Справа № 305/632/15-ц
Провадження по справі №2/305/34/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2016 року. Рахівський районний суд Закарпатської області

у складі: головуючої - судді Бліщ О.Б.

секретаря - Вербещука В.А.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Рахів цивільну справу за позовом ТДВ "Львівська автобаза №1" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та зустрічним позовом ОСОБА_2, як представника за угодою в інтересах ОСОБА_1 до ТДВ "Львівська автобаза №1" про визнання одностороннього правочину недійсним,-

ВСТАНОВИВ:

ТДВ "Львівська автобаза №1" звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовні вимоги мотивує тим, що 15 квітня 2013 року відповідачем надано письмове зобов"язання про повернення боргу в сумі 18773 грн. ТДВ "Львівська автобаза №1"в рахунок виконаних робіт з ремонту автомобіля НОМЕР_1, номер причепа АТ0957 згідно рахунку №СТ00813 від 12.04.2013 року. Дану суму боргу відповідач зобов"язався сплатити в строк до 03.05.2013 року. Проте до сьогоднішнього часу, відповідач так і не погасив фінансову заборгованість перед позивачем, що вказує на обгрунтованість позовних вимог. 28.01.2015 року позивач на адресу відповідача надіслав претензію про добровільне погашення грошової заборгованості. Однак до цього часу, жодної відповіді від відповідача не надійшло, заборгованість так й далі існує. В свою чергу, ними надано всі послуги вчасно, якісно та в строк, на що також вказує відсутність претензій з боку відповідача. Письмове прохання надане відповідачем позивачу про відстрочку сплати боргу в сумі 18773 грн. підтверджує наявність такого грошового зобов"язання загалом, а також вказує. що строк виконання цього зобов"язання минув, що дає підстави звертатися за захистом свого порушеного права до суду. На підставі наведеного просили постановити рішення, яким стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 на користь ТДВ "Львівська автобаза №1" суму основної заборгованості в розмірі 18773 гривні. Стягнути з відповідачки на їхню користь сплачений судовий збір у сумі 243,60 гривень.

В судовому засіданні17.11.2015 року представник відповідачки ОСОБА_1, ОСОБА_2, пред"явив зустрічний позов до ТДВ "Львівська автобаза №1" про визнання одностороннього правочину недійсним.

Зустрічні позовні вимоги мотивує тим, що з доводів первісної позовної заяви вбачається, що позивач ставить перед судом вимогу про стягнення із відповідачки грошової суми, як основного боргу, в рахунок виконаних позивачем робіт із ремонту автомобіля. При цьому, позивачем до матеріалів справи не додається сам Договір на виконання таких робіт, чи його нотаріально посвідчена копія, у звязку із чим унеможливлюється встановити наявність відповідних договірних зобовязань між позивачем, Товариством з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» (місто Львів, вулиця Пасічна, будинок 127) та громадянкою ОСОБА_1, мешканкою села Кваси, вулиця без назви, будинок 140, Рахівського району, Закарпатської області, із зазначенням його основних умов, передбачених положеннями параграфу 1 Цивільного кодексу України «Загальні положення про правочини», в тому числі, дати та місця складання такого договору, предмету договору, визначенням прав та обовязків сторін договору, встановлення терміну його виконання, відповідальності сторін договору за порушення його умов та часу настання таких, із зазначенням відповідних додатків до договору, в тому числі, обовязкових, визначених сторонами договору, тощо. У звязку із чим, є неналежним доказом по справі Рахунок № СТ-00813 від 12 квітня 2013 року, так як не визначено на відповідній правовій підставі обєм робіт з технічного обслуговування автомобіля, порядку, умов визначення та сплати договірних цін, необхідності придбання запасних частин, а саме головне не визначено ціни цих робіт/послуг, які повинні бути погодженими сторонами Договору із відповідним погоджувальним підписом цих сторін чи уповноважених на це осіб. Як убачається із рахунку № СТ-00813 від 12 квітня 2013 року, останній є підписаним лише виконавцем ТОВ «Львівська автобаза № 1», однак, не погоджений замовником цих робіт, у звязку із чим ставити питання перед замовником про оплату зазначених робіт/послуг в тій частині/грошовій сумі, яка вказана в ньому, з боку позивача є необґрунтованим та безпідставним. Крім того, як убачається із позовних вимог, позивач посилається на наявність письмового зобовязання/боргової розписки, наданої відповідачем 15 квітня 2013 року. Як убачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вантажного автомобіля/сідлового тягача «Skania 114L», реєстраційний номер НОМЕР_2, останній зареєстрований за громадянином ОСОБА_3, мешканцем АДРЕСА_1. Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 11 квітня 2012 року за № 1262, громадянин ОСОБА_3 уповноважував громадянина ОСОБА_5 бути його представником в усіх державних та інших підприємствах, установах, організація, незалежно від їх форм власності та підпорядкування, з відповідними повноваженнями, в тому числі, у випадку спричинення майну, в даному випадку, автомобілю, пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам. Довіреність була видана з правом передоручення повноважень третім особам та була дійсна до 11 квітня 2013 року. У будь-якому випадку відповідач, ОСОБА_1, на час виникнення спірних цивільно-правових обставин не була уповноважена укладати будь-які угоди, в тому числі, щодо рухомого майна, яким являється вантажний сідловий тягач «Skania 114L», реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за громадянином ОСОБА_3, так як не була уповноважена діяти від його імені та в його інтересах відносно майна, що належить останньому. Будь-яких доказів того, що громадянин ОСОБА_5, як довірена особа ОСОБА_3, яка наділена правом передоручення прав, обовязків та повноважень за дорученням від 11 квітня 2012 року до спливу терміну його чинності, передоручив такі повноваження, в тому числі, ОСОБА_1, Позивач до суду не надав. За таких обставин, розписка ОСОБА_1 від 15 квітня 2013 року про зобовязання сплати заборгованості, не має під собою будь-яких правових обґрунтувань та підстав. Крім того, в даному процесуальному документі не зазначено, перед ким боржник несе відповідальність, в тому числі фінансову, оскільки не зазначено конкретно кому такий документ адресований/направлений. З цих правових норм та інших обєктивних обставин справи вважає, що первісний позов є необгрунтованим та безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню з підстав його невідповідності чинному законодавству. На підставі наведеного просив письмове зобовязання/боргову розписку, складену 15 квітня 2013 року від імені ОСОБА_1, за якою ОСОБА_1 зобов»язувалася до 31 травня 2013 року сплатити заборгованість в сумі 18.772 (вісімнадцяти тисяч сімсот сімдесяти трьох гривень 00 копійок) за ремонт автомобіля «Skania 114L», реєстраційний номер НОМЕР_2 АТ 0957, проведений ТДВ «Львівська автобаза № 1», згідно рахунку № СТ-00813 від 12 квітня 2013 року, визнати недійсним. Вирішити питання розподілу судових витрат.

Ухвалою суду від 17.11.2015 року зустрічну позовну заяву ОСОБА_2, як представника за угодою в інтересах ОСОБА_1 до ТДВ "Львівська автобаза №1" про визнання одностороннього правочину недійсним, об"єднано в одне провадження з первісним позовом ТДВ "Львівська автобаза №1" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Представник позивача за первісним позовом ТДВ "Львівська автобаза №1" - ОСОБА_6 в судове засідання не з"явилася, однак надала заяву, в якій просила розглянути справу за їхньої відсутності.

Окрім того, 09.12.2015 року (реєстрація по канцелярії суду) від первісного позивача ТДВ "Львівська автобаза №1" надійшло заперечення проти зустрічного позову.

В даному запереченні посилаються на те, що зустрічний позов поданий з метою маніпуляції, затягування судового процесу та навмисного введення суду в оману щодо дійсного грошового зобов"язання, що випливає з боргової розписки в сумі 18773 грн. від 15.04.2013 року, яке має виконати ОСОБА_1 щодо первісного позивача з огляд на наступне. Так, зі своєї сторони, позивач за зустрічним позовом покликається на те, що неналежним доказом по справі є рахунок №СТ-00813 від 12.04.2013 року, оскільки такий ніби не погоджений зі сторони ОСОБА_1 Також посилається на те, що до спірних правовідносин слід застосувати положення ОСОБА_7 17 ЦК України "Представництво", оскільки відповідачка нібито не була уповноважена укладати будь-які угоди, в тому числі, щодо рухомого майна, яким являється сідловий тягач «Skania» д.н.з АМ 3571 АК, зареєстрований за ОСОБА_3. Проте такі пояснення не заслуговують уваги, оскільки розписка взагалі не має відношення до правовідносин позики. По-перше, самим фактом написання розписки - первісний відповідач підтверджував факт одержання нею (незалежно в чиїх інтересах) послуг з транспортного обслуговування та, по суті, погодився із якістю наданих послуг. Тобто, відповідач за первісним позовом не заперечує факт надання з боку позивача транспортних послуг. Відтак, позовні вимоги щодо стягнення боргу є обгрунтованими. В разі непогодження із якістю чи ціною, зазначеній в рахунку №СТ-00813 від 12.04.2013 року, остання могла заявити про це. Більш того, у даному випадку первісний позивач звернувся із вимогою про виконання грошового зобов"язання, строк на виконання якого давно минув, проте в межах позовної давності, встановленої для категорії таких справ ЦК України. Не має значення для кого були надані послуги, гарантом виконання грошових зобов"язань в сумі 18773 грн., є саме відповідачка, оскільки нею власноручно було написано розписку та надано письмову гарантію, що гроші будуть повернуті у строк. Таким чином, письмова розписка, надана відповідачем за первинним позовом про відстрочку сплати боргу в сумі 18773 грн. підтверджує акцепт договору про надання послуг, в тому числі, й щодо суми робіт та строків такої оплати, а також наявність простроченого грошового зобов"язання щодо позивача, що вказує на порушене право та інтерес ТДВ "Львівська автобаза №1". На підставі наведеного просили постановити рішення, яким у зустрічному позові - відмовити повністю. Стягнути з фізичної особи ОСОБА_1 на користь ТДВ "Львівська автобаза №1" суму основної заборгованості в розмірі 18773 гривні.

Відповідачка за первісним позовом, ОСОБА_1 та її представник, ОСОБА_2 в судове засідання не з"явилися, однак останній надав клопотання, в якому просив розглянути справу без його участі та без участі його довірительки. Первісний позов не визнає. Просить у його задоволенні відмовити. Зустрічний позовпідтримує у повному обсязі . Просить його задовольнити з підстав та доводів, зазначених у позовній заяві.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків.

У відповідності до положень частини 1 статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідачем у справі являється особа, діями якої порушуються права та інтереси відповідача.

Судом встановлено, що позивач, Товариство з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1», звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості, надав, як доказ по справі, письмове зобовязання відповідача від 15 квітня 2013 року про повернення боргу в сумі 18773,00 гривень в рахунок виконаних робіт з ремонту автомобіля НОМЕР_3, реєстраційний номер причепа АТ 0957, згідно рахунку № СТ-00813 від 12 квітня 2013 року.

Згідно даного зобовязання відповідач зобовязувався сплатити суму боргу в строк до 03 травня 2013 року.

28 січня 2015 року позивач на адресу відповідача надіслав претензію про добровільне погашення грошової заборгованості, однак, враховуючи те, що до часу звернення позивача до суду на його адресу будь-якого реагування з боку відповідача не поступало, позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач вважає, що письмове прохання відповідача про відстрочку сплати боргу в сумі 18773,00 гривні підтверджує наявність такого грошