Провадження № 22-ц/779/1038/2016
Головуючий у 1 інстанції
Суддя-доповідач ОСОБА_1
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2016 року м. Івано-Франківськ

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області в складі:

головуючого Соколовського В.М.,

суддів: Пнівчук О.В., Василишин Л.В.,

секретаря Капущак С.В.,

з участю: апелянта ОСОБА_2 та його представника ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит», ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2016 року, -

в с т а н о в и л а :

У серпні 2015 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та Кредит» (надалі ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»), ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб та, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» або його правонаступника, або розпорядника майном на користь ОСОБА_2 в період з 27 серпня 2015 року до 16 вересня 2015 року (дата до введення тимчасової адміністрації) 3% річних в сумі 90,84 грн., нараховані відсотки за кожен день прострочення вкладу в сумі 744,88 грн. та моральну шкоду в сумі 35 000,00 грн., що загалом становить 35 835,72 грн.

Позивач зазначав, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» неправомірно та всупереч умовам депозитного договору не виплатив йому відсотки за користування депозитними коштами за весь час їх фактичного використання, у звязку з чим ним предявлено вимоги про стягнення 3% річних за несвоєчасне виконання зобовязання, а також процентів за користування коштами.

Обґрунтовуючи позовну вимогу про стягнення моральної шкоди в сумі 35 000,00 грн., позивач посилався на те, що неправомірні дії відповідачів щодо невчасного повернення його депозитного вкладу вплинули на його психологічний стан та призвели до виникнення в нього моральних страждань.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2016 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, позивач ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій посилається на те, що судом неповно зясовано обставини, що мають значення для справи, не застосовано норми матеріального права, які підлягали застосуванню, а саме: статті 611, 625, 1061 ЦК України, ст.47 Закону України «Про банківську діяльність», статті 46, 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку із п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»; і порушено норми процесуального права, а саме: статті 191, 214, 215, 224 ЦПК України.

На думку апелянта, судом першої інстанції при застосуванні норм Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не враховано ту обставину, що відповідно до постанови правління НБУ від 17 грудня 2015 року виконавчою дирекцією ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 18 грудня 2015 року №230 «Про початок процедури ліквідації АТ «Банк «Фінанси та Кредит». Таким чином, з 17.12.2015 року обмеження встановлені ст.36 цього Закону не застосуються у звязку із ст.46 цього Закону. Згідно із п.4 ч.1 ст.45 Закону вимоги вкладників фізичних осіб (у тому числі фізичних осіб-підприємців), які не є повязаними особами банку, у частині, що перевищує суму, виплачену ОСОБА_4, підлягають включенню до 4-ї черги відшкодування.

Апелянт стверджує, що судом не враховано також того, що, по-перше, проценти на банківський вклад нараховуються від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк, по день фактичного їх повернення вкладникові, а також нараховуються 3% річних та сума відповідно до індексу інфляції за несвоєчасне виконання грошового зобовязання; по друге, закінчення строку дії договору і невиконання зобовязань не припиняє зобовязальні правовідносини, а трансформує їх в охоронні, що містять обовязок відшкодувати заподіяні збитки, які встановлені договором чи законом. За користування коштами, що знаходились на рахунку клієнта, банк повинен був сплатити проценти в розмірі, встановленому договором.

Крім того апелянт вважає, що при вирішенні питання про обґрунтованість вимог позивача щодо стягнення 20 000 грн. моральної шкоди судом не застосовано до спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали до застосування, а саме: ст.611 ЦК України, ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів», адже відповідно до ст.47 Закону України «Про банківську діяльність» та ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» у взаємозвязку із ч.1 ст.1 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» залучення банком у вклад (депозитів) коштів є фінансовою послугою, а позивач, відповідно, є споживачем такої послуги банку.

З наведених підстав апелянт просив рішення скасувати і ухвалити нове рішення про задоволення позову частково: стягнути з відповідача на користь позивача 40,51 доларів США нарахованих відсотків за 235 днів прострочення видачі вкладу та 20 000 грн. компенсації моральної шкоди.

Представники відповідачів у судове засідання апеляційного суду не з'явилися, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, що відповідно до ч.2 ст.305 ЦПК України не перешкоджає розглядові справи.

В судовому засіданні апелянт та його представник доводи апеляційної скарги підтримали з мотивів, викладених у ній.

Вислухавши доповідача, пояснення апелянта та його представника, обговоривши доводи апеляційної скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ст.308 ЦПК України апеляційний суд відхиляє апеляційну скаргу і залишає рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст.213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду зазначеним вимогам відповідає.

Судом встановлено, що 25 січня 2015 року між АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та ОСОБА_2 було укладено Договір-заяву № 300131/163512/7-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Пенсійний» на 7 місяців в національній валюті (надалі «Договір»).

Згідно з пунктом 1 вказаного Договору вкладник вносить, а банк приймає грошові кошти в національній валюті на вкладний рахунок № 2630.7.185349.005 в сумі 52 628,87 грн. на строк з 26 січня 2015 року по 26 серпня 2015 року, у порядку та на умовах, визначених у Договорі-заяві та в Основних умовах залучення банківських вкладів фізичних осіб та обслуговування вкладних рахунків у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит».

Відповідно до пункту 2 Договору за час користування коштами вкладу протягом строку, визначеного у п.1 цього Договору-заяви, банк нараховує і виплачує вкладникові проценти за ставкою 24,60 % річних. Нараховані проценти зараховуються вкладнику на рахунок, відкритий у банку за № 2638.2.185349.008.

Пунктом 6 Договору передбачено, що після закінчення строку, визначеного п. 1 цього договору-заяви, вклад повертається вкладникові в порядку, у строки та на умовах, передбачених положеннями п.5.1 Основних умов.

26 серпня 2015 року строк дії вкладу за Договором закінчився, тому 15 липня 20015 року ОСОБА_2 звернувся до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» із заявою (отримано банком 15 липня 2015 року), в якій просив повернути йому кошти по вкладу, який закінчується 26 серпня 2015 року (а.с. 9).

На підставі постанови Правління Національного банку України від 17 вересня 2015 року № 612 «Про віднесення ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 17 вересня 2015 року № 171 «Про запровадження тимчасової адміністрації в АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та делегування повноважень тимчасового адміністратора банку».

Згідно з даним рішенням у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» запроваджено тимчасову адміністрацію на три місяці з 18 вересня 2015 року до 17 грудня 2015 року включно, призначено уповноважену особу ОСОБА_4 та делеговано всі повноваження тимчасового адміністратора ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит», визначені ст.ст.37-39 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

10 листопада 2015 року після подання позову, в ході розгляду даної цивільної справи, ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб позивачу було виплачено депозит та відсотки в сумі 56 722,01 грн.(а.с.77).

Уточнивши позовні вимоги, позивач просив стягнути з відповідачів 3% річних в сумі 90,84 грн., нараховані відсотки за кожен день прострочення вкладу в сумі 744,88 грн. та моральну шкоду в сумі 35 000 грн., що загалом становить 35 835,72 грн.

Суд правильно вважав, що позовні вимоги не підлягають до задоволення.

Так, статтею 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено наслідки запровадження тимчасової адміністрації банку. Зокрема, з дня початку процедури виведення ОСОБА_4 банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). ОСОБА_4 набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення.

Відповідно до частини 5 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» під час тимчасової адміністрації не здійснюється, зокрема, задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку.

Разом з тим, відповідно до частини 6 статті 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», обмеження, встановлене пунктом 1 частини пятої цієї статті, не поширюється на зобовязання банку щодо: виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Зазначені виплати здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується ОСОБА_4, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення ОСОБА_4 банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

У зв'язку із застосуванням спеціальних механізмів врегулювання правовідносин та прав Позивача із банком, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, застосуванню підлягає Закон України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Інші правові норми, зокрема положення ЦК України про зобов'язання, можуть бути застосовані, якщо вони не суперечать цьому Закону.

Таким чином, після запровадження у банку тимчасової адміністрації, задоволення вимог кредиторів відбувається в особливому, передбаченому зазначеним спеціальним законом порядку, з дотриманням принципу черговості. Окрім того, повернення вкладу здійснюється за зазначеною вище процедурою незалежно від того, звертався позивач до чи після запровадження тимчасової адміністрації банку.

З правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 20 січня 2015 року у справі № 6-2001цс15 випливає, що згідно з п.16 ст.2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується ОСОБА_4 стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до п.6 ст.2 цього Закону ліквідація банку це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, пов'язаних з виконанням банком, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобов'язань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах.

Статтею 36 вказаного Закону врегульовано наслідки запровадження тимчасової адміністрації.

Відповідно до п.1 ч.6 ст.36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників здійснюються в межах суми відшкодування, що гарантується ОСОБА_4, в національній валюті України. Вклади в іноземній валюті перераховуються в національну валюту України за офіційним курсом гривні, встановленим Національним банком України до іноземних валют на день початку процедури виведення ОСОБА_4 банку з ринку та здійснення тимчасової адміністрації відповідно до цієї статті.

Таким чином, після запровадження ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб тимчасової адміністрації відносно неплатоспроможного банку з метою виведення його з ринку та в подальшому відкликання НБУ банківської ліцензії й переходу до процедури ліквідації банку, задоволення вимог кредиторів банку здійснюється в порядку, передбаченому Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Чинним законодавством не передбачено задоволення вимог кредиторів поза межами процедури ліквідації банку.

В судовому засіданні встановлено, що суму депозитного внеску (вкладу) виплачено Позивачу ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб у повному обсязі у звязку із запровадженням тимчасової адміністрації в ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та призначенням уповноваженої особи ОСОБА_4 гарантування вкладів фізичних осіб.

Стаття 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» встановлює обмеження на зобовязання банку під час тимчасової адміністрації щодо задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, окрім виплати коштів за вкладами вкладників.

В той же час, враховуючи вимоги вказаного закону щодо застосування спеціальних механізмів врегулювання правовідносин Позивача та банку, щодо подальшої діяльності якого прийнято рішення про виведення його з ринку, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку, що у задоволенні позову щодо стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси на Кредит» відсотків, які нараховані Позивачем, 3% річних слід відмовити, зважаючи на законодавчо встановлений мораторій щодо здійснення даних видів стягнення.

Стосовно позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд правильно виходив з того, що у спірних правовідносинах між сторонами виникли зобовязальні правовідносини на підставі депозитного договору, у разі порушення зобов'язання моральна шкода може відшкодовуватися лише тоді, якщо це встановлено договором або законом (ст. 611 ЦК України). Укладений між сторонами депозитний договір у разі порушення зобовязань не передбачає відшкодування моральної шкоди, тому вимоги про відшкодування моральної шкоди не підлягають до задоволення.

З огляду на викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позовних вимог.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, не спростовують правильних висновків суду, оскільки вони були предметом розгляду в суді першої інстанції і їм судом дана належна оцінка.

Розглянувши справу в межах заявленого позову та в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку, що фактичні обставини справи судом першої інстанції зясовано всебічно та повно, дано їм вірну правову оцінку, а рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, тому підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст.307, 308, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

у х в а л и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту проголошення, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів з часу набрання законної сили.

Головуючий В.М. Соколовський

Судді: О.В. Пнівчук

ОСОБА_5