася в вищезазначеній лікарні за своїм місцем проживання: ІНФОРМАЦІЯ_4. в період з 1991 року по 2010 рік.

Також суд першої інстанції зазначив, що свідки ОСОБА_16, ОСОБА_17, ОСОБА_18, які є сусідами позивачів підтвердили той факт, що померла ОСОБА_6 є їх сусідкою, та постійно мешкала разом з чоловіком та сином АДРЕСА_5.

В суді першої інстанції також були допитанні свідки з боку відповідача ОСОБА_19, ОСОБА_20, ОСОБА_21, ОСОБА_22, ОСОБА_23, ОСОБА_24, ОСОБА_25, ОСОБА_26, ОСОБА_27 І які також. підтвердили той факт, що часто бачили померлу ОСОБА_6 безпосередньо до смерті вдома в квартирі № 100 по вул. Краснодарській, б. 179 у домашньому одязі, а також той факт, що вона там готувала їжу, що свідчило не про тимчасове перебування в квартирі. Також свідки зазначали, що їм відомо про погані стосунки у родині ОСОБА_6.

Оцінюючи показання свідків з боку відповідача суд першої інстанції зазначив в судовому рішенні, що свідки не мешкали разом з родиною ОСОБА_8 або ОСОБА_6, тому їх свідчення не можуть бути визнані допустимими з точку зору доведеності факту припинення шлюбних відносин ОСОБА_6 та ОСОБА_4, та встановлення факту їх окремого проживання.

Між тим, суд дав позитивну оцінку поясненням свідків ОСОБА_16, який проживає в квартирі 30 корпуса 6 будинку 176 по пр. Гагаріна ( проживає в іншому будинку і не був сусідом, свідок ОСОБА_17 зазначив, що він зареєстрований за іншою адресою у своїй доньки на ХТЗ, свідок ОСОБА_28 мешкає в кв.29 корп. 7 будинку 176 в м. Харкові і також не є сусідом позивачів, свідок ОСОБА_18 зазначав, що не зареєстрований в квартирі 139, корпус 3, будинку 176, але проживає там . Факт його проживання за даною адресою не підтверджено наявними доказами. Тобто усі ці свідки підтверджували факт проживання померлої в квартирі 130, корпус 3 по пр. Гагаріна в м. Харкові, зазначали, що щоденно бачили її за адресою реєстрації позивачів, але як вбачається , сусідами останньої вони не були.

З іншого боку, свідки які були допитані за ініціативою відповідача майже усі є його сусідами, або близькими друзями, мешкають в будинку, 179 по вул. Краснодарській, були присутні на похоронах померлої, які відбувалися за місцем її реєстрації.

Ніхто із свідків не заперечував того факту, що померла ходила до чоловіка із сином, бо любила сина, а з чоловіком у неї були складні відносини. В квартирі чоловіка проживають також його батьки, а тому після того як у померлої з чоловіком часто стали відбуватися сварки вона стала жити у квартирі за місцем реєстрації в кімнаті разом з матірю, де вона мала належну їй на праві спільної власності частку і де була зареєстрована.

Судова колегія критично відноситься до доказу, який було надано позивачами на підтвердження проживання померлої в квартирі 130 кор.3 по пр. Гагаріна, а саме інформацію Харківської міської клінічної лікарні №-13 №-2310 від 10.12.2015 року в якій зазначено, що ОСОБА_6 обслуговувалась у цьому закладі з 1999 року по 2010 рік.

Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Згідно з п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року за 3-7 « Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне місце проживання особи із спадкодавцем на час відкриття спадщини ні підтверджено відповідними документами, у звязку з чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного поживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. Для встановлення факту прийняття спадщини в порядку ч.3 ст. 1268 ЦК України юридичне значення має місце відкриття спадщини відповідно до правил ч.3 ст. 1221 ЦК, тобто останнє місце проживання спадкодавця; факт постійного проживання встановлюється виключно щодо спадкоємця та не може своїм наслідком мати зміну місця проживання померлого спадкодавця та, відповідно, місця відкриття спадщини; звернення до суду із позовом про встановлення факту постійного проживання із померлим спадкодавцем в першу чергу має бути зумовлено відмовою нотаріуса в оформленні спадщини.

В пункті 1.12 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №-296/5 від 22.02.2012 року зазначено що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 ЦКУ. Фізична особа може мати декілька місць проживання, у цьому разі місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця.

На підтвердження позовних вимог представником позивачів були надані ксерокопії договорів за надання послуг інтернету за 2007 рік, квитанцію про сплату послуг інтернету, поштові декларації 2008 рік, копії рахунків фактур 2009 рік, флюорографічне дослідження 2012 рік та постанову від 05.04. 2012 року про відмову в порушені кримінальної справи, на які немає посилання в судовому рішенні, але судова колегія досліджуючи ці докази вважає, що вони не підтверджують постійне поживання померлою саме за адресою реєстрації позивачів, так як зазначені документи відносяться до обставин які мали місце у 2007 2011 роках, а не на час відкриття спадщини. ( а.с. 129 139).

Крім того, з матеріалів справи вбачається, що з заявою про прийняття спадщини до нотаріуса звертався лише ОСОБА_4І, ОСОБА_5 до нотаріуса не звертався,між тим, суд розглянув позов про встановлення факту та про визнання права власності не зясувавши того, що ОСОБА_5 не зясувавши це питання, що протирічить Закону України «Про нотаріат» та пунктам 23,24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №-7 «Про судову практику в справах про спадкування» ., якими встановлено, що у разі якщо відсутність умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це є підставою для відмови в позові.

Судова колегія на підставі викладеного вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню .

Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частин позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. У звязку з чим судові витрати понесені відповідачем при сплаті судового збору до суду апеляційної інстанції в сумі 606 грн. 11 коп. підлягають віднесенню за рахунок позивачів у рівних частках.

Крім того, ухвалою апеляційного суду Харківської області від 29.08.2016 року було відстрочено сплату судового збору ОСОБА_3 до розгляду його апеляційної скарги.

Враховуючи положення ст.. 88 ЦПК України недоплачена сума судового збору, сплату якого було відстрочено підлягає стягненню з позивачів в дохід держави.

в и р і ш и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Фрунзенського районного суду м. Харкова від 26 липня 2016 року скасувати.

Відмовити ОСОБА_4, ОСОБА_5 в позові до ОСОБА_3 про встановлення факту постійного проживання із спадкоємцем на час відкриття спадщини, визнанні права власності на частку кватири в порядку спадкування за законом.

Стягнути з ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судові витрати, які були сплачені при подачі апеляційної скарги в сум 606 грн. 11 коп.(шістсот шість грн.. 11 коп.) в рівних частках.

Стягнути ОСОБА_4, ОСОБА_5 на користь держави судовий збір в сумі 4109,81 грн.(чотири тисячі сто девять грн. 81 коп) за подачу апеляційної скарги в рівних частках.

Рішення набирає законної сили після його проголошення та може бути оскаржено протягом двадцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий - Н.О. Міненкова

Судді - С.С. Кругова

ОСОБА_2