Ухвала

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 квітня 2016 рокум. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у складі:

Ізмайлової Т.Л., Кузнєцова В.О., Наумчука М.І.,
розглянувши у попередньому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_5, ОСОБА_6, третя особа - Остерська міська рада Козелецького району Чернігівської області, про поділ житлового будинку з надвірними будівлями та земельної ділянки, за касаційною скаргою ОСОБА_6 на рішення апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2013 року ОСОБА_4 звернулась до суду з указаним позовом, просила поділити в натурі житловий будинок № 24 по АДРЕСА_1, передавши їй, ОСОБА_6 і ОСОБА_5 та визнавши за ними право власності на відокремлені частини житлового будинку із господарськими спорудами, що відповідають 1/3 частині кожної із сторін у спільному майні; виділити їй в натурі частину земельної ділянки по АДРЕСА_1, загальною площею 267 кв.м., яка відповідає її частині у праві власності на будинок за вказаною адресою.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що їй і відповідачам ОСОБА_6 та ОСОБА_5 належить по 1/3 частині житлового будинку № 24 із господарськими спорудами по АДРЕСА_1. Вказаний житловий будинок складається із кам'яного житлового будинку літ. А, прибудови літ. А-1, прибудов літ. а-1, а-2, а-3, а-8, а-9, а-10, веранди, погребу літ. а-5, а-6, а-7, сараю літ. Г, гаражу літ. Д, вбиральні V, V-1, V-2, огорожі № № 1-2, ганку а-11. Між сторонами склався порядок користування будинком із господарськими спорудами, внаслідок чого кожен із співвласників користується його частиною, що має окремий вхід. Земельна ділянка під вказаним домоволодінням, площею 0,0858 га, не перебуває у власності жодного із співвласників домоволодіння.

У листопаді 2013 року вона зверталась до ОСОБА_5 та ОСОБА_6 із пропозицією укласти договір про поділ в натурі житлового будинку та земельної ділянки як об'єктів спільної часткової власності, проте жодної відповіді від них не отримала.

Рішенням Козелецького районного суду Чернігівської області від 14 травня 2014 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про задоволення позову частково. Виділено ОСОБА_4 у натурі 5/24 частин будинку та надвірних споруд по АДРЕСА_1, загальною площею 67 кв.м., а саме: кухню 2-1, площею 13,1 кв.м., жилу кімнату 2-2, площею 20,9 кв.м., жилу кімнату 2-3, площею 19,3 кв.м., сіни 2-4, площею 10,4 кв.м., коридор 2-5, площею 3,3 кв.м., погріб а5. Виділено ОСОБА_4 у користування 247 кв.м. (з яких 86 кв.м. - надлишки) присадибної земельної ділянки по АДРЕСА_1, у тому числі під жилим будинком - 88 кв.м., під прибудинковою територією - 159 кв.м. Виділено у спільне користування ОСОБА_4 та ОСОБА_5 36 кв.м. вказаної присадибної ділянки, а іншу частину цієї ж ділянки, загальною площею 510 кв.м., залишено у спільному користуванні ОСОБА_5 та ОСОБА_6 Лінії розподілу присадибної земельної ділянки вирішено прокласти у спосіб, зазначений у варіанті № 2 додатку № 3 висновку судової будівельно-технічної експертизи від 3 листопада 2014 року № 32-14. В іншій частині позову відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.

ОСОБА_6, не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, подала касаційну скаргу, в якій просить його скасувати, посилаючись на порушення норм процесуального права і неправильне застосування норм матеріального права, та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вважає, що касаційна скарга підлягає відхиленню з огляду на наступне.

Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив із того, що, звертаючись до суду з позовом, позивач не надала суду доказів щодо можливості поділу спірного майна. Судом було призначену відповідну експертизу, але позивач не оплатила її проведення, тому ухвалу суду про призначення будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи було залишено судом без виконання.

Ухваливши нове рішення про задоволення позову частково, апеляційний суд виходив із того, що право ОСОБА_4 на виділ в натурі частки із спільної сумісної власності порушений. Ураховуючи фактичний порядок користування спільним житловим будинком, жилими приміщеннями у ньому та здійсненими добудовами, суд дійшов висновку про те, що у власність ОСОБА_4 підлягає виділу 5/24 частин житлового будинку з господарськими спорудами, якими вона фактично користується. Оскільки порядок користування земельною ділянкою фактично склався між сторонами у той час, коли ще не було поділено будинок у натурі, то суд дійшов висновку про встановлення нового порядку користування земельною ділянкою відповідно до варіанту № 2, викладеному у додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 3 листопада 2014 року № 32-14. Водночас, оскільки спірне домоволодіння між ОСОБА_5 та ОСОБА_6 не поділено в натурі, і вони таких вимог не пред'являли, то апеляційний суд позбавлений можливості поділити між ними домоволодіння в натурі та визначити користування земельної ділянкою.

Такі висновки апеляційного суду відповідають нормам матеріального і процесуального закону, а також фактичним обставинам справи.

Згідно із ст. 335 ЦПК України суд касаційної інстанції не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні суду чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Доводи касаційної скарги про те, що визначення порядку користування земельною ділянкою по АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 2, викладеному у додатку № 3 до висновку судової будівельно-технічної експертизи від 3 листопада 2014 року № 32-14, порушує її права, оскільки унеможливлює вхід до її частини будинку, є необґрунтованими та спростовуються матеріалами справи (а.с. 194).

Не можна погодитись із доводами касаційної скарги про те, що апеляційний суд не взяв до уваги рішення Остерської міської ради від 13 грудня 1996 року, відповідно до якого спадкодавцю ОСОБА_6 було виділено земельну ділянку площею 0,048 га, оскільки апеляційний суд дав оцінку вказаному рішенню органу місцевого самоврядування під час вирішення справи. Крім того, заявником не надано належних доказів про те, що ОСОБА_7 після 13 грудня 1996 року оформила належним чином право власності на виділену їй органом місцевого самоврядування земельну ділянку.

Доводи касаційної скарги не дають підстав для скасування ухваленого апеляційним судом рішення, тому касаційна скарга ОСОБА_6 підлягає відхиленню, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - залишенню без змін.

Керуючись ч. 3 ст. 332 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_6 відхилити.

Рішення апеляційного суду Чернігівської області від 23 січня 2015 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Т.Л. Ізмайлова
В.О. Кузнєцов
М.І. Наумчук