АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
_________________________________________________________________
Провадження 22ц/790/3219/16 Головуючий 1 інстанції - Вельможна І.В.
Справа № 621/1347/14-ц Доповідач Кірсанова Л.І.
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 червня 2016 року судова колегія судової палати у цивільних справах апеляційного суду Харківської області у складі:

головуючого судді: Кірсанової Л.І.

суддів: Гуцал Л.В., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря - Сотнікової А.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за апеляційною скаргою головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року по справі за скаргою ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 та скасування постанов про стягнення виконавчого збору, арешт майна та оголошення заборони на його відчуження,-

В С Т А Н О В И Л А:

09 березня 2016 року представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 звернулася до суду зі скаргою, в якій просить визнати неправомірними дії головного державного виконавця ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Шевчука А.І., які полягають у винесенні постанов від 05 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 49953168 про стягнення виконавчого збору, постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, неналежному повідомленні про їх винесення, а також просить скасувати зазначені постанови.

На обґрунтування скарги зазначає, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року з неї стягнуто на користь ОСОБА_4 51834,70 грн. в рахунок вартості будівельних матеріалів, понесених на будівництво дачного будинку на земельній ділянці № 41 в СТ «Зміївське»; 265,48 грн., витрат по оплаті судового збору та 1517,00 грн., витрат за проведення товарознавчої експертизи,

05 січня 2016 року вказане рішення набрало законної сили. Після отримання копії рішення суду, 03 лютого 2016 року, вона зустрілася з ОСОБА_4 та виплатила йому грошові кошти за рішенням суду у повному обсязі. Після цього, 05 лютого 2016 року, нею був отриманий рекомендований лист з копією постанови головного державного виконавця про відкриття виконавчого провадження, в якій встановлено строк для добровільного виконання рішення суду - до 04 лютого 2016 року. З цього приводу ОСОБА_2 одразу звернулася до ОСОБА_4, який, в свою чергу, 17 лютого 2016 року, звернувся до головного державного виконавця з заявою про закриття виконавчого провадження у зв'язку зі сплатою грошових коштів у повному обсязі. ПРОТЕ 03 березня 2016 року, після звернення за правовою допомогою до адвоката, ОСОБА_2 дізналася про те, що головним державним виконавцем винесено постанови про стягнення виконавчого збору, арешт майна та оголошення заборони на його відчуження. Вважає дії головного державного виконавця Шевчука А.І. неправомірними, оскільки постанова про відкриття виконавчого провадження нею отримана після фактичного розрахунку з ОСОБА_4 та до спливу строку, визначеного для самостійного виконання рішення суду, у зв'язку з чим відсутні правові підстави для стягнення виконавчого збору та арешту майна. Просила скаргу задовольнити у повному обсязі.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 в частині винесення постанови про стягнення з боржника виконавчого збору від 05 лютого 2016 року та постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05 лютого 2016 року у виконавчому провадженні № 49953168.

Скасовано постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 від 05 лютого 2016 року про стягнення з ОСОБА_2 виконавчого збору у розмірі 5361,71 грн. у вказаному виконавчому провадженні Скасовано постанову головного державного виконавця відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 від 05 лютого 2016 року про арешт майна, що належить ОСОБА_2, та оголошення заборони на його відчуження у межах суми звернення стягнення 53617,18 грн. у виконавчому провадженні № 49953168. В іншій частині у задоволенні скарги відмовлено.

Не погодившись з вказаною ухвалою, головний державний виконавець Відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, просить скасувати ухвалу районного суду та ухвалити нову про відмову в задоволенні скарги. В обгрунтування апеляційної скарги посилається на невідповідність ухвали суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права. Вказує на ті ж обставини, що і в суді першої інстанції.

Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Ухвалюючи судове рішення про часткове задоволення скарги ОСОБА_2, суд першої інстанції виходив з того, шо підстав, визначених у ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", для винесення постанови про стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у державного виконавця не було, оскільки, на час винесення даної постанови рішення суду було виконано. Крім того, боржник ОСОБА_2 отримала копію вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження 05 лютого 2016 року, після спливу, встановленого виконавцем для добровільного виконання рішення суду - 04 лютого 2016 року, а тому не мала реальної можливості скористатися правами, наданими їм Законом України «Про виконавче провадження». Державним виконавцем передчасно, без вирішення питання про відкладення виконавчих дій за власною ініціативою, прийняті рішення про стягнення виконавчого збору, накладення арешту та заборону відчуження майна.

Судова колегія погоджується з таким висновком суду першої інстанції, так як вказаний висновок є обгрунтованим, відповідає обставинам справи та вимогам закону.

