У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2016 року м. Київ

Колегія суддів судової палати у цивільних справах

Вищого спеціалізованого суду України з розгляду

цивільних і кримінальних справ у складі:

головуючого Луспеника Д.Д.,

суддів: Гулька Б.І., Журавель В.І.,

Закропивного О.В., Штелик С.П.,

розглянувши в судовому засіданні справуза позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4, третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області, про зобов'язання вчинити певні дії та знесення самочинного будівництва за касаційною скаргою ОСОБА_3 на рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року,

в с т а н о в и л а:

У березні 2015 року ОСОБА_3 звернувся до суду з указаним вище позовом, посилаючись на те, що у січні 2003 року його батьком - ОСОБА_5, через публічні торги придбано будинок АДРЕСА_1. Зазначав, що у 1958 році ОСОБА_6 було виділено під забудову вказану земельну ділянку площею 700 кв. м., а у 1975 році вона померла. Позивач посилався на те, що з 1975 року по 2003 рік частину вищевказаної земельної ділянки самовільно почала використовувати ОСОБА_7, яка мешкає по АДРЕСА_2, їхні земельні ділянки є суміжними. Внаслідок її використання ОСОБА_7, порушено межі вказаної земельної ділянки. У 1975 році ОСОБА_7 незаконно побудовано гараж на цій земельній ділянці. У 2008 році, після смерті ОСОБА_7, право користування земельною ділянкою перейшло до відповідачки.

Постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 1 листопада 2011 року його адміністративний позов задоволено. Зобов'язано відділ Держкомзему у м. Новомосковську Дніпропетровської області видати акт на приватну власність на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1

Позивач посилався на те, що гараж розташований за вказаною адресою, побудовано незаконно, оскільки під будівництво гаража земельна ділянка не виділялася, відсутня проектна документація, гараж не відповідає генеральному плану міста, будова є пожежонебезпечною та не відповідає екологічним вимогам, відсутня згода жителів будинків № 84, 86 по АДРЕСА_1, земельну ділянку самовільно захоплено, внаслідок чого гараж підлягає знесенню.

З урахуванням наведеного ОСОБА_3 просив зобов'язати відповідача знести незаконно побудований гараж по АДРЕСА_1

Рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року, у задоволенні позову ОСОБА_3 відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_3, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким його позов задовольнити.

Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Відповідно до вимог ст. 324 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_3, суд першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив із того, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що відповідачем самовільно зайнято земельну ділянку, на якій самочинно збудовано гараж; не надано доказів того, що відповідач використовує земельну ділянку, яка належить саме йому.

Проте повністю погодитись із такими висновками судів не можна.

Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим.

Згідно зі ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати.

Зазначеним вимогам закону судові рішення не відповідають.

Судом установлено, що 10 вересня 1958 року рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради депутатів трудівників Дніпропетровської області ОСОБА_6 відведено під індивідуальне будівництво земельну ділянку площею 700 кв. м. по АДРЕСА_3, яку у подальшому перейменовано на АДРЕСА_1 Вказаним рішенням відведено під індивідуальне будівництво ОСОБА_7 земельну ділянку площею 600 кв. м. по АДРЕСА_4, яку перейменовано на АДРЕСА_2. Вказані земельні ділянки є суміжними. У 1975 році ОСОБА_6 померла, цього ж року ОСОБА_7 на частині земельної ділянки по АДРЕСА_1 побудувала гараж.

24 січня 1978 року листом виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області перевірено законність побудови гаража на вказаній земельній ділянці. Встановлено, що під автомобільний гараж не виділялося земельної ділянки, відсутня проектна документація та запропоновано ОСОБА_7 демонтувати гараж.

26 березня 1997 року рішенням виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області змінено розміри земельних ділянок та закріплено їх по фактичному обміру, за ОСОБА_7 по АДРЕСА_2 закріплено земельну ділянку площею 830 кв. м.

27 січня 2003 року батьком позивача - ОСОБА_5, на підставі договору купівлі-продажу, з публічних торгів придбано житловий будинок з надвірними спорудами по АДРЕСА_1, розташований на присадибній ділянці 480 кв. м.

22 квітня 2009 року після смерті ОСОБА_7 відповідно до свідоцтва про право власності на спадщину ОСОБА_4 на праві спільної часткової власності належить Ѕ частина житлового будинку з надвірними спорудами АДРЕСА_2.

1 листопада 2011 року постановою Дніпропетровського окружного адміністративного суду адміністративний позов ОСОБА_3 задоволено. Зобов'язано відділ Держкомзему у м. Новомосковську Дніпропетровської області видати акт на приватну власність на земельну ділянку, яка розташована по АДРЕСА_1

10 лютого 2012 року ОСОБА_3 видано державний акт на право власності на земельну ділянку по АДРЕСА_1 площею 0,0593 га.

18 червня 2015 року комісією встановлено, що спірний гараж побудовано на частині земельної ділянки по АДРЕСА_1, яка належить на праві власності позивачу.

Судом установлено, що третя особа - Новомосковська міська рада Дніпропетровської області - позов ОСОБА_3 визнала, дана обставина підтверджується рішенням суду першої інстанції, і міська рада визнала касаційну скаргу, надіславши суду касаційної інстанції відповідну заяву від 13 грудня 2015 року. Зазначеним обставинам та підставі визнання міською радою позову суди у порушення вимог ст. ст. 174, 212-214, 315 ЦПК України оцінки не дали.

Крім того, суди не звернули уваги на посилання позивача про те, що спірний гараж збудовано на його земельній ділянці по АДРЕСА_1, а відповідачем зроблено прохід з пров. Піщаного через двір належної йому земельної ділянки. Зазначені обставини підтверджуються листом виконавчого комітету Новомосковської міської ради Дніпропетровської області від 24 січня 1978 року висновком комісії від 18 червня 2015 року.

З урахуванням наведеного у порушення вимог ст. ст. 212-214, 313, 315 ЦПК України суди першої та апеляційної інстанцій дійшли до передчасного висновку про те, що позивачем не надано доказів, які свідчили про самовільне розміщення відповідачем гаража на його земельній ділянці.

Отже, фактично спір по суті не вирішено, а висновки судів ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України.

Ураховуючи, що фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи, не встановлені, судові рішення не можутьвважатись законними й обґрунтованими, тому відповідно до ст. 338 ЦПК України підлягають скасуванню з передачею справи на новий розгляд до суду першої інстанції.

Керуючись ст. ст. 336, 338 ЦПК України, колегія суддів судової палати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.

Рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 27 серпня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 29 жовтня 2015 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий Д.Д. Луспеник

Судді: Б.І. Гулько

В.І.Журавель

О.В. Закропивний

С.П.Штелик