Дата документу Справа №
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ
провадження № 22-ц /778/967/16 суддя-доповідач ОСОБА_1
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 лютого 2016 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Апеляційного суду Запорізької області у складі головуючого судді Осоцького І.І.,

суддів Кухаря С.В., Панкеєва О.В.,

за участю секретаря судового засідання Бурима В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року у справі за позовом ОСОБА_3 до Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки частково недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з позовомдо Акціонерного комерційного інноваційного банку «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання договору іпотеки частково недійсним.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року відкрито провадження у справі та задоволено заяву про забезпечення позову.

Накладено арешт на ? частину нежитлової будівлі за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Макарова, буд.13-А, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 27.01.2015 року.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою судді в частині забезпечення позову ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення норм процесуального права просить скасувати ухвалу судді першої інстанції у частині забезпечення позову.

Заслухавши у судовому засіданні суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали судді першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 3 ч. 1 ст. 312 ЦПК України за наслідками розгляду скарги на ухвалу суду першої інстанції апеляційний суд має право скасувати ухвалу і передати питання на новий розгляд до суду першої інстанції, якщо останній порушив порядок, встановлений для його вирішення.

Частиною 1 статті 153 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову розглядається судом, у провадженні якого перебуває справа, в день її надходження без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Отже доводи апеляційної скарги проте, що справа розглядалася без повідомлення сторін суперечить вимогам ч.1 ст. 153 ЦПК України, за положенням якої суд розглядає справу без повідомлення відповідача та інших осіб, які беруть участь у справі.

Як вбачається із матеріалів справи, що 24.11.2015 року позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ПАТ «УкрСиббанк», ОСОБА_2 про визнання недійсним договору відступлення прав вимоги за договором іпотеки.

Ухвалою судді Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року відкрито провадження у справі та задоволено заяву про забезпечення позову та одночасно накладено арешт на ? частину нежитлової будівлі за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Макарова, буд.13-А, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 27.01.2015 року.

Суд першої інстанції не взяв до уваги проте, що за положеннями ст. 152 ЦПК України позов забезпечується шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві і знаходяться у нього або в інших осіб;

За роз'ясненнями 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" вказано, що ухвала про забезпечення позову постановляється в порядку, визначеному ст. 209 ЦПК України, і повинна включати мотивувальну частину, де поряд із зазначенням мотивів, із яких суд (суддя) дійшов висновку про обґрунтованість припущення про те, що невжиття заходів забезпечення може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, наводиться посилання на закон, яким суд керувався при постановленні ухвали.

Згідно статті 210 ЦПК України ухвала суду, що постановляється як окремий документ, складається з: 1) вступної частини із зазначенням: часу і місця її постановлення; прізвища та ініціалів судді (суддів - при колегіальному розгляді); прізвища та ініціалів секретаря судового засідання; імен (найменувань) сторін та інших осіб, які брали участь у справі; предмета позовних вимог; описової частини із зазначенням суті питання, що вирішується ухвалою; мотивувальної частини із зазначенням мотивів, з яких суд дійшов висновків, і закону, яким керувався суд, постановляючи ухвалу; резолютивної частини із зазначенням: висновку суду; строку і порядку набрання ухвалою законної сили та її оскарження.

За змістом ст. 152 ЦПК України суд забезпечує позов шляхом накладенням арешту на майно або грошові кошти, що належать відповідачеві, проте суд на власний розсуд наклав арешт на майно позивача, що у розумінні ст. 152 ЦПК України не є заходами забезпечення позову.

Крім того, що всупереч вимогам статті 210 ЦПК України, в мотивувальній частині ухвали суду відсутнє обґрунтування з посиланням на конкретні обставини справи щодо існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Відповідно до роз'яснень п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 22.12.2006 року "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову", розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Проте, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції не вирішував питання з урахуванням зазначених роз'яснень.

В ухвалі суду та заяві позивача не наведено обставин, які б посвідчували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Оскільки ухвала суду про забезпечення позову постановлена з порушенням вимог статті 210 ЦПК України, без належного обґрунтування, тобто з порушенням встановленого законом порядку, вона підлягає скасуванню на підставі п. 2 ст. 312 ЦПК України з передачею питання на новий розгляд.

Керуючись ст.ст. 307,312,313,314,315,317 ЦПК України, судова колегія

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 08 грудня 2015 року в частині накладення арешту на ? частину нежитлової будівлі за адресою: Запорізька область, м.Бердянськ, вул.Макарова, буд.13-А, що належить ОСОБА_3 на підставі свідоцтва про право власності від 27.01.2015 року скасувати з передачею питання на потворний розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий

Судді: