Справа № 369/7426/15-ц
Провадження № 2/369/78/16
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 лютого 2016 року Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Усатова Д.Д.,
при секретарі Кузьменко П.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на спадкове майно та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом , -
У липні 2015 року позивач ОСОБА_1 звернулася з цим позовом до суду, посилаючись на те, що зі ОСОБА_4 вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1986 року.
Вони проживали як чоловік і жінка однією сім'єю без шлюбу у будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет.
Протягом 1987 року за спільні кошти ОСОБА_1 та ОСОБА_4 облаштували газопостачання до будинку.
15 лютого 1989 року наказом № 20 по колгоспу «Тарасівський» було виділено 0,10 га за адресою: АДРЕСА_1 для узаконення самовільного будівництва будинку.
04 серпня 1994 року Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_4, зареєстроване в книзі № 1 за реєстраційним № 275.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане виконкомом Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 жовтня 2012 року, серія НОМЕР_2, актовий запис - № 53
Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.
У встановлений законом строк позивач звернулась до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та просила видати свідоцтво на право власності на ? частину житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1.
Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2013 року за № 669/02-31 позивачу відмовлено у видачі свідоцтва, оскільки нею не надано документ, що встановлює факт реєстрації шлюбу з ОСОБА_4.
Протягом розгляду справи позивач уточнювала позовні вимоги, остаточно просила суд ухвалити рішення, яким встановити факт проживання однією сім»єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_5 та визнати за нею право власності на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею - 48,9 кв.м., житловою - 35,0 кв.м., з надвірними будівлями та спорудами.
В грудні 2015 року відповідач ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом посилаючись на те, що вона є дочкою ОСОБА_4 та спадкоємцем першої черги після його смерті.
Після смерті батька позивачки за зустрічним позовом відкрилась спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.
У встановлений законом строк вона звернулася до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2013 року за № 669/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва.
Посилаючись на вищевикладене та норми закону позивач за зустрічним позовом просила суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_4.
В судове засідання позивач за первісним позовом ОСОБА_1 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зустрічний позов визнала просила його задовольнити.
В судове засідання позивач за зустрічним позовом відповідач за первісним ОСОБА_2 не з'явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена, просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти задоволення первісного позову не заперечувала.
Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з»явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась, причини неявки суду невідомі.
Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.
Суд, перевіривши матеріали справи, та зібранні в ній докази знаходить, що первісний та зустрічний позов підлягає задоволенню з таких підстав.
У ст. 3 ЦК України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства є: 1) неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; 2) неприпустимість позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом; 3) свобода договору; 4) свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; 5) судовий захист цивільного права та інтересу; 6) справедливість, добросовісність та розумність.
Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
У відповідності до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п'ятої статті 13 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Виходячи з вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
У ст. 355 ЦК України визначено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом.
Згідно з ч. 4 ст. 368 ЦК України майно набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї є їхньою спільною сумісною власністю.
За правилами ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Згідно п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 зі ОСОБА_4 перебувала у фактичних шлюбних відносинах з 1986 року.
Вони проживали як чоловік і жінка однією сім'єю без шлюбу у належному ОСОБА_4 житловому будинку АДРЕСА_1, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, який дозволив їм завершити розпочате будівництво та почати оформлення необхідних для його узаконення документів. Добудувавши 2 кімнати ОСОБА_1 та ОСОБА_4 звернулися до Ірпінського районного виробничого управління газового господарства з проханням виготовити проект для газопостачання будинку. 22 квітня 1986 року вони отримали проект на підключення будинку до газової мережі. Протягом 1987 року з спільні кошти облаштували газопостачання до будинку, встановивши котел та внутрішнє опалення.
04 серпня 1994 року Тарасівською сільською радою Києво-Святошинського району Київської області видано свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 на ім»я ОСОБА_4, зареєстроване в книзі № 1 за реєстраційним № 275.
Позивач за первісним позовом зазначає, що протягом всього сімейного життя вона приймала матеріальну участь у будівництві будинку та в подальшому його облаштуванні. Значна частина її заробітної плати витрачена на ремонтні роботи в будинку, які проводились кожних 5-6 років. Як одна сім»я ОСОБА_1 та ОСОБА_4 витрачали кошти на спільний відпочинок та оздоровлення. Разом святкували усі родинні свята.
Відповідно до ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення. а також інших підстав, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.
Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі ст. 74 CК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними, на майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, котрі не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Пунктом 6 Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім'ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв'язках. Обов'язковою умовою для визнання їх членами сім'ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.
У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню.
Статтею 234 ЦПК України визначена можливість встановлення у судовому порядку фактів, що мають юридичне значення, тобто таких, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб.
Виходячи зі змісту ч. 6 ст. 235 ЦПК України, у разі наявності спору про право справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, повинні розглядатись у позовному провадженні.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 та ст. 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
З урахуванням проаналізованих правових норм в розрізі встановлених обставин у справі суд приходить до наступних висновків.
Факт шлюбних відносин між сторонами у період з 1986 року є встановленим, так як даний факт обґрунтовується наявними у справі письмовими доказами.
Оскільки спірний житловий будинок був набутий сторонами під час фактичних шлюбних відносин, то він є спільною сумісною власністю, і позивачці має належати на праві власності ? частина даного будинку.
В судовому засіданні встановлено, що від спільного проживання у ОСОБА_1 та ОСОБА_4 народилась донька ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області від 12.04.2013 р. (повторно) серія НОМЕР_3, актовий запис № - 13.
ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, видане виконкомом Тарасівської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області від 18 жовтня 2012 року, серія НОМЕР_2, актовий запис - № 53
Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_6 відкрилася спадщина на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1.
Як вбачається з матеріалів спадкової справи за № 6/2013 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 р. ОСОБА_4 спадкоємцем за законом першої черги є його донька ОСОБА_2.
У встановлений законом строк вона звернулася до Києво-Святошинської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини та просила видати свідоцтво про право на спадщину за законом.
Постановою державного нотаріуса Києво-Святошинської державної нотаріальної контори від 10 жовтня 2013 року за № 669/02-31 ОСОБА_2 відмовлено у видачі свідоцтва.
Відповідно до ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини іще припинилися внаслідок його смерті.
За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
П. 10 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008р. №7 "Про судову практику у справах про спадкування" визначено, що відповідно до статті 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).
Відповідно до ст.1261 ЦК Україниу першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачати за життя спадкодавця та народжені після його смерті,той з подружжя,який його пережив та батьки.
Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність задоволення як первісного так і зустрічного позову.
Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст.13, 41 Конституції України, ст.ст. 328,1216,1223,1261,1296, ЦК України, ст.ст. 3, 60, 74 СК України, Рішенням Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року „Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя " Керуючись ст. ст. 15, 16, 1218, 1264, 1268, 1296 ЦК України, ст. ст. 3, 10, 60, 61, 88, 209, 212-215, 218 ЦПК України,-
Первісний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, визнання права власності на спадкове майно - задовольнити.
Зустрічний позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про визнання права власності у порядку спадкування за законом - задовольнити.
Встановити факт проживання однією сім'єю ОСОБА_1 з ОСОБА_4, померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Визнати за ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1) право власності на ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, загальною площею 49,8 кв.м.,житлової 35,0 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами.
Визнати за ОСОБА_2 право власності на ? частину житлового будинку з відповідними господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: АДРЕСА_1, у порядку спадкування за законом, після смерті батька ОСОБА_4, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 року.
Рішення суду може бути оскаржено до Апеляційного суду Київської області через Києво-Святошинський протягом десяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача поданою протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Суддя Д.Д.Усатов