Справа № 308/9536/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 квітня 2016 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в особі:

головуючого судді Леміш О.М.

при секретарі Химинець О.Я.

за участю позивача ОСОБА_1, її представника ОСОБА_2

відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди. Свій позов позивачка мотивувала тим, що 1 серпня 2015 року її близькі та друзі при зустрічах з нею починали розпитувати про те, що сталось - так як в мережі Інтернет громадянкою ОСОБА_4 поширються наклепи та неправдива інформація про працівників міліції та неї особисто як фізичної особи підприємця в галузі нерухомості.

Після отримання таких даних ОСОБА_1А дійсно зайшла в мережу Інтернет і прочитала на сайті «Фейсбук» статтю відповідачки ОСОБА_4 під назвою «Осторожно! Мошенники Украйна!!» .

Називаючи прізвище позивачки та її чоловіка в зазначеній публікації відповідачка звинувачує та ображає їх чим порушує вимоги ст. 94, 277 ЦК України.

Окрім того , позивачка зазначила, що два відповідачка рази називає її прізвище в зазначеній публікації звинувачуючи в шахрайстві та незаконному отриманні «ніби-то» 1-2% від вартості квартири, 300-500 доларів».

Поширена неправдива стосовно позивачки інформація відповідачкою підтверджується ще й її письмовими заявами в усі правоохоронні органи для того, щоб уникнути відповідальності за свої дійсно шахрайські дії: відповідачка ніде не працює, а тому з метою «легкого шляху заробляння грошей» виступає в ролі продавця квартири яку «продає зразу - чи по черзі різним покупцям» - отримуючи від кожного покупця по 1 тисячі Доларів США завдатку. Через обумовлений час по давно «відпрацьованій схемі» відповідачка робить покупця винним у невиконанні вимог попереднього Договору - і не повертає завдаток. Тобто, відповідачка є самою реальною шахрайкою і з цього приводу в судовому засіданні під присягою нададуть свідчення нотаріуси та обмануті покупці.

У відповідачки відсутні будь-які належні докази, якими б розповсюджена нею недостовірна та наклепницька інформація в мережі інтернет - підтверджувалась чи засвідчувалась. Голослівні публікації відповідачки не є належними доказами, які б підтверджували факт шахрайства в роботі та діях позивачки.

Таким чином ОСОБА_1А просила суд скасувати недостовірну інформацію та заборонити відповідачці поширювати неправдиву інформацію.

Окрім наведеного позивачка зазначила, що вищевказаними неправомірними діями відповідачки їй також заподіяно моральну шкоду, а тому вона просила суд стягнути в її користь 27000 грн. та 300 грн. за судовий збір.

В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги наведені у позові підтримали та просили суд такі задовільнити.

Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечила , просила суд відмовити в його задоволенні.

Суд, заслухавши позицію учасників процесу , дослідивши матеріали справи, оцінивши належність та допустимість кожного доказу, приходить до висновку, що позов із наведених у ньому мотивів не є обґрунтований і до задоволення не підлягає з таких підстав.

Так, у судовому засіданні встановлено, що обгрунтовуючи позовні вимоги позивачка посилається на те, що 1 серпня 2015 року її близькі та друзі при зустрічах з нею починали розпитувати про те, що сталось - так як в мережі Інтернет громадянкою ОСОБА_4 поширються наклепи та неправдива інформація про працівників міліції та неї особисто як фізичної особи підприємця в галузі нерухомості.

Після отримання таких даних ОСОБА_1А дійсно зайшла в мережу Інтернет і прочитала на сайті «Фейсбук» статтю відповідачки ОСОБА_4 під назвою «Осторожно! Мошенники Украйна!!» .

Називаючи прізвище позивачки та її чоловіка в зазначеній публікації відповідачка звинувачує та ображає їх чим порушує вимоги ст. 94, 277 ЦК України.

Окрім того , позивачка зазначила, що два відповідачка рази називає її прізвище в зазначеній публікації звинувачуючи в шахрайстві та незаконному отриманні «ніби-то» 1-2% від вартості квартири, 300-500 доларів».

Поширена неправдива стосовно позивачки інформація відповідачкою підтверджується ще й її письмовими заявами в усі правоохоронні органи для того, щоб уникнути відповідальності за свої дійсно шахрайські дії.

Конституція України визнає честь і гідність людини найвищою соціальною цінністю, а також право кожного на повагу до його гідності (статті 3, 28).

Відповідно до статей 94, 277 ЦК України фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Статями 97, 299 ЦК України закріплено право кожного на повагу до його гідності, честі та своєї ділової репутації. Гідність, честь та ділова репутація фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі, а також про захист своєї ділової репутації.

Відповідно до роз'яснень даних Пленумом Верховного Суду України у своїй Постанові № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту.

Пунктом 15 вказаної вище Постанови визначено, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайта, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві (пункт 2 частини другої статті 119 ЦПК). Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайта - вільним, належним відповідачем є власник веб-сайта, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації.

Згідно ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом.

Проте, позивач та його представник не прийняли до уваги вищевказані вимоги законодавства та не скористались своїм правом щодо заміни неналежного відповідача та залучення до участі в справі співвідповідача.

У разі пред'явлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов предявлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст. 33 ЦПК України).

З аналізу вказаної норми вбачається, що якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову.

Окрім наведеного , що стосується твердження позвача щодо розповсюдження відповідачкою неправдивої інформації відповідачкою шляхом її звернення до правоохоронних органів, слід зазначити .

Відповідно до постановіи Пленуму Верховного Суду України від 26 грудня 1997 року ( n0024700-97 ) зазначається, що за змістом статті 7 Цивільного кодексу ( 1540-06 ) "звернення громадянина до правоохоронних органів про захист своїх прав від неправомірних дій інших осіб, у тому числі показання свідка під час попереднього слідства, не може вважатись поширенням неправдивих відомостей".

Згідно зі ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

Ст. 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а відповідно до ч.2 ст.59 цього ж Кодексу обставини справи, які за законом мають бути підтверджені засобами доказування, не можуть бути підтверджені іншими засобами доказування.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2009 року передбачено, що відповідно до принципу безпосередності судового розгляду рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в тому судовому засіданні, в якому ухвалюється рішення.

Враховуючи вищенаведене, суд приходить до переконання, що ОСОБА_1А не надано суду належних та достатніх доказів в обгрунтування її позову , а подані нею докази- роздруківки з інтернету не надають можливості та достатніх підстав суду прийти до висновку , що саме відповідачка розповсджувала неправдиву інформацію відносно позивачки. Таким чином , оскільки суд не вбачає що відповідачка порушила немайнові права позивача, що тягне за собою відсутність заподіяної моральної шкоди , приходить до висновку, що в задоволенні позовної заяви слід відмовити.

Керуючись ст. ст. 4, 5, 14, 60, 81, 88, 208, 209, 212-215, 294 ЦПК України, суд ,-

Р І Ш И В :

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування завданої моральної шкоди відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Розяснити сторонам, що вони мають право ознайомитись з повним рішенням суду через пять днів після проголошення вступної та резолютивної частини рішення.

Суддя: Леміш О.М.