У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2016 року м. Рівне

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Рівненської області у складі: головуючого Буцяка З.І.,

суддів Боймиструка С.В., Гордійчук С.О.;

секретар судового засідання Коробчук А.М.,

з участю представника банку,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні апеляційного суду в м. Рівному цивільну справу за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" на рішення Костопільського районного суду від 10 грудня 2015 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Комерційний банк "ПриватБанк" до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

в с т а н о в и л а :

В липні 2015 року ПАТ КБ „ПриватБанк звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 31 154, 54 грн. кредитної заборгованості. У процесі розгляду справи банк зменшив свої позовні вимоги до 6 817, 20 грн.

Рішенням Костопільського районного суду від 10 грудня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.

В поданій на це рішення апеляційній скарзі позивач зазначав, що 29 жовтня 2007 року між ним і ОСОБА_1 був укладений кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала у банку кредит у розмірі 5 000 грн. під 24 % річних. Внаслідок неналежного виконання цього договору позичальник станом на 20 липня 2015 року допустила кредитну заборгованість у сумі 6 817, 2 грн.

Згідно з умовами кредитного правочину відповідачка зобовязана була погашати отриманий банківський кредит щомісячними платежами у розмірі 7 % від суми заборгованості.

У разі неналежного виконання позичальником зобовязання за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу, що узгоджується із правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-14цс14 та від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, яка відповідно до положень ч. 1 ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх судів України.

Таким чином, позовні вимоги у даній справі підлягали задоволенню частково, оскільки на підставі ч. 1 ст. 1048 ЦК України банк має право на одержання від позичальника заборгованих процентів, нарахованих у межах трьох років, та неустойки, обмеженої останніми 12 місяцями, що передували зверненню кредитора до суду.

Тому у суду не було підстав відмовляти банку у задоволенні даного позову за спливом позовної даності.

Покликаючись на ці обставини, позивач рішення місцевого суду вважав незаконним та необґрунтованим і просив апеляційний суд його скасувати й ухвалити у справі нове рішення про задоволення його позову.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення осіб, які беруть участь у справі і зявилися в судове засідання, перевіривши подані докази та доводи апелянта, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Частиною 1 ст. 303 ЦПК України встановлено, що під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно зі ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом установлено, що 29 жовтня 2007 року між сторонами було укладено кредитний договір б/н, відповідно до якого відповідачка отримала у банку кредитний ліміт на платіжну картку у сумі 5 000 грн. під 24 % річних на суму залишку заборгованості на строк дії її платіжної картки до жовтня 2009 року (а. с. 2-3, 7, 38-39).

У порушення вимог ст. ст. 526, 527, 530 ЦК України відповідачка узяті на себе зобовязання за кредитним договором порушила і за даними позивача станом на 1 липня 2015 року допустила заборгованість перед банком на загальну суму 31 154, 54 грн., з яких: 3 042, 65 грн. - заборгованість за кредитом; 14 371, 20 грн. - заборгованість за процентами за користування кредитом; 11 780, 95 грн. - заборгованість за пенею та комісією, 500 грн. і 1 459,74 грн. штрафи (а. с. 2-8).

В уточненій позовній заяві від 20 листопада 2015 року банк свої позовні вимоги до відповідачки зменшив до 6 817, 20 грн., визначивши цю заборгованість за період з 20 липня 2012 по 20 липня 2015 року у сумі 6 817, 20 грн. (а. с. 38-41).

Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Частиною 2 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлений обовязок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Згідно з нормами частини 1 статті 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Якщо у зобовязанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (частина 1 статті 530 ЦК України).

Пунктом 9.12. Умов та правил надання банківських послуг (далі Умов та правил), які є частиною кредитного договору сторін від 29 жовтня 2007 року, обумовлено, що договір діє впродовж 12 місяців з часу підписання. Якщо протягом цього строку ні одна зі сторін не проінформує іншу сторону про припинення строку дії договору, то він автоматично пролонгується на такий же строк.

Підпунктами 3.1.1. і 3.1.3. Правил користування платіжною карткою (які є складовою частиною Умов та правил) передбачено, що термін дії картки зазначений на звороті картки (місяць і рік). Картка дійсна до останнього календарного дня зазначеного місяця. Після закінчення терміну дії відповідна Карта продовжується Банком на новий термін (шляхом надання клієнту карти з новим терміном дії), якщо раніше (до початку місяця закінчення терміну дії не поступила письмова заява Держателя про закриття Карткового рахунку, а також при умовах наявності коштів на Картковому рахунку для оплати послуг з виконання розрахункових операцій по картковому рахунку (в передостанній день місяця закінчення строку дії) і при збереженні інших умов продовження, передбачених договором.

Підпунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою передбачено, що термін погашення за кредитом (кредитний ліміт, кредитна лінія) за платіжними картками без встановленого мінімального обовязкового платежу, здійснюється в наступному порядку: термін погашення за процентами кожного місяця за попередній місяць, термін погашення кредиту в повному обємі, не пізніше наступного дня місяця, вказаного на платіжній карті (а. с. 8-13).

Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів сторонами було визначено місяцями.

Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобовязань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов'язання, яке виникло на основі договору.

Строк виконання кожного щомісячного зобовязання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку. Перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок (стаття 253 ЦК України).

Як розяснив Верховний Суд України у постанові від 19 березня 2014 року № 6-14цс14 відповідно до правил користування платіжною карткою, які є складовою кредитного договору, картка діє в межах визначеного нею строку. За таким договором, що визначає щомісячні платежі погашення кредиту та кінцевий строк повного погашення кредиту перебіг позовної давності (ст. 257 ЦК України) щодо місячних платежів починається після несплати чергового платежу, а щодо повернення кредиту в повному обсязі зі спливом останнього дня місяця дії картки (ст. 261 ЦК України), а не закінченням строку дії договору.

Як установлено судом, термін дії платіжної картки відповідачки закінчився в останній день жовтня 2009 року (а. с. 7 зв., 39).

Достовірних і переконливих доказів про те, що після закінчення терміну дії зазначених платіжних карток відповідачці банком були видані, а позичальником отримані нові платіжні картки, у матеріалах справи немає.

Місцевим судом установлено, що останнє погашення кредиту відповідачка здійснила 26 січня 2010 року, що підтверджується наданим позивачем розрахунком заборгованості за кредитним договором сторін (а. с. 4-6).

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Частиною 1 ст. 259 ЦК України передбачено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін. Договір про збільшення позовної давності укладається у письмовій формі.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частина пята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у статтях 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, скільки з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Згідно зі ст. 264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Оскільки умовами договору сторін були передбачені окремі самостійні зобовязання, які деталізували обовязок боржника повернути весь борг частинами та встановлювали самостійну відповідальність за невиконання цього обовязку, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового платежу, а, отже, і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Зважаючи на те, що згідно з підпунктом 5.4. Правил користування платіжною карткою термін погашення кредиту у повному обсязі для відповідачки настав не пізніше останнього дня місяця, вказаного на платіжній картці, термін дії якої сторонами був визначений жовтнем 2009 року, а останній платіж відповідачка внесла 26 січня 2010 року початком перебігу позовної давності для позивача слід вважати 27 січня 2010 року.

Проте до суду із даним позовом банк звернувся лише у другій половині липня 2015 року, тобто вже після збігу трирічного строку позовної давності.

Пунктом 7 ч. 11 ст. 11 Закону України Про захист прав споживачів передбачено, що кредитодавцю забороняється вимагати повернення споживчого кредиту, строк давності якого минув.

Частиною 4 ст. 267 ЦК України визначено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У звязку з викладеним колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, повно і всебічно зясувавши всі дійсні обставини спору сторін та виконавши інші вимоги цивільного судочинства, вирішив дану справу згідно із законом.

Підстав для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, апеляційний суд не вбачає.

Керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 303, 304, 307, 308, 312-315, 317 ЦПК України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Комерційний банк „ПриватБанк відхилити.

Рішення Костопільського районного суду від 10 грудня 2015 року залишити без змін.

Ухвала Апеляційного суду набирає законної сили з моменту її проголошення. Вона може бути оскаржена в касаційному порядку до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з дня набрання нею законної сили.

Головуючий

Судді: