Справа № 569/8868/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 лютого 2016 року Рівненський міський суд

в особі головуючого судді Головчака М.М.,

при секретарі Панасюк О.М.,

з участю представника позивачки ОСОБА_1, ОСОБА_2,

представника ТзОВ "Видавництво

"Навчальна книга-Богдан" ОСОБА_3,

представника КП «Рівнекнига» ОСОБА_4,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Рівне цивільну справу за позовом ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Навчальна книга-Богдан", комунального підприємства "Рівнекнига" Рівненської обласної ради про заборону вчиняти дії, стягнення компенсації за порушення авторського права,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_5 звернулась в суд із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Начальна книга-Богдан",комунального підприємства "Рівнекнига" Рівненської обласної ради про заборону вчиняти дії,що порушують її авторське право,а саме використовувати літературно-художній персонаж "Капітошка" без дозволу, стягнення компенсації за порушення авторського права у розмірі 20 мінімальних заробітних плат в сумі 24 360 грн. 00 коп.

В обгрунтування позовних вимог вказувала, що у 1979 році вона створила літературний твір „Капітошка. У 1980 році літературно-художній образ „Капітошка було вперше оприлюднено в анімаційному фільмі з однойменною назвою „Капитошка (рос.) „Капітошка (укр.), а у 1989 - твір „Повертайся Капітошка українською та російською мовами. Вказані анімаційні фільми були створені на кіностудії „Київнаукфільм. Притому навіть у титрах автором сценарію анімаційних фільмів „Капитошка (рос.)/ „Капітошка (укр.) та „Поветайся Капітошка вказано її. Окрім того станом на дату подання позовної заяви цей факт є загальновідомим, а тому не потребує додаткового доказування. Відповідно до чинного на час створення анімаційного фільму законодавства (ст. 483 ЦК УРСР) авторське право на кінофільм належало підприємству, яке здійснило зйомку, а авторові сценарію, художнику постановникові та авторам інших творів, які увійшли складовою частиною у фільм, належало авторське право кожному на свій твір. Таким чином, авторські (майнові) права на фільм належать кіностудії «Укранімафільм» (правонаступник кіностудії «Київнаукфільм»), а їй належать авторське немайнове право та виключні майнові права на літературний твір та його оригінальну назву: „Капитошка(рос.) та „Капітошка (укр.). Вона користуючись своїм правом на реєстрацію авторського права зареєструвала свої авторські права у Державному департаменті інтелектуальної власності і отримала свідоцтво від 11 травня 2004 року № 9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір КАПІТОШКА. 07 квітня 2014 року вона отримала свідоцтво № 54433 про реєстрацію авторського права на твір Персонаж Капітошка. Літературний твір «Капітошка» та його персонаж є відомими творами в Україні і даний факт є загальновідомим. Видавництво «Навчальна книга-Богдан» повідомило її на претензію про наявність права від гр.ОСОБА_6 на використання персонажу «Капітошка». Однак дозволу від неї як співавтора літературно-художнього персонажа «Капітошка» не отримували. Авторську винагороду за використання персонажу вона не отримувала,чим порушено її авторські права. Літературно-художній персонаж «Капітошка» створений у співавторстві її та ОСОБА_6 та є частиною твору «Капітошка»,що може використовуватися самостійно,а отже підлягає захисту як твір відповідно до ст.ст.9,11,50,52 Закону України "Про авторське право і суміжні права". Вказує, що дозволу на використання персонажа «Капітошка» вона не надавала, хоча необхідність такого дозволу (ліцензії) прямо передбачена Законом. З посиланням на Конституцію України,ст.437,440,443 Цивільного кодексу України,Закон України " Про авторське право і суміжні права",просила позов задовольнити, заборонити ТзОВ "Видавництво "Навчальна книга-Богдан", комунальному підприємству "Рівнекнига" Рівненської обласної ради вчиняти дії,що порушують її авторське право,а саме використовувати літературно-художній персонаж "Капітошка" без її дозволу, стягнути з ТзОВ "Видавництво "Навчальна книга-Богдан" компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 20 мінімальних заробітних плат в сумі 24 360 грн. 00 коп. та витрати по сплаті судового збору.

В подальшому ОСОБА_5 збільшила розмір позовних вимог. Вказувала, що оскільки до Висновку експертизи об»єктів інтелектуальної власності Львівського НДІСЕ №3799 від 30 листопада 2015 року : «Упущена вигода, яку ОСОБА_5 як правовласник літературного твору «Капітошка» отримала б,якби її право не було порушено в результаті незаконного використання твору (літературного персонажу) «Капітошка» на обкладинці зошита «Цікаво грамота» видавництво ТзОВ «Навчальна книга-Богдан» складає 412 441 грн.», просить стягнути з ТзОВ "Видавництво "Навчальна книга-Богдан" компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 299 мінімальних заробітних плат в сумі 412 022 грн. 00 коп.

В судовому засіданні ОСОБА_5 та її представник адвокат ОСОБА_7 збільшені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити.

Представник ТзОВ "Видавництво "Навчальна книга-Богдан" ОСОБА_3 позов не визнав. Вказав,що гр.ОСОБА_6 є єдиним автором художнього твору та має право одноосібно розпоряджатися майновими правами на художнє зображення персонажу «Капітошка». Вимоги ОСОБА_5 є безпідставними та такими, що до задоволення не підлягають. Окрім того просить стягнути з ОСОБА_5 сплачені товариством судові витрати в сумі 9715 грн. 02 коп.,а саме 7000 грн. - витрати на правову допомогу,630 грн. 78 коп. - витрати,пов"язані з явкою до суду, 2000 грн. - витрати,пов"язані із проведенням рецензії на судову експертизу,84 грн. 24 коп. - витрати,пов"язані із відправлення телефонограми.

Представник КП «Рівнекнига» ОСОБА_4 просив у задоволенні позову відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,дослідивши матеріали справи,суд приходить до висновку,що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.

Частиною 1 статті 41 Конституції України передбачено право кожного володіти, користуватися і розпоряджатися результатами своєї інтелектуальної та творчої діяльності.

Згідно з частиною 1 статті 54 Конституції, громадянам гарантується свобода літературної, художньої, наукової творчості, захист інтелектуальної власності, їхніх авторських прав, моральних і матеріальних інтересів, що виникають у зв'язку з різними видами інтелектуальної діяльності.

Відповідно до частини 2 статті 54 Конституції, кожен громадянин має право на результати своєї інтелектуальної, творчої діяльності; ніхто не може використовувати або поширювати їх без його згоди, за винятками, встановленими законом.

Відповідно ст. 437 ЦК України, ч. 2 ст. 11 Закону України «Про авторське право і суміжні права», авторське право на твір виникає внаслідок факту його створення. Для виникнення і здійснення авторського права не вимагається реєстрація твору чи будь-яке інше спеціальне його оформлення, а також виконання будь-яких інших формальностей.

Частиною ч. 5 ст.11 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначено, що суб'єкт авторського права для засвідчення авторства (авторського права) на оприлюднений чи не оприлюднений твір, факту і дати опублікування твору чи договорів, які стосуються права автора на твір, у будь-який час протягом строку охорони авторського права може зареєструвати своє авторське право у відповідних державних реєстрах.

Відповідно до ст. ст. 433, 440, 441, 442, 443 ЦК України, ст. 15 Закону України «Про авторське право і суміжні права», об'єктами авторського права є літературні та художні твори. Майновими правами інтелектуальної власності на твір є: право на використання твору; виключне право дозволяти використання твору; право перешкоджати неправомірному використанню твору, в тому числі забороняти таке використання; інші майнові права інтелектуальної власності, встановлені законом.

Майнові права на твір належать його авторові, якщо інше не встановлено договором чи законом.

Використанням твору є його: опублікування (випуск у світ); відтворення будь-яким способом та у будь-якій формі; продаж, передання в найм (оренду); імпорт його примірників, примірників його перекладів, переробок тощо, а також інші дії, встановлені законом.

Використання твору здійснюється лише за згодою автора, крім випадків правомірного використання твору без такої згоди, встановлених цим Кодексом та іншим законом.

Статею 9 Закону України «Про авторське право і суміжні права» встановлено, що частина твору, яка може використовуватися самостійно, у тому числі й оригінальна назва твору, розглядається як твір і охороняється відповідно до цього Закону.

Також, згідно зі ст. 15 вказаного Закону, до майнових прав автора (чи іншої особи, яка має авторське право) належать виключне право на використання твору; виключне право на дозвіл або заборону використання твору іншими особами.

Стаття 1 Закону України «Про авторське право і суміжні права» визначає, що виключне право - майнове право особи, яка має щодо твору, виконання, постановки, передачі організації мовлення, фонограми чи відеограми авторське право і (або) суміжні права, на використання цих об'єктів авторського права і (або) суміжних прав лише нею і на видачу лише цією особою дозволу чи заборону їх використання іншим особам у межах строку, встановленого цим Законом; розповсюдження об'єктів авторського права - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці.

Відповідно до п.46 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 04 червня 2013 року, під контрафактними примірниками твору, фонограми, відеограми, програм організацій мовлення розуміються примірники об'єктів авторського права і (або) суміжних прав, які виготовлені, відтворені, опубліковані і (або) розповсюджені з порушенням авторського права і (або) суміжних прав (особистих немайнових і (або) майнових), у тому числі примірники захищених в Україні зазначених об'єктів, що ввозяться на митну територію України без згоди автора чи іншого суб'єкта авторського права і (або) суміжних прав, зокрема з країн, у яких ці об'єкти ніколи не охоронялися або перестали охоронятися.

Відповідно до п.44 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 04 червня 2013 року, пункту "б" статті 50 Закону N 3792-XII (3792-12) розповсюдження контрафактних примірників творів (у тому числі комп'ютерних програм і баз даних), фонограм, відеограм і програм організацій мовлення є порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту. Особа, яка розповсюджує об'єкти авторського права і (або) суміжних прав без дозволу суб'єкта такого права, несе відповідальність за порушення виключних прав на цей твір і в тому випадку, коли контрафактну продукцію нею отримано за договорами з третіми особами.

Відповідно до п. 11 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 04.06.2010 року, належним відповідачем у справі про захист авторського права і (або) суміжних прав є особа, яка своїми діями порушила особисті немайнові чи майнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав.

За змістом статті 50 Закону порушенням авторського права і (або) суміжних прав, що дає підстави для судового захисту, є: вчинення будь-якою особою дій, які порушують особисті немайнові права суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав, визначені статтями 14 і 38 цього Закону, та їх майнові права, визначені статтями 15, 39, 40 і 41 цього Закону, з урахуванням передбачених статтями 21-25, 42 і 43 цього Закону обмежень майнових прав.

Згідно зі ст. 51 Закону, захист особистих немайнових і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав здійснюється в порядку, встановленому адміністративним, цивільним і кримінальним законодавством.

Судом встановлено, що позивачка є автором літературного твору «Капітошка» і автором твору літератури «Персонаж «Капітошка» («Капі» та/або «Тошка») та їй належать особисті немайнові та майнові авторські права на цей твір та персонаж, що стверджується свідоцтвом від 11 травня 2004 року за №9967 про державну реєстрацію авторського права на літературний твір «Капітошка» та свідоцтвом від 07 квітня 2014 року 54433 про реєстрацію авторського права на твір.

Оригінальність та самостійність назви твору "Капітошка"/«Капитошка» підтверджують наступні документи:

-Висновок експерта № 934 Львівського НДІСЕ експертизи обєктів інтелектуальної власності у цивільній справі № 569/23223/13-ц від 26 березня 2014 року;

-Висновок експерта № 24/14 судової експертизи об'єктів інтелектуальної власності у господарській справі № 918/2018/13 від 24.04.2014;

-Висновок експерта № 69/14 за результатами проведення судової експертизи у цивільній справі № 569/3649/14-ц від 15 липня 2014 року;

-Звіт про науково-дослідну роботу з вивчення специфіки іменування літературного персонажа «Капітошка» (за його авторства Н. ОСОБА_5) та його можливих похідних варіацій у російській та українських мовах.

-Звіт «Вивчення рівня обізнаності споживачів України про бренд «Капітошка» Національного університету «Острозька академія».

Як вбачається із ліцензійного договору про надання виключної ліцензії на використання твору від 03 вересня 2015 року,підписаного між ОСОБА_5 та ТзОВ «Спіко», ОСОБА_5 належить виключні майнові права на літературний твір «Капітошка» та його оригінальну назву.

Згідно із Законом України «Про авторське право і суміжні права», розповсюдження об'єктів авторського права і (або) суміжних прав - будь-яка дія, за допомогою якої об'єкти авторського права і (або) суміжних прав безпосередньо чи опосередковано пропонуються публіці, в тому числі доведення цих об'єктів до відома публіки таким чином, що її представники можуть здійснити доступ до цих об'єктів з будь-якого місця і в будь-який час за власним вибором.

Відповідно до роз»яснень п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав» від 4 червня 2010 року № 5, майнова відповідальність за порушення авторського права і (або) суміжних прав настає за наявності певних, установлених законом, умов: факту протиправної поведінки особи (наприклад, вчинення дій, передбачених статтями 50 та 52 Закону N 3792-XII), шкоди, завданої суб'єкту авторського права і (або) суміжних прав; причинно-наслідкового зв'язку між завданою шкодою та протиправною поведінкою особи; вини особи, яка завдала шкоди.

Так, позивач повинен довести факт наявності в нього авторського права і (або) суміжних прав, факт порушення його прав відповідачем або загрозу такому порушенню, розмір шкоди (за винятком вимоги виплати компенсації), якщо вона завдана, та причинно-наслідковий зв'язок між завданою шкодою і діями відповідача. При цьому суду слід виходити із наявності матеріально-правової презумпції авторства (частина перша статті 435 ЦК, стаття 11 Закону N 3792-XII).

Відповідач, який заперечує проти позову, зобов'язаний довести виконання вимог Закону N3792-XII при використанні ним об'єкту авторського права і (або) суміжних прав, а також спростувати передбачену цивільним законодавством презумпцію винного завдання шкоди (статті 614 та 1166 ЦК).

З огляду на положення Закону та роз'яснення зазначеної постанови Пленуму, виконання вимог Закону при використанні ним об'єкту авторського права зобов'язаний довести відповідач.

Як вбачається із висновку №3798 судової експертизи об»єктів інтелектуальної власності,складеного 26 листопада 2015 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, наявне зображення вигаданого персонажу у формі округлої краплі (на обкладинці зошита «Цікава грамота» видавництва ТОВ «Видавництво «Навчальна книга-Богдан») утворене шляхом використання літературного персонажу «Капітошка»,як самостійної частини складеного об»єкту, - художньо-літературного персонажу «Капітошка».

Використання літературного персонажу «Капітошка» однойменного літературного персонажу ОСОБА_5 на обкладинці зошита «Цікава грамота» видавництва ТОВ «Видавництво «Навчальна книга-Богдан» відбулося у спосіб відтворення та його переробки.

Згідно висновку №3799 судової експертизи об»єктів інтелектуальної власності,складеного 30 листопада 2015 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз, упущена вигода, яку ОСОБА_5 як правовласник літературного твору «Капітошка» отримала б,якби її право не було порушено в результаті незаконного використання твору (літературного персонажу) «Капітошка» на обкладинці зошита «Цікаво грамота» видавництво ТзОВ «Навчальна книга-Богдан» складає 412 441 грн.

Згідно наказу Міністерства юстиції України від 08 жовтня 1998 року №53/5 Про затвердження Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та експертних досліджень та Науково-методичних рекомендацій з питань підготовки та призначення судових експертиз та експертних досліджень, п. 1.2.11 комплексною є експертиза, що проводиться із застосуванням спеціальних знань різних галузей науки, техніки або інших спеціальних знань (різних напрямів у межах однієї галузі знань) для вирішення одного спільного (інтеграційного) завдання (питання). До проведення таких експертиз у разі потреби залучаються як експерти експертних установ, так і фахівці установ та служб (підрозділів) інших центральних органів виконавчої влади або інші фахівці, що не працюють у державних спеціалізованих експертних установах.

Суд не бере до уваги висновок експертизи №3799 від 30 листопада 2015 року як неналежний та недопустимий доказ позивача.

Так, у відповідності до вимог ст.145 ЦПК України, призначення експертизи є обов»язковим у разі заявлення клопотання про її призначення обома сторонами.

Згідно з ч.2 ст.150 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові ( експертам).

На переконання суду висновок експертизи №3799 судової експертизи об»єктів інтелектуальної власності,складеного 30 листопада 2015 року є сумнівним та суперечить іншим доказам, що є у матеріалах справи.

Відповідно до п. «г» ч.1 ст.52 вказаного Закону, при порушеннях будь-якою особою авторського права і (або) суміжних прав, передбачених статтею 50 цього Закону, недотриманні передбачених договором умов використання творів і (або) об'єктів суміжних прав, використанні творів і об'єктів суміжних прав з обходом технічних засобів захисту чи з підробленням інформації і (або) документів про управління правами чи створенні загрози неправомірного використання об'єктів авторського права і (або) суміжних прав та інших порушеннях особистих немайнових прав і майнових прав суб'єктів авторського права і (або) суміжних прав суб'єкти авторського права і (або) суміжних прав мають право подавати позови про відшкодування збитків (матеріальної шкоди), включаючи упущену вигоду, або стягнення доходу, отриманого порушником внаслідок порушення ним авторського права і (або) суміжних прав, або виплату компенсацій.

Згідно п. 2 ч. 2, ч. 3 ст. 22 ЦК України, збитками є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Відповідно до п. 42 Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 04 червня 2010 року „Про застосування судами норм законодавства у справах про захист авторського права і суміжних прав, для визначення суми такої компенсації, яка є адекватною порушенню, суд має дослідити: факт порушення майнових прав та яке саме порушення допущено; обєктивні критерії, що можуть свідчити про орієнтовний розмір шкоди, завданої неправомірним кожним окремим використанням обєкта авторського права і (або) суміжних прав; тривалість та обсяг порушень (одноразове чи багаторазове використання спірних обєктів); розмір доходу, отриманий унаслідок правопорушення; кількість осіб, право яких порушено; наміри відповідача; можливість відновлення попереднього стану та необхідні для цього зусилля тощо".

Відшкодування упущеної вигоди як спосіб захисту цивільного права можливий відповідно до ст.22 ЦК України,за якою відшкодовуються у вигляді упущеної вигоди збитки,які могли б бути реально отримані при належному виконанні зобов»язання особою,якби її право не було порушено.

Позивачкою не доведено,що вона могла отримати дохід від використання літературно-художнього персонажу "Капітошка" відповідачем саме в розмірі 412 022 грн. 00 коп. і для цього нею бути прийняті всі необхідні заходи,а дохід не отримано виключно через винну поведінку відповідача.

Відшкодування збитків можливе за наявності умов відповідальності, передбаченої законом:неправомірність поведінки особи,наявність шкоди,причинний зв»язок між протиправною поведінкою та шкодою,вина заподіювача шкоди,які є обов»язковими для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Обов»язок доведення розміру тих доходів,які особа могла отримати у випадку не порушення її права,в спірних правовідносинах покладається на позивачку.

Суд вважає,що розмір компенсації,яку просить стягнути ОСОБА_5 412 022 грн. 00 коп. є неспіврозмірним збиткам,понесеним нею (якби б такі були доведені),або отриманому доходу.

Згідно п. «г» ч.2 ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» суд має право постановити рішення чи ухвалу про виплату компенсації у розмірі від 10 до 50 000 мінімальних заробітних плат,замість відшкодування збитків або стягнення доходу.

Компенсація за порушення авторського права,розмір якої просить стягнути ОСОБА_5 згідно висновку №3799 судової експертизи об»єктів інтелектуальної власності,складеного 30 листопада 2015 року Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз в сумі 412 441 грн.,є одним із видів збитків згідно п.2 ч.2 ст.22 ЦК України.

З врахуванням обставин справи та вимог ст.52 Закону України «Про авторське право і суміжні права» з ТзОВ "Видавництво "Навчальна книга-Богдан" до стягнення підлягає компенсація у розмірі 20 мінімальних заробітних плат,що становить 24 360 грн. 00 коп.

Вимога ОСОБА_5 про заборону вчиняти дії,що порушують її авторське право,а саме використовувати літературно-художній персонаж "Капітошка" без її дозволу, до задоволення не підлягає,оскільки суд не вправі заборонити вчиняти дії на майбутнє.

Як убачається з бухгалтерської довідки, відповідач комунальне підприємство " Рівнекнига" Рівненської обласної ради - 05 березня 2015 року повернув друковану продукцію, а саме "Цікава грамота" та " Цікава матиматика".

На час розгляду позову порушень відповідачем 2 Закону України " Про авторське право і суміжні права" не було встановлено.

Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні,на користь якої ухвалено рішення,суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Якщо позов задоволено частково,судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог,а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог,у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Як вбачається із платіжного доручення № 1099 від 17 червня 2015 року за подачу позову ОСОБА_5 було сплачено судовий збір в сумі 487 грн. 20 коп., за проведення судових експертиз сплачено 1476 грн. 00 коп. та 984 грн., та за заяву про збільшення розміру позовних вимог 3876 грн. 62 коп.,а всього 6823 грн. 82 коп.

Враховуючи,що позов задоволено частково на суму 24 360 грн. 00 коп.,до стягнення з ТзОВ "Видавництво "Навчальна книга-Богдан" на користь ОСОБА_5 підлягає сума судового збору 243 грн. 60 коп.

Вимоги ТзОВ "Видавництво "Навчальна книга-Богдан" про стягнення судових витрат безпідставні такі, що до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст.41,54 Конституцї України, ст.ст.437,440-443 ЦК України, Законом України "Про авторське право і суміжні права", ст.ст. 208, 209, 212-215, 218, 223, 292294, ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_5 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Навчальна книга-Богдан", комунального підприємства "Рівнекнига" Рівненської обласної ради про заборону вчиняти дії, стягнення компенсації за порушення авторського права задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Навчальна книга-Богдан" на користь ОСОБА_5 компенсацію за порушення майнових авторських прав у розмірі 20 мінімальних заробітних плат в сумі 24 360 грн. 00 коп. (двадцять чотири тисячі триста шістдесят грн. 00 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Видавництво "Навчальна книга-Богдан" на користь ОСОБА_5 витрати по сплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. ( двісті сорок три грн. 60 коп.).

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржене до апеляційного суду Рівненської області через Рівненський міський суд поданням в десятиденний строк з дня його проголошення апеляційної скарги. Особи,які брали участь у справі,але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення,можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення,якщо його не скасовано,набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Суддя Рівненського міського суду М.М.Головчак