Провадження № 2/761/785/2016
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 травня 2016 року Шевченківський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Юзькової О.Л.

при секретарях Іовенко М.В., Голопич Н.Р., Толкач О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві у залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Національні інформаційні системи», Приватного акціонерного товариства «Телеканал «ІНТЕР» про захист честі, гідності та ділової репутації, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, мотивуючи свої вимоги наступним.Тклеканалом «Інтер» у випуску програми 2Новини», що вийшла в ефір ІНФОРМАЦІЯ_1 р. о ІНФОРМАЦІЯ_2. у сюжеті: «Мерію Олександрії звинувачують у подарунках прокурору», що транслювався на 13 хвилині програми, оприлюднено інформацію, яка є недостовірною. Зокрема, автором сюжету озвучено: «А от активісти переконані, на обласному рівні довести щось буде вкрай важко, адже свого часу за такою ж схемою квартиру в ОСОБА_2 отримав нинішній прокурор Кіровоградської області». Крім того, зазначена інформація ІНФОРМАЦІЯ_1 р. поширена ТОВ «Національні інформаційні системи» на власному сайті podrobnosti.ua (http:// podrobnosti.ua) у складі програми «Новини» НОМЕР_1 год. 45хв.) та окремого сюжету під назвою «мерію ОСОБА_2 звинувачують у подарунках прокурору» о 18 год. 42 хв. Наказом Генерального прокурора України № 81к від 03.02.2015 р. позивача призначено на посаду прокурора Кіровоградської області. Працюючи в минулому і на день звернення до суду в органах прокуратури Кіровоградської області на території м. Олександрії жилим приміщенням він не забезпечувався, участі у приватизації державного житлового фонду не приймав, по що свідчить довідка Олександрійської міської ради від 29.04.2015 р. Про зазначене прес-службою прокуратури області доведено до відома авторів сюжету, під час його створення, про що свідчить останнє речення сюжету: «Хоча у прес-службі цю інформацію спростовують». Таким чином, достеменно знаючи про те, що позивач не отримував житла, автори сюжету ОСОБА_3 та ОСОБА_4, готуючи до телеканалу сюжет усвідомлювали, що створена ними інформація є недостовірною та передбачали її суспільно негативні наслідки, зважаючи, що позивач є публічною особою. Відомості, що були доведені до широкого загалу є неповагою до честі та гідності позивача, шкодять його діловій репутації, як очільника прокуратури Кіровоградщини, та в цілому авторитету органів прокуратури. За таких обставин, зважаючи на вимоги чинного законодавства України, позивач просить захистити його порушене право наступним чином: визнати, що інформація «на обласному рівні довести щось буде вкрай важко, адже свого часу за такою схемою квартиру в ОСОБА_2 отримав нинішній прокурор Кіровоградської області» сюжету «мерію ОСОБА_2 звинувачують у подарунках прокурору» інформаційної програми «Новини», створеної ТОВ «Національні інформаційні системи» на замовлення прАТ «Телеканал «Інтер», оприлюдненої ІНФОРМАЦІЯ_1 р. о ІНФОРМАЦІЯ_2. телеканалом 2інтер», є недостовірною, принижує честь та гідність, шкодить діловій репутації позивача, як прокурора Кіровоградської області, та інтересам громадянина; зобов»язати ТОВ «Національні інформаційні системи» та ПрАТ «Телеканал «Інтер» протягом десяти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили, спростувати оголошену в програмі «Новини» недостовірну інформацію шляхом оприлюднення тексту спростування, у такій же програмі «Новини» телеканалу «Інтер», що виходить о ІНФОРМАЦІЯ_2. наступного змісту: 11 березня 2015 року телеканалом «Інтер» у вечірньому випуску новин у сюжеті «мерію ОСОБА_2 звинувачують у подарунках прокурору» до широкого загалу доведено подробиці отримання квартири прокурором міста ОСОБА_2, а очільника прокуратури Кіровоградщини фактично звинувачено в упередженості. Підставою цього слугували доводи активістів про нібито протиправне отримання житла самим прокурором області. З»ясувавши всі обставини цієї справи журналісти дійшли висновку, що зазначене суперечить дійсності, зважаючи що нинішній прокурор Кіровоградської області жила з державного житлового фонду у м. Олександрія не отримував; зобов»язати ТОВ «Національні інформаційні системи» у той же строк поширити вказане спростування на сайті podrobnosti.ua (http:// podrobnosti.ua).

В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити.

Представник ТОВ «Національні інформаційні системи» в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином.

Представник ПрАТ «Телеканал «Інтер» заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо розповсюдження відповідачами інформації, спростування якої вимагається. Зазначаючи власником сайту ТОВ «Національні інформаційні системи», на підтвердження даної обставини докази не надаються. В свою чергу надана інформація на диску не є такою, що в розумінні чинного законодавства є доказом розповсюдження ПрАТ «Телеканал «Інтер» недостовірної інформації. За таких обставин просив відмовити у задоволенні вимог.

Вислухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку всім зібраним доказам, суд приходить до висновку, що позов задоволенню н підлягає, виходячи з наступного.

Положеннями ст. 27 Конституції України кожен має право на повагу його гідності.

Приписами ст. 270 ЦК України встановлені види особистих немайнових прав, зокрема, право на повагу до гідності та честі, що відповідно до вимог ст. 269 ЦК України належать фізичній особі довіку.

В свою чергу відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації.

Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи , а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 р. роз'яснив, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна поведінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків.

Представник позивача зазначає, що інформація, яка має бути визнана недостовірною такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію ОСОБА_1 і як прокурора Кіровоградської області і громадянина була розповсюджена ПрАТ «Телеканал «Інтер» ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у програмі «Новини» о ІНФОРМАЦІЯ_2. на 13 хвилині програми та розповсюджена на власному сайті ТОВ «Національні інформаційні системи».

В судовому засіданні представник відповідача, опитані свідки ОСОБА_5, ОСОБА_4 не заперечували ту обставину, що ІНФОРМАЦІЯ_1 р. на Телеканалі «Інтер» о ІНФОРМАЦІЯ_2. відбувався показ програми «Новин», готувався сюжет щодо мерії ОСОБА_2.

Свідок ОСОБА_6 пояснила у судовому засіданні, що прес-служба прокуратури під час підготовки сюжету для телеканалу надавала інформацію відносно позивача, яка свідчить про те, що ОСОБА_1 не забезпечувався жилим приміщенням з державного фонду та не брав участь у приватизації житла. Проте, дана інформація не прозвучала у сюжеті ІНФОРМАЦІЯ_1 р. у програмі «Новини». Натомість було надано інформацію, яка не відповідає дійсності.

Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про інформацію» Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.

В своїй постанові № 1 від 27.02.2009 р. Пленум Верховного суду України в п. 18 також роз'яснив, зо згідно з положеннями статті 277 ЦК ( 435-15 ) і статті 10 ЦПК ( 1618-15 ) обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача, проте позивач має право подати докази недостовірності поширеної інформації. Позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем, а також те, що внаслідок цього було порушено його особисті немайнові права.

На підтвердження вимог позивачем долучено до матеріалів справи запис сюжету на електронному (цифровому) носієві інформації типу DVD+R 16Х, що його було переглянуто у судовому засіданні та скрін-шоти мережі Інтернет.

Положеннями ст. 48 Закону України «Про телебаченні і радіомовлення» визначено, що усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала чи ретранслювала або забезпечувала їх трансляцію чи ретрансляцію у повній та незмінній формі третьою особою (оператором телекомунікацій), повинні бути записані і зберігатися протягом 14 днів від дати їх розповсюдження, якщо у цей строк не надійшло скарги щодо їхнього змісту. У разі подання скарги щодо змісту передачі її записи зберігаються до того часу, поки скаргу не буде розглянуто і рішення стосовно неї не буде прийнято у визначеному порядку.

Як свідчать матеріали справи 19.03.2015 р. в адресу ПрАТ «Телеканал «Інтер» надійшов лист прес-служби прокуратури Кіровоградської області з вимогою спростування інформації, поширеної в програмі «Подробности» що була в ефірі Телеканалу ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

27.04.2015 р. Прокуратурою кіровоградської області в адресу відповідача направлено лист з проханням надати на електронному носієві офіційній та у незмінній формі запис відрізку телевізійного ефіру програми новин «Подробности», а саме сюжету «Мерію Олександрії звинувачують у подарунках прокурору», який транслювався ІНФОРМАЦІЯ_1 р.

Як повідомив Голова Правління ПрАТ «Телеканал «Інтер» ОСОБА_7 у відповідь на вимогу прокуратури надати офіційний запис частини програми «Подробности» від ІНФОРМАЦІЯ_1 р. повідомив, що Товариство не має об»єктивної можливості задовольнити вимогу заявника, оскільки усі передачі, які телерадіоорганізація транслювала або за забезпечувала їх трансляцію у повній та незмінній формі зберігаються 14 днів від дати їх розповсюдження.

Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

За приписами ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

За таких обставин, суд вважає, що наданий представником позивача запис програми «Новини», за відсутності офіційного та збереженого запису програми, в розумінні положень чинного процесуального законодавства України, не може слугувати достовірним доказом розповсюдження інформації, спростування якої вимагається.

Також судом береться до уваги і та обставина, що позивачем не надано доказів, в розумінні ст.. 57 ЦПК України, що власником сайту podrobnosti.ua (http:// podrobnosti.ua) є ТОВ «Національні інформаційні системи».

Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право.

Приписами ст. 10 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін та встановлено обов'язок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

При цьому положеннями ст. 11 ЦПК України встановлено обов»язок суду розглядати цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Зважаючи на вищенаведене, беручи до уваги роз»яснення Пленуму Верховного Суду України, суд приходить до висновку, що представником ОСОБА_1 не доведено наявність сукупність обставин, з якими законотворець пов»язує можливість задоволення позову про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, а тому вважає за можливе відмовити у задоволенні позову.

Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 88 ЦПК України.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.ст. 3,10,11,57,60, 88,169,212-215 ЦПК України, ст. 27 Конституції України, ст. 269,270,299 ЦК України, Законом України «Про інформацію», суд -

ВИРІШИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Рішення може бути оскаржено до Апеляційного суду м. Києва шляхом подачі апеляційної скарги через Шевченківського районного суду м. Києва протягом десяти днів з дня проголошення рішення.

Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання його копії.

Рішення набирає законної сили в разі закінчення вищезазначених строків, або якщо його не скасовано після розгляду справи судом апеляційної інстанції.

Суддя