Матеріали справи свідчать, що рішенням Зміївського районного суду Харківської області від 25 грудня 2015 року стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_4, 51834 грн. 70 коп. в рахунок вартості будівельних матеріалів, понесених на будівництво дачного будинку на земельній ділянці № 41 в СТ «Змїївське»; 265 грн. 48 коп., витрат по оплаті судового збору та 1517,00 грн. витрат за проведення товарознавчої експертизи, (а.с.196-198)

22 січня 2016 року представником позивача отримано виконавчий лист та копію рішення суду для предявлення до виконання.(а.с.204)

З матеріалів виконавчого провадження № 49953168, які надавалися суду першої інстанції для огляду, вбачається, що 26 січня 2016 року ОСОБА_4 звернувся до відділу з заявою про відкриття виконавчого провадження за виконавчим листом № 621/1347/14-ц, виданим Змїївським районним судом Харківської області. (а.с.220)

28 січня 2016 року головним державним виконавцем ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області Шевчуком А.І. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 49953168, якою боржнику ОСОБА_2 встановлений термін для самостійного виконання рішення суду у строк до 04 лютого 2016 року. Крім того, попереджено про те, що, при невиконанні рішення в наданий для самостійного виконання строк та у разі ненадання боржником документального підтвердження виконання рішення, буде розпочато примусове виконання цього рішення зі стягненням з боржника виконавчого збору та витрат, повязаних з проведенням виконавчий дій. (а.с.222)

Копія зазначеної постанови направлена на адресу ОСОБА_2 28 січня 2016 року за № 04-29/В-3/140 рекомендованим листом зі зворотнім повідомленням, з якого вбачається, що ОСОБА_2 отримала копію вказаної постанови 05 лютого 2016 року.(а.с.224)

28 січня 2016 року за вихідним № 04-37/В-3/140 на адресу ОСОБА_2 було направлено виклик державного виконавця, в якому зазначено про те, що у разі невиконання рішення суду у добровільному порядку, буде накладено арешт на належне майно у межах суми, що підлягає стягненню, та усіх витрат, повязаних з примусовим виконанням.(а.с.223)

05 лютого 2016 року головним державним виконавцем Шевчук А.І. винесено постанову про стягнення з боржника виконавчого збору у розмірі 5361,71 грн., копія якої направлена на адресу ОСОБА_2 05.02.2016 року за№ 04-29/В-3/260.(а.с.225)

Крім того, 05 лютого 2016 року головним державним виконавцем Шевчук А.І. винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, копія якої направлена на адресу ОСОБА_2 05.02.2016 року за вихідним № 04-29/В-3/685.(а.с.226)

05 лютого 2016 року до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про обтяження № 13142318 (спеціальний розділ), а саме, арешт всього нерухомого майна, належного ОСОБА_2, в межах суми боргу у розмірі 53617,18 грн. (а.с.227)

Відповідно до ч. 1 ст. 31 Закону України "Про виконавче провадження" копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження, що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документу стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі.

Згідно ст. 35 ЗУ «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що перешкоджають провадженню виконавчих дій, або у разі несвоєчасного одержання сторонами документів виконавчого провадження, внаслідок чого вони були позбавлені можливості скористатися правами, наданими їм цим Законом, державний виконавець може відкласти виконавчі дії за заявою стягувача чи боржника або з власної ініціативи на строк до десяти робочих днів. Про відкладання провадження виконавчих дій державний виконавець виносить відповідну постанову, про що повідомляє сторонам.

В зв»язку з зазначеним слід дійти висновку, що державний виконавець виносить постанову про стягнення виконавчого збору після пересвідчення в отриманні боржником копії постанови про відкриття виконавчого провадження та здійснення ним дій, спрямованих на добровільне виконання рішення та закінчення добровільного строку виконання рішення, але до початку здійснення примусового заходу, зокрема звернення стягнення на кошти боржника.

Всупереч зазначеним вимогам, державний виконавець Шевчук А.І., не переконавшись у тому, чи своєчасно отримана боржником ОСОБА_2 копія постанови про відкриття виконавчого провадження, чи має остання фізичну можливість виконати самостійно рішення суду у строк, визначений державним виконавцем, одразу, на наступний день після закінчення строку для самостійного виконання рішення суду, виніс постанови про стягнення виконавчого збору, про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження.

За загальним правилом, що передбачене ч. 1 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації. У відповідності до ч. ч. 1. 2 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що рішення суду ОСОБА_2 виконала у повному обсязі 03 лютого 2016 року, про що свідчить розписка ОСОБА_4 про отримання коштів за рішенням суду. Крім того, стягувач подав заяву до ВДВС Зміївського РУЮ Харківської області 17.02.2016 року про закінчення виконавчого провадження, яка до цього часу, всупереч ст. 49 ЗУ "Про виконавче провадження", державним виконавцем не розглянута, про що не заперечував судовий виконавець ОСОБА_1 у судовому засіданні, (а.с.228,232).

Зазначене свідчить, що підстав, визначених у ч. 1 ст. 57 Закону України "Про виконавче провадження", для винесення постанови стягнення виконавчого збору, про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження у державного виконавця не було, оскільки, на час винесення даної постанови рішення суду було виконано.

Крім того, боржник ОСОБА_2 отримала копію вказаної постанови про відкриття виконавчого провадження 05 лютого 2016 року, після спливу, встановленого виконавцем для добровільного виконання рішення суду - 04 лютого 2016 року, а тому не мала реальної можливості скористатися правами, наданими їм Законом України «Про виконавче провадження».

В той же час державним виконавцем передчасно, без вирішення питання про відкладення виконавчих дій за власною ініціативою, прийняті рішення про стягнення виконавчого збору, накладення арешту та заборону відчуження майна.

Відповідно до ч. 7 ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець після накладення арешту зобовязаний встановити строк вилучення та наступної передачі на реалізацію арештованого майна. Але зазначене не було здійснено державним виконавцем.

Таким чином, актами законодавства України не передбачено та не надано державному виконавцю повноважень накладати арешт на майно з метою забезпечення виконання виконавчого документу, тобто безстрокового його збереження шляхом заборони його відчуження, оскільки це суперечить загальним засадам та завданням здійснення виконавчого провадження та положенню ст. ст. 50, 55 Закону України «Про виконавче провадження», якими чітко передбачено, що арешт накладається виключно з метою збереження майна для його вилучення та подальшої реалізації, а тому державний виконавець зобовязаний був встановити строк вилучення та подальшої його реалізації, який тісно пов'язаний з постановою про арешт майна та перебіг такого строку починається з моменту її винесення.

В зв»язку з наведеним судова колегія вважає, що постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2016 року порушує права та інтереси ОСОБА_2 на вільне володіння, користування та розпорядження належним їй майном.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про виконавче провадження» виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження.

Суди, розглядаючи і вирішуючи цивільні справи на засадах змагальності, повинні вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об'єктивного з'ясування обставин справи, роз'яснювати особам, які беруть у ній участь, їх права й обов'язки та сприяти у здійсненні цих прав.

Крім того, відповідно до постанови Верховного суду України від 06.07.2015 року та правової позиції у справі №6-785цс15 сплив строку, наданого для добровільного виконання рішення суду, сам по собі не є тією достатньою підставою, з якою законодавець пов'язує стягнення виконавчого збору з боржника. Виконавчий збір стягується на підставі постанови державного виконавця, якщо боржником в установлений для цього строк рішення добровільно не виконано, а державним виконавцем вчинено дії, спрямовані на примусове виконання.

З огляду на вказане суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення скарги ОСОБА_2, та правильно відмовив у задоволенні вимоги про визнання дії державного виконавця щодо неналежного повідомлення ОСОБА_2 про винесення процесуальних документів (постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2016 року) неправомірними.

Вимоги в частині направлення на адресу ОСОБА_2 постанови про стягнення виконавчого збору, постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 05.02.2016 року державним виконавцем виконані. В цій частині ухвала суду першої інстанції не оскаржена.

Відповідно правового висновку Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі .№ 6 - 2850цс15 про те, що у випадку оскарження сторонами виконавчого провадження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця щодо виконання рішення суду, ухваленого за правилами ЦПК України, прийнятого 18 березня 2004 року, розгляд таких скарг здійснюється за правилами цивільного судочинства судом, який видав виконавчий документ. Тому є безпідставними посилання представника апелянта, що вказану скаргу слід розглядати за правилами адміністративного судочинства .

Згідно ст.ст. 11,60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують висновки суду першої інстанції.

З огляду на вказане судова колегія знаходить, що ухвала суду першої інстанції постановлена з додержанням вимог закону, що відповідно до п.1 ст. 312 ЦПК України є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення ухвали без змін.

Керуючись ст. ст. 303, 304, п. 1 ч. 2 ст. 307, п. 1 ст. 312, 313-315, 317-319 ЦПК України, судова колегія,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу головного державного виконавця Відділу державної виконавчої служби Зміївського районного управління юстиції Харківської області ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання законної сили.

ГОЛОВУЮЧИЙ: СУДДІ: