П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

1 червня 2016 року м. Київ

Судова палата у цивільних справах

Верховного Суду України в складі:

головуючого суддів: Охрімчук Л.І., Гуменюка В.І., Лященко Н.П.,Сімоненко В.М., Яреми А.Г.,
розглянувши в судовому засіданні справу за позовом прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до Обласного комунального закладу «Дніпропетровське медичне училище», третя особа - Управління-служба у справах дітей Бабушкінської районної у м. Дніпропетровську ради, про стягнення заборгованості з виплати стипендії, зобов'язання вчинити дії за заявою Генеральної прокуратури України про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 лютого 2016 року,

в с т а н о в и л а :

У березні 2015 року прокурор Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 звернувся до суду з позовом до Обласного комунального закладу «Дніпропетровське медичне училище» (далі - ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище») про стягнення заборгованості з виплати стипендії, зобов'язання вчинити дії.

Прокурор зазначав, що 1 серпня 2014 року ОСОБА_6 зараховано до складу студентів денної форми навчання за державним замовленням за спеціальністю «Сестринська справа». Батько ОСОБА_6 - ОСОБА_7 з 26 січня 2009 року працює у виробничому структурному підрозділі «Шахтоуправління «Добропільське» товариства з обмеженою відповідальністю «ДТЕК Добропіллявугілля» (далі - ВСП «Шахтоуправління «Добропільське»). Стаж підземної роботи з повним робочим днем у шахті станом на 2 липня 2014 року складав 18 років. На підставі частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» <http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/an_74/ed_2015_12_25/pravo1/T080345.html?pravo=1> ОСОБА_6 має право на отримання стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, натомість з 1 вересня 2014 року до часу звернення прокурора до суду стипендія їй нараховувалась на загальних підставах та була нижчою за рівень прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Посилаючись на вказані обставини та враховуючи, що ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» за період з 1 вересня 2014 року до 28 лютого 2015 року не доплатив ОСОБА_6 грошові кошти в розмірі 4 тис. 558 грн, прокурор просив стягнути з навчального закладу на користь ОСОБА_6 вказану суму заборгованості з виплати стипендії та зобов'язати відповідача з 1 березня 2015 року виплачувати ОСОБА_6 стипендію відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, до закінчення нею навчання.

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська рішенням від 29 вересня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року, позовні вимоги прокурора задовольнив частково: стягнув з ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» на користь ОСОБА_6 4 тис. 558 грн заборгованості з виплати стипендії з 1 вересня 2014 року до 28 лютого 2015 року; у задоволенні решти позовних вимог відмовив.

Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ ухвалою від 2 лютого 2016 року відмовив прокурору у відкритті касаційного провадження у справі за вказаним позовом з підстави, передбаченої пунктом 5 частини четвертої статті 328 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України).

У заяві про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 лютого 2016 року Генеральна прокуратура України просить скасувати зазначене судове рішення та направити справу на новий розгляд до суду касаційної інстанції з передбаченої пунктом 1 частини першої статті 355 ЦПК України підстави неоднакового застосування судом касаційної інстанції статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

На обґрунтування заяви Генеральна прокуратура України надала копії ухвал колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня, 4 листопада, 2 і 23 грудня 2015 року та 3 лютого 2016 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши наведені в заяві Генеральної прокуратури України доводи, Cудова палата у цивільних справах Верховного Суду України дійшла висновку про те, що заява підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.

За положеннями пункту 1 частини першої статті 355 ЦПК України підставою для подання заяви про перегляд судових рішень у цивільних справах є неоднакове застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права, що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Згідно із частиною першою статті 3604 ЦПК України суд задовольняє заяву про перегляд судових рішень за наявності однієї з підстав, передбачених частиною першою статті 355 цього Кодексу.

У справі, яка переглядається, суди встановили, що ОСОБА_6 є студенткою першого курсу денної форми навчання ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» за спеціальністю «Сестринська справа»; термін навчання - з 1 вересня 2014 року до 1 липня 2017 року.

Згідно з наказом від 11 серпня 2014 року «Про зарахування абітурієнтів до ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» у 2014 році ОСОБА_6 зараховано на 1 курс денної форми навчання за державним замовленням за спеціальністю «Сестринська справа».

За наказом від 11 вересня 2014 року про призначення стипендії студентці медсестринського відділення групи М-12 ОСОБА_6 згідно з рішенням стипендіальної комісії з 1 вересня 2014 року призначено академічну стипендію у мінімальному розмірі.

За довідкою ВСП «Шахтоуправління «Добропільське» від 4 липня 2014 року ОСОБА_7 (батько ОСОБА_6) має стаж підземної роботи з повним робочим днем у шахті станом на 2 липня 2014 року 18 років.

Задовольняючи частково позовні вимоги прокурора, суд першої інстанції, з висновками якого погодились суди апеляційної та касаційної інстанцій, вважав, що ОСОБА_6 має право на призначення їй стипендії в розмірі, визначеному статтею 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», тобто в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Натомість, відмовляючи в задоволенні позову в частині зобов'язання відповідача виплачувати таку стипендію до закінчення навчання, суд зазначив, що закон не передбачає судового захисту цивільних прав та інтересів на майбутнє, якщо на день розгляду справи вони не порушені і спору з цього приводу не виникло.

Разом з тим в ухвалах колегії суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня, 4 листопада, 2 і 23 грудня 2015 року та 3 лютого 2016 року, наданих заявником для порівняння, міститься висновок про наявність підстав для нарахування й виплати позивачам стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на підставі статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», та зобов'язання відповідачів нараховувати й виплачувати позивачам таку стипендію до закінчення навчання за умови наявності визначених законодавством підстав для її нарахування.

Отже, існує неоднакове застосування судом касаційної інстанції статті 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) у взаємозв'язку з нормою частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці», що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах.

Вирішуючи питання про усунення розбіжностей у застосуванні судом касаційної інстанції зазначених норм матеріального права у подібних правовідносинах, Cудова палата у цивільних справах Верховного Суду України виходить з такого.

Згідно із частиною першою статті 5 «Про підвищення престижності шахтарської праці» шахтарі, які мають стаж підземної роботи не менш як три роки, а також протягом трьох років після здобуття загальної середньої освіти особи, батьки яких є шахтарями та які мають стаж підземної роботи не менш як 15 років або які загинули внаслідок нещасного випадку на виробництві чи стали інвалідами I або II групи, зараховуються поза конкурсом за особистим вибором спеціальності до державних і комунальних вищих та професійно-технічних навчальних закладів України для навчання за рахунок коштів державного і місцевих бюджетів з наданням місць у гуртожитках на час навчання та гарантованою виплатою за рахунок коштів державного бюджету стипендії в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Положення цієї статті ґрунтуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов'язок держави забезпечувати захист прав і свобод людини і громадянина судом (стаття 55).

За статтею 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом статті 15 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.

Отже, законодавство визначає три окремі підстави для захисту цивільного права особи: порушення, невизнання, оспорювання цивільного права.

Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності в особи суб'єктивного цивільного права, яке безпосередньо не завдає шкоди суб'єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі його носію.

Право на звернення до суду (право на захист у процесуальному розумінні) гарантується Конституцією та законами України, у тому числі статтями 15, 16 ЦК України та статтями 1, 3, 15 ЦПК України, і може бути реалізоване, зокрема, коли особа вважає, що її право не визнається. У разі доведення в установленому законодавством порядку обставин, якими обґрунтовувалися вимоги, зокрема й про усунення перешкод у здійсненні невизнаного права шляхом зобов'язання вчинити певні дії, особа має суб'єктивне матеріальне право на їх задоволення.

Отже, у справі, яка переглядається, обраний прокурором спосіб захисту порушеного права позивача в частині позовних вимог про зобов'язання виплачувати стипендію ґрунтується на нормах статей 15, 16 ЦК України, статей 1, 3, 15 ЦПК України.

Суди у цій справі дійшли по суті обґрунтованих висновків про порушення та невизнання ОКЗ «Дніпропетровське медичне училище» права ОСОБА_6 на отримання стипендії відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб. Разом з тим суди безпідставно відмовили в задоволенні позовних вимог про зобов'язання виплачувати таку стипендію до закінчення ОСОБА_6 навчання.

Ураховуючи викладене, відповідно до статті 3604 ЦПК України судові рішення судів першої, апеляційної та касаційної інстанцій у частині вирішення позовних вимог прокурора про зобов'язання відповідача з 1 березня 2015 року виплачувати ОСОБА_6 стипендію відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, до закінчення нею навчання підлягають скасуванню з прийняттям нового рішення про задоволення цих позовних вимог.

Керуючись пунктом 1 частини першої статті 355, пунктом 1 частини першої, частиною третьою статті 3603 , частиною першою, пунктом 2 частини другої статті 3604 ЦПК України, Cудова палата у цивільних справах Верховного Суду України

п о с т а н о в и л а :

Заяву Генеральної прокуратури України задовольнити частково.

Ухвалу Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 2 лютого 2016 року, ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 листопада 2015 року та рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 29 вересня 2015 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог прокурора Бабушкінського району м. Дніпропетровська в інтересах неповнолітньої ОСОБА_6 до Обласного комунального закладу «Дніпропетровське медичне училище» про зобов'язання з 1 березня 2015 року виплачувати ОСОБА_6 стипендію відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, до закінчення нею навчання скасувати.

Зобов'язати Обласний комунальний заклад «Дніпропетровське медичне училище» виплачувати ОСОБА_6 з 1 березня 2015 року стипендію відповідно до статті 5 Закону України «Про підвищення престижності шахтарської праці» в розмірі прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, до закінчення нею навчання за наявності передбачених законодавством підстав для нарахування такої стипендії.

Постанова Верховного Суду України є остаточною і може бути оскаржена тільки на підставі, встановленій пунктом 3 частини першої

статті 355 Цивільного процесуального кодексу України.

Головуючий Л.І. Охрімчук

Судді: В.І. Гуменюк

Н.П. Лященко

В.М. Сімоненко

А.Г. Ярема