Справа № 211/3111/13-ц
Провадження № 2/211/8/16
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

10 червня 2016 року Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Папариги В.А.,

при секретарі Ручка М.Л.,

за відсутності сторін,

розглянувши в м. Кривому Розі цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства РОДОВІД БАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства РОДОВІД БАНК про визнання кредитного договору недійсним,- ВСТАНОВИВ:

19 квітня 2012 року позивач ОСОБА_2 акціонерне товариство РОДОВІД БАНКзвернувся до суду з позовом, який потім неодноразово уточнював до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. В обґрунтування своїх вимог послався на те, що 13.12.2008 року ВАТ "Родовід Банк", який змінив своє найменування на ПАТ "Родовід Банк" та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 35.1/АА-241.07.2 від 13.12.2008 року. Пунктом 1.1 кредитного договору Банк відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 24528,00 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів терміном до 12.12.2014 року включно. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 7,7 процентів річних. Відповідно до п.п. 3.1, 3.3, 3.3.1 договору, позичальник зобовязується починаючи з місяця наступного за звітним щомісяця до 10-го числа кожного місяця частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 292,00 дол. США та сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами. Крім того, щомісячно до 10-го числа сплачувати банку плату за обслуговування кредиту згідно з умовами Договору. Банк виконав своє зобовязання щодо надання кредиту на умовах передбачених кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 386_1 від 13.12.2007 року, а позичальник ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту не виконує. Позивачем з 11.01.2009 року порушуються вимоги договору в частині своєчасної та повної оплати обовязкових платежів. Банком неодноразово вживались заходи щодо відновлення платоспроможності боржника, проводились неодноразові зустрічі, направлялись листи - вимоги, підписувались акти зустрічей. Так, позивачу направлялись листи - вимоги з відомостями про стан заборгованості нарахованих штрафних санкцій та формулюванням про звернення стягнення на предмет застави у випадку непогашення заборгованості за договором: лист вимога № 35 -18/2033 від 22.01.2009 року, лист вимога № 35-18/2231 від 17.02.20009 року, лист-вимога № 35-18/3029 від 19.03.2009 року, лист-вимога № 35-18/3538 від 28.07.2009 року, лист-вимога № 2009-242860-А/10 від 21.10.2009 року, лист-вимога № 130-77.11б.б/5270 від 30.03.2010 року, лист-вимога № 130-77.11б.б5760 від 17.08.2010 року. В останній редакції уточненого позову, що надійшов на адресу суду 17.10.2013 року, посилаючись на те, що у відповідача наявна заборгованість за вказаним кредитним договором у розмірі 2609239,34 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою основного боргу кредиту - 20013,10 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 159964,71 гривня, прострочені відсотки 1450,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 11593,77 гривні, плата за проведення розрахунків - 4620,33 гривні, пеня нарахована за прострочення плати проведення розрахунків 43736,31 гривня, пеня за порушення строків погашення кредитної заборгованості складає 297576,77 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2378531,12 гривні, заборгованість по 3 % річних 10384,41 гривні, позивач просить стягнути з відповідача ОСОБА_1 вказану заборгованість , а також сплачений судовий збір у розмірі 3219 гривень.

Не погодившись з первісним позовом відповідач ОСОБА_1 26.11.2013 року звернувся до суду з зустрічною позовною заявою до Публічного акціонерного товариства РОДОВІД БАНК про визнання вищевказаного кредитного договору недійним. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на те, що кредитний договір суперечить законодавству України про захист прав споживачів та порушення постанови від 10.05.2007 № 168 зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 травня 2007 року за № 541/13808 "Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту". Відповідачем в порушення закону не було виконано переддоговірну роботу з позивачем. Відповідно до ч. 12 ст. 10 Закону України "Про захист справ споживачів", якщо після укладання договору стане очевидним, що послуги зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобовязаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобовязаний повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладання договору. Цього відповідачем зроблено не було. В кредитному договорі містяться умови, які регулюють внесення змін (доповнень) та розірвання Договору лише в односторонньому порядку і лише в інтересах та з боку банку. В договорі взагалі не міститься порядку зміни Договору, який врахував би інтереси споживача (позичальника) взагалі не містить умови про порядок припинення Договору, а це є суттєвими умовами (ст. 628 ЦКУ), то договір в цілому суперечить п. 8 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг". Фактично, в момент підписання договору позивача поставлено в невигідне та таке, що порушує його права становище. Вказує, що порушення вимог законодавства при укладенні кредитного договору, а саме порушення вимог статті 525 ЦК України, є підставою для визнання кредитного договору недійсним. Даний договір не містить жодних умов, які б регулювали відповідальність з боку банку за невиконання або неналежне виконання умов Договору, більше того даний договір містить цілий ряд пунктів відповідальності тільки з боку Позичальника. Проте, згідно п. 9 ч. 1 ст. 6 Закону України "Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг", договір повинен містити права та обовязки сторін, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору. Тобто коли позичальник уклав цей договір, він повинен був мати на увазі зміни в економічному стані країни, у звязку із фінансово економічною кризою, зміну курсу гривні по відношенню до долара США та ризик знецінення гривні взяти на себе. Фактично даний пункт є способом зловживання правом відповідача, коли всі ризики знецінення національної валюти України шляхом порушення вимог закону, відповідач перекладає як субєкт підприємницької (господарської) діяльності виключно на позивача позичальника за кредитним договором та споживача кредитних послуг, що є грубим порушенням частини 3 статті 13 Цивільного Кодексу України. Фінансова криза, зростання вартості долару США, суттєве зменшення платоспроможності позивача є істотною зміною обставин, які фактично змінилися настільки, що сторони б не уклали договір, якщо б вказані обставини мали місце на дату укладання договору. Також, з розрахунку вбачається, що банк нарахував пеню з 11.08.2008 року у вигляді 1,6 % від суми прострочення за кожний день. У даному випадку сума пені складає 1707676,51 грн., що значно перевищує суму кредиту, який складає 20013 доларів США. Крім того, вказує, що позовна давність по нарахуванні пені вже сплила. На підставі вищевикладеного, просить визнати укладений кредитний договір № 35.1/АА-241.07.2 від 13.12.2007 року недійсним. Застосувати позовну давність щодо нарахуванні пені за кредитним договором. Застосувати наслідки недійсності правочину.

В судове засідання сторони не зявилися, про дату та час судового засідання повідомлені належним чином, представник позивача за первісним позовом та представник відповідача за зустрічним позовом надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує повністю, проти зустрічного позову заперечує повністю. Надав суду заперечення, згідно яких вказує, що ОСОБА_1 своїм записом зробленим власноручно підтвердив, що до моменту укладення цього договору в письмовій формі повідомлений про всі умови кредитування, передбачені п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживачів". Один примірник кредитного договору отримав 13.12.2007 року. Банк в письмовій формі повідомив ОСОБА_1 про всі умови кредитування, передбачені п. 2 ст. 11 Закону України "Про захист прав споживача", тож твердження представника ОСОБА_1 є безпідставними, необґрунтованими та спростовуються виносками Пленуму ВССУ, викладеним в постанові № 5 від 30.03.2012 року. ОСОБА_1 було надано кредит виключно як фізичній особі в рамках споживчого кредитування, а не як фізичній особі підприємцю по програмі мікрокредитування, застосування до зазначених кредитних правовідносин положень ЗУ "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань" фактично неможливо. Ухилення позивача від виконання кредитних зобовязань банку надано збитків у розмірі 2609239,34 гривні, які просить стягнути з відповідача.

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 в судове засідання не зявився, надав повноваження представнику ( Том 2 а.с. 105 копія довіреності).

Представник відповідача за первісним позовом та представник позивача за зустрічним позовом ОСОБА_3 в судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, проте первісного позову заперечує, на зустрічному позові наполягає, просила застосувати строк позовної давності, також надала заяву про застосування строку позовної давності та заперечення (т. 2 а.с. 104-108,111-123).

Виходячи з наведеного, суд вважає, що рішення у справі можливо постановити без здійснення фіксування процесу за допомогою звукозаписувального засобу (ч. 2 ст. 197 ЦПК України).

Дослідивши матеріали справи, суд приходить висновку, що первісна позовна заява підлягає частковому задоволенню, а зустрічна позовна заява не підлягає задоовленню, виходячи з наступних підстав.

З матеріалів справи встановлено, що, 13.12.2007 року між Відкритим акціонерним товариством РОДОВІД БАНК, правонаступником якого є ОСОБА_2 акціонерне товариство РОДОВІД БАНК, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 35.1/АА-241.07.2 від 13.12.2007 року. Відповідно до пункту 1.1 кредитного договору Банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 24528,00 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів терміном до 12.12.2014 року включно. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 7,7 процентів річних. Відповідно до п.п. 3.1, 3.3, 3.3.1 договору, позичальник зобовязується починаючи з місяця наступного за звітним щомісяця до 10-го числа кожного місяця частково погашати заборгованість за кредитом у сумі 292,00 дол. США та сплачувати нараховані проценти за користування кредитними коштами. Крім того, щомісячно до 10-го числа сплачувати банку плату за обслуговування кредиту згідно з умовами Договору. Відповідно до пункту 1.5.1 щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту. Відповідно до п. 3.9 договору, за порушення строків повернення кредиту чи сплати процентів, позичальник зобовязується сплачувати банку пеню за кожний день прострочки у розмірі 1,6 процентів від суми простроченої заборгованості (т.1 а.с. 8-14- копія кредитного договору)

Банк виконав своє зобовязання щодо надання кредиту на умовах передбачених кредитним договором, що підтверджується заявою на видачу готівки № 386_1 від 13.12.2007 року (т.1 а.с.15- копія заяви на видачу готівки).

Відповідач ОСОБА_1 взяті на себе зобовязання по погашенню кредиту не виконує. Сума заборгованості за кредитним договором складає 2609239,34 грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою основного боргу кредиту - 20013,10 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 159964,71 гривня, прострочені відсотки 1450,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 11593,77 гривні, плата за проведення розрахунків - 4620,33 гривні, пеня нарахована за прострочення плати проведення розрахунків 43736,31 гривня, пеня за порушення строків погашення кредитної заборгованості складає 297576,77 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2378531,12 гривні, заборгованість по 3 % річних 10384,41 гривні ( т.1 а.с.116-117 розгорнутий розрахунок заборгованості).

Банком неодноразово вживались заходи щодо відновлення платоспроможності боржника, а саме позивачу направлялись листи - вимоги з відомостями про стан заборгованості нарахованих штрафних санкцій та формулюванням про звернення стягнення на предмет застави у випадку непогашення заборгованості за договором ( т.1 а.с. 35, 37, 39, 41 копія листів, т.1 а.с. 36, 38, 40, 42 копія поштових повідомлень).

Відповідно до вимог ст. ст. 526, 530 ЦК України зобов'язання повинні виконуватись належним чином і в установлений термін.

Згідно з ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти.

Разом з тим, ч. 2 ст. 1050 ЦК України передбачено право позикодавця вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів у разі прострочення сплати чергових платежів.

Оскільки кредитний договір є двостороннім договором, то права й обов'язки виникають у кожного контрагента.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ч.4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Згідно зі ст. 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги.

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов'язано його початок.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст.261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов'язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою.

Так, за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 5 ст. 261 ЦК України).

У зобов'язаннях, в яких строк виконання не встановлено або визначено моментом вимоги кредитора, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

Отже, початок перебігу строку давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому поряду через суд.

Відповідно до п.1.1 кредитного договору від 13.12.2007 року банк відкриває позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 24528, доларів США терміном до 12.12.2014 року включно.

В своїй заяві про застосування строку позовної давності представник позивача ОСОБА_3 вказує, що позивачем пропущений строк позовної давності для звернення з даним позовом, оскільки останній платіж за кредитним договором по заборгованості (тілу кредиту) був здійснений 27.01.2008 року. Також вказує, що згідно листа вимоги ВАТ "Родовід Банк" від 22 січня 2009 року № 35-18/2033 та з якою банк звернувся до відповідача з вимогою про звернення стягнення на предмет застави у випадку непогашення заборгованості за договором, достроково повернути заставу у випадку непогашення заборгованості за договором, достроково повернути суму кредиту за кредитним договором, фактично змінивши строк виконання основного зобовязання. Банк протягом трьох років та одного року повинен був звернутися до суду, а звернувся лише 19.04.2012 року.

Таке твердження відповідача та його представника суперечить письмовим доказам, що міститься в матеріалах цивільної справи, а саме випискою/особовим рахунком ОСОБА_1 (а.с. 51). Так, згідно виписки/особового рахунку ОСОБА_1 за договором 35.1/АА-241.07.2 13/12/2007 ОСОБА_1 31.05.2011 була здійснена примусова сплата боргових зобовязань в рахунок погашення простроченої кредитної заборгованості за кредитним договором 35.1/АА-241.07.2 13.12.2007 від 13.12.2007 у розмірі 233,47 та 25.11.11 оплата простроченої плати за обслуговування кредиту згідно з договором 35.1/АА-241.07.2 13/12/2007 у розмірі 0,19 ( т.1 а.с.51).

Первісна позовна заява до суду була подана позивачем 19.04.2012 року, отже ані спеціальна, ані загальна позовна давність позивачем ОСОБА_2 акціонерним товариством РОДОВІД БАНК не пропущена, таким чином підстав для задоволення заяви про застосування строку позовної давності суд не вбачає.

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання.

Відповідно до статті 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки, встановлений законом, може бути збільшений у договорі. Сторони можуть домовитися про зменшення розміру неустойки, встановленого актом цивільного законодавства, крім випадків, передбачених законом. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Відповідно до статті 552 ЦК України сплата (передання) неустойки не звільняє боржника від виконання свого обов'язку в натурі. Сплата (передання) неустойки не позбавляє кредитора права на відшкодування збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов'язання.

Відповідно до розрахунку заборгованості позивач розрахував пеню за прострочення плати проведення розрахунків 43736,31 гривня, пеню за порушення строків погашення кредитної заборгованості складає - 297576,77 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 2378531,12 гривні (т.1 а.с. 216- уточнені позовні вимоги позивача).

Частиною 3 ст. 551 ЦК України визначено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.

Суд враховує, що кредитний договір є дійсним і неоспореним, є актом волевиявлення сторін, що підтверджує їх згоду виконувати умови, які вони для себе передбачили, однак, що стосується розміру пені нарахованої позивачем за несвоєчасне погашення кредиту, суд, керуючись вимогами ч.3 ст. 551 ЦК України, згідно якої розмір неустойки, пені може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків та наявності інших обставин, які мають істотне значення, вважає за необхідне зменшити розмір нарахованої пені за прострочення плати проведення розрахунків до 4620,33 гривень, та пені за порушення строків погашення кредитної заборгованості до 21463,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 171558,47, оскільки сума пені значно перевищує розмір існуючої заборгованості за кредитом та нарахованими процентами.

Відповідно до статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Так, відповідно до укладеного договору між між Відкритим акціонерним товариством РОДОВІД БАНК, правонаступником якого є ОСОБА_2 акціонерне товариство РОДОВІД БАНК, та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 35.1/АА-241.07.2 від 13.12.2007 року, банк відкриває Позичальнику відновлювальну кредитну лінію на загальну суму 24528,00 доларів США на купівлю автомобіля та сплату страхових платежів терміном до 12.12.2014 року включно. Процентна ставка за договором встановлюється в розмірі 7,7 процентів річних (пункт 1.5 договору). Щомісячна плата за обслуговування кредиту встановлюється в розмірі 0,25 % від суми виданого кредиту (п. 1.5.1 договору).

На підставі вищевикладеного та з урахуванням того, що чинним договором передбачений розмір процентів, відповідно до положень ст. 625 ЦК України, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині стягнення 3 % річних у розмірі 10384,41 гривень необхідно залишити без задоволення.

Таким чином з ОСОБА_1 підлягає стягненню заборгованість у розмірі 352357 гривень (триста пятдесят дві тисячі триста пятдесят сім) гривень 61 копійка грн., яка складається з простроченої заборгованості за сумою основного боргу кредиту - 20013,10 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 159964,71 гривні, прострочені відсотки 1450,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 11593,77 гривні, плата за проведення розрахунків - 4620,33 гривні, пеня нарахована за прострочення плати проведення розрахунків 4620,33 гривня, пеня за порушення строків погашення кредитної заборгованості складає 21463,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 171558, 47 гривень.

При цьому суд не вбачає законних підстав для задоволення зустрічних позовних вимог позивача, виходячи з наступних підстав.

Статтею 626 ЦК України встановлено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків.

Згідно ст. 627 ЦК України та відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Зокрема, ст. 628 ЦК України передбачено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Статтею 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Останні встановлені ст.ст. 1048-1052, 1054 ЦК України. Відповідно до положень вказаних статей істотними умовами виступають: мета, сума і строк кредиту, умови і порядок його видачі та погашення, види забезпечення зобов'язань позичальника, відсоткові ставки, порядок плати за кредит, порядок зміни і припинення дії договору, відповідальність сторін за невиконання або неналежне виконання умов договору.

Відповіднодо ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Статтею 203 ЦК України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав і з наслідками, передбаченими законом.

Стаття 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача.

Стаття 18 закону України «Про захист прав споживачів» передбачає визнання недійсними умов договорів, що обмежують права споживача. Відповідно до положень вказаної статті продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача.

У ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначений (невичерпний) перелік несправедливих умов договору, зокрема, встановлення жорстких обов'язків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; установлення обов'язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору; надання продавцю (виконавцю, виробнику) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі; визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору; обмеження відповідальності продавця (виконавця, виробника) стосовно зобов'язань, прийнятих його агентами, або обумовлення прийняття ним таких зобов'язань додержанням зайвих формальностей.

Частиною 5 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими: 1) для надання кредиту необхідно передати як забезпечення повну суму або частину суми кредиту чи використати її повністю або частково для покладення на депозит, або викупу цінних паперів, або інших фінансових інструментів, крім випадків, коли споживач одержує за таким депозитом, такими цінними паперами чи іншими фінансовими інструментами таку ж або більшу відсоткову ставку, як і ставка за його кредитом; 2) споживач зобов'язаний під час укладення договору укласти інший договір з кредитодавцем або третьою особою, визначеною кредитодавцем, крім випадків, коли укладення такого договору вимагається законодавством та/або коли витрати за таким договором прямо передбачені у складі сукупної вартості кредиту для споживача; 3) передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки; 4) встановлюються дискримінаційні стосовно споживача правила зміни відсоткової ставки.

Згідно положень ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Позивачем не надано належних та допустимих доказів, які дають підстави вважати, що договір, укладений між сторонами, є несправедливим до нього, оскільки при підписанні даного договору ОСОБА_1 ознайомився та погодився з його умовами, про що поставив свій підпис в кредитному договорі, а відтак, проаналізувавши умови кредитного договору та встановлені обставини, суд дійшов до висновку про відсутність в останньому несправедливих умов, а всі твердження позивача з даного приводу судом розцінюються як його спосіб захисту власних інтересів від наслідків, можливість настання яких залежить лише від його добросовісної поведінки при виконанні взятих на себе за кредитним договором зобов'язань.

Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30 березня 2012 року N 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», при вирішенні спорів про визнання кредитного договору недійсним суди мають враховувати вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема ЦК України (статті 215, 1048- 1052, 1054- 1055), статті 18-19 Закону України «Про захист прав споживачів».

Зокрема, кредитний договір обов'язково має укладатись у письмовій формі (стаття 1055 ЦК України); недодержання письмової форми тягне його нікчемність та не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його нікчемністю. При вирішенні справ про визнання кредитного договору недійсним суди повинні враховувати роз'яснення, наведені у постанові Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними». Суди повинні розмежовувати кредитний договір, який є недійсним у силу закону (нікчемний), або може бути визнаний таким у судовому порядку (оспорюваний) з підстав, встановлених частиною першою статті 215 ЦК України, та кредитний договір, який є неукладеним (не відбувся), що не може бути визнаний недійсним, зокрема, у випадку, коли сторони в належній формі не досягли згоди щодо хоча б з однієї його істотної умови або зміст яких неможливо встановити, виходячи з норм чинного законодавства (статті 536, 638, 1056-1 ЦК України).

Згідно зі ст.ст. 10-11 та 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За таких обставин, суд вважає, що в зустрічному позові ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства РОДОВІД БАНК про визнання кредитного договору недійсним слід відмовити.

Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду з позовом, позивачем понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219 гривень, таким чином з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені ним витрати по сплаті судового збору в розмірі 3219,00 гривень.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. ч. 1 ст. 203, 207, 208, 215, 256, 526, 530, 549, 551, 625, 1047, 1048, 1050 ЦК України, ст.ст. 10, 11, 60, 212-215 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ :

Первісну позовну заяву Публічного акціонерного товариства РОДОВІД БАНК до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, РНОКПП НОМЕР_1, зареєстрованого за адресою: ІНФОРМАЦІЯ_2, на користь Публічного акціонерного товариства РОДОВІД БАНК (код ЕДРПОУ 14349442, МФО 321712, кореспондентський рахунок № 1 у Головному управлінні Національного банку України по м. Києву та Київській області, МФО 321024 заборгованість за кредитним договором № 35.1/АА-241.07.2 від 13.12.2007 у розмірі 352357 гривень (триста пятдесят дві тисячі триста пятдесят сім) гривень 61 копійка, яка складається з простроченої заборгованості за сумою основного боргу кредиту - 20013,10 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 159964,71 гривня, прострочені відсотки 1450,49 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 11593,77 гривні, плата за проведення розрахунків - 4620,33 гривні, пеня нарахована за прострочення плати проведення розрахунків 4620,33 гривня, пеня за порушення строків погашення кредитної заборгованості - 21463,59 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 171558, 47 гривень, а також стягнути понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 3219 ( три тисячі двісті девятнадцять) гривень.

В іншій частині позовні вимоги Публічного акціонерного товариства РОДОВІД БАНК - залишити без задоволення.

В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до публічного акціонерного товариства РОДОВІД БАНК про визнання кредитного договору недійсним відмовити.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Дніпропетровського апеляційного суду через Довгинцівський районний суд м. Кривого Рогу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя: ОСОБА_4