АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА
Доповідач - Мараєва Н.Є
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2016 р. колегія суддів судової палати в цивільних справах

Апеляційного суду м.Києва в складі :

Головуючого - Мараєвої Н.Є.,

Суддів - Андрієнко А.М., Заришняк Г.М.

При секретарі - Гарматюк О.Д.

Розглянули у відкритому судовому засіданні в м.Києві

Цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 та представника ТОВ «Порше Мобіліті»

на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 р.

в справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті»

про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків його

недійсності

Заслухавши доповідь судді Мараєвої Н.Є., пояснення осіб, які з»явилися, перевіривши

матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів,-

В с т а н о в и л а :

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 р. відмовлено в задоволенні позову ОСОБА_1 до ТОВ «Порше Мобіліті» про визнання кредитного договору недійсним та застосування наслідків його недійсності.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить це рішення скасувати і постановити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, а представник ТОВ «Порше Мобіліті» просить змінити рішення, виключивши з мотивувальної частини рішення посилання на Декрет Кабінету Мініетрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю» та висновок суду щодо надання позичальнику додаткової суми кредиту за додатковою угодою №1 до кредитного договору №50009354 від 13.06.2014 р. у доларах США.

В апеляційній скарзі позивач посилався на незаконність даного рішення суду, представник відповідача,- зокрема, на незаконність рішення у частині, в якій просить змінити рішення; зазначали, що суд неповно з»ясував обставини справи, не дав належної оцінки доказам, порушив норми матеріального та процесуального права

Апеляційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга представника ТОВ «Порше Мобіліті» підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і встановлено судом, 11.06.2013 р. між сторонами було укладено кредитний договір №50009354, сума кредиту за договором становить 118 342,58 грн., що еквівалентно 14 517 дол.США, строк кредиту 60 місяців, а цільове призначення - на придбання автомобіля (а.с.17-29).

12червня 2013 р. між позивачем та ТОВ «Атлант-М Лепсе» було укладено договір купівлі-продажу автомобіля Фольксваген PoloSedan(а.с.38-39).

18 червня 2013 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Порше Мобіліті» було укладено договір застави зазначеного транспортного засобу - №5009354 (а.с.40-44).

Згідно додаткової угоди №1 до укладеного сторонами кредитного договору №50009354 від 13.06.2014 р. позичальнику було надано додаткову суму кредиту в сумі еквіваленту 4 088 доларів США, в українських гривнях, який на дату укладання цієї угоди становив 48 833,68 грн. (а.с.30).

Згідно ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов»язується надати грошові кошти (кредит) позичальнику у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов»язується повернути кредит та сплатити проценти.

Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бут спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п»ятою та шостою ст.203 цього кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний) правочин.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним.

Так, обґрунтовуючи позов, позивач посилався на те, що видача споживчих кредитів в іноземній валюті на території України заборонена.

Суд першої інстанції правильно вважав, що ці доводи позивача не можуть бути взяті до уваги, оскільки, не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, тому, не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог.

Що стосується інших доводів апеляції, зокрема, щодо наявності у кредитному договорі істотного дисбалансу прав та обов»язків на шкоду споживача, що відповідач переклав усі валютні ризики на позичальника, що штрафні санкції передбачено лише для позичальника, що суперечить принципу добросовісності та справедливості, - суд також дійшов обґрунтованого висновку щодо їх безпідставність, оскільки, позивач під час укладання оспорюваного договору мав змогу оцінити надану йому відповідачем інформацію та не погодитися на отримання кредиту на умовах, викладених у договорі.

Суд також правильно зазначав, що поняття істотного дисбалансу прав та обов»язків споживача є оціночним, що позивач отримав у відповідача значну суму кредитних коштів, та уклав з відповідачем кредитний договір відповідно до вимог ст.ст.6, 627 ЦК України на умовах, на які погодилися сторони.

За таких обставин судова колегія вважає, що суд першої інстанції обгрунтовано дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позову.

Згідно ст.60 ЦК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Судом повно з»ясовано обставини справи, дана належна оцінка доказам.

Висновки суду відповідають вимогам закону, підтверджуються матеріалами справи.

Доводи апеляційної скарги позивача висновків суду не спростовують.

Що стосується доводів апеляційної скарги представника ТОВ «Порше Мобіліті», то судова колегія вважає, що вона підлягає частковому задоволенню, а саме, тільки в частині зміни у мотивувальній частині рішення вказівки суду про надання кредиту за додатковою угодою №1 до договору №50009354 від 13.06.2014 р. у розмірі 4 088 дол. США, оскільки, як вбачається з тексту самої додаткової угоди №1, - відповідно цієї угоди відповідач зобов»язався надати позивачу (позичальнику) додаткову суму кредиту у сумі еквіваленту 4 088,00 дол.США в українських гривнях, що на дату укладання цієї додаткової угоди становив 48 482,68 грн.

Тобто, фактично кредитні кошти були видані позивачу в українській гривні, що не заперечувалося сторонами.

Тому, рішення в цій частині підлягає зміні, зазначивши, про видачу додаткової суми кредиту у сумі еквіваленту 4 088 дол.США в українських гривнях - 48 483,68 грн.; а в решті рішення залишити без змін.

Що стосується решти вимог апеляційної скарги, а саме : виключення з мотивувальної частини рішення посилання на Декрет Кабінету Міністрів України від 19.02.1993 р. № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», то ця вимога не підлягає задоволенню, оскільки, вказана обставина не суперечить висновкам суду, і не впливає на правильність рішення.

Керуючись ст.ст.218, 303, 304, 307, 309, 313-315, 317 ЦПК України, колегія суддів, -

В и р і ш и л а :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - відхилити, апеляційну скаргу представника ТОВ «Порше Мобіліті» - задовольнити частково.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 червня 2016 р. - змінити та замість вказівки суду у мотивувальній частині рішення про надання кредиту за додатковою угодою №1 до договору №50009354 від 13.06.2014 р. у розмірі 4 088 дол. США зазначити про видачу додаткової суми кредиту у сумі еквіваленту 4 088 дол.США в українських гривнях - 48 483,68 грн.; в решті рішення залишити без змін.

Рішення може бути оскаржено до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ протягом двадцяти днів.

Головуючий :

Судді :