АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Справа №623/666/14-ц Головуючий суддя І інстанції Вергун І. В.
Провадження № 22-ц/790/3630/16 Суддя доповідач Малінська С.М.
Категорія: Спори, що виникають із житлових правовідносин про виселення
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 червня 2016 року судова колегія судової палати з цивільних справ Апеляційного суду Харківської області у складі :

головуючого - судді Малінської С.М.,

суддів: Бровченка І.О., Бурлака І.В.,

за участю секретаря: Єрьоменко О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та звільнення гаражного приміщення,-

встановила:

У лютому 2014 року ОСОБА_2 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_1 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та звільнення гаражного приміщення.

В обґрунтування позову позивач зазначила, що є власником гаража в гаражному кооперативі «Заречьє». З 2005 року за домовленістю між її колишнім чоловіком і відповідачем гаражем тимчасово користувався ОСОБА_1 Оскільки ніяких договірних правовідносин між нею та відповідачем не існує, а відповідач користується спірним гаражем, просить суд на підставі ст. 391 ЦК України усунути перешкоди в користуванні гаражем та стягнути з відповідача витрати по оплаті судового збору.

Рішенням Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року позовні вимоги ОСОБА_2 задоволені. Зобовязано ОСОБА_1 не чинити перешкод коломоєц Н.І. у володінні та користуванні гаражем № 83 в гаражному кооперативі «Заречьє», який знаходиться за адресою: вулиця Чайковського, 51 А в м. Ізюмі Харківської області. Зобовязано ОСОБА_1 звільнити приміщення гаражу № 83 за адресою: вулиця Чайковського, 51 А в м. Ізюмі Харківської області, що належить ОСОБА_2 Стягнено з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Не погоджуючись з рішенням суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року від 05 квітня 2016 року та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_2 про усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження майном та звільнення гаражного приміщення 83 за адресою: вул. Чайковського в м. Ізюмі Харківської області відмовити.

Апелянт зазначає, що з 1997 по 1998 рік орендував у ОСОБА_3 гараж під № 83, що розташований у гаражному кооперативі «Зарічний» м. Ізюм по вул. Чайковського, 51. У 1998 році він купив у ОСОБА_4 вказаний гараж за 400 у.е. Цей факт підтверджується тим, що його було прийнято до гаражного кооперативу «Зарічний», а ОСОБА_3 вийшов із членів гаражного кооперативу. Гроші передав у присутності доньки власника гаражу ОСОБА_5. Вважає, що суд першої інстанції не дослідив ці факти та не надав відповідної оцінки твердженням про те, що саме він , а не позивачка є власником гаражу. Також вказує на те, що у м. Ізюм немає гаражного кооперативу «Заречьє», а до 2011 року існував кооператив «Зарічний».

Зазначає, що документи, а саме довідка та витяг з протоколу гаражного кооперативу «Заречье», які ОСОБА_2 надала до органів міської влади та на підставі яких ОСОБА_2 оформила право власності на гараж і земельну ділянку, є підробними.

На думку апелянта, суд першої інстанції не взяв до уваги жодних доказів і аргументів, які свідчать про незаконність вимог позивачки ОСОБА_2

ОСОБА_2 надала заперечення на апеляційну скаргу, в яких зазначила, що з 2004 року по 2009 рік її чоловік надавав гараж у тимчасове користування ОСОБА_1, що встановлено рішенням Ізюмського міськрайонного суду від 25.10.2013 року, що набрало законної сили. Після смерті чоловіка вона вирішила оформити право власності на гараж та земельну ділянку, але він відмовився його звільнити. У 2010 році отримала рішення Ізюмської міської ради № 0176 від 24.12.2010 року на здійснення розробки технічної документації на вказану ділянку.

Після узгодження та підготовки технічної документації, на підставі рішення Ізюмської ОСОБА_6 № 0747 від 30.09.2011 року ОСОБА_2 передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 44 кв. м. зам адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Чайковського, 51-А, бокс № 83.

На підставі вказаного рішення 15 лютого 2012 року вона отримала Державний акт Серії ЯК № 185645 на право власності на земельну ділянку, зареєстровано в Книзі записів актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договір оренди землі за № 00183.

10 грудня 2013 року ОСОБА_2 отримано свідоцтво про право власності на гараж.

Вказані документи належним чином зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Тобто, при оформленні гаража ОСОБА_2 були дотримані всі норми чинного законодавства, що підтверджується постановою Вищого адміністративного суду України № К/800/20759/15 від 14 січня 2016 року.

Згідно з ч. 1 ст. 303 ЦПК України, під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, пояснення осіб, що з'явилися, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Згідно зі ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, яким суд виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених дослідженими в судовому засіданні доказами.

Відповідно до ст.214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1). чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2). чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3). які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4). яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін.

Згідно положень ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Судовим розглядом встановлено, що ОСОБА_2 на праві власності належить гараж № 83 по вулиці Чайковського , 51 А, в м. Ізюм Харківської області, що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого Реєстраційною службою Ізюмського міськрайонного управління юстиції у Харківській області від 10.12.2013 року. (а.с.9).

Власником земельної ділянки за адресою: м. Ізюм, вул.. Чайковського, 51 А, гараж № 83, гаражний кооператив «Заречье», є позивачка, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.10), а також копією Державного акту на право власності на земельну ділянку від 22 лютого 2012 року. (а.с.58).

Право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законами. (ст. 41 Конституції України, ст. ст. 316-319 ЦК України).

Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу. (ст. 16 ЦК України).

Ст. 317 ЦК України встановлено, щ о власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

У судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_2 є власником спірного гаражу, яким вона володіє на законних підставах. Будь-яких належних та допустимих доказів на підтвердження доводів апеляційної скарги про те, що документи, на підставі яких ОСОБА_2 оформила право власності на гараж і земельну ділянку, є підробними, апелянтом не надано.

Оскільки позивачкою надано належні та допустимі докази того, що вона є власником спірного гаражу, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про задоволення вимог ОСОБА_2

Рішення суду є законним і обґрунтованим, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилались як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається. Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Відповідно до вимог ст. 308 ЦПК України, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і справедливе рішення суду з одних лише формальних міркувань.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу ОСОБА_1 і залишає рішення без змін.

Виходячи з наведеного і керуючись ст. ст. 303, 304, 308, 313-315, 317, 319 ЦПК України, колегія суддів,-

ухвалила:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити.

Рішення Ізюмського міськрайонного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року - залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення, але може бути оскаржено в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

Головуючий -

Судді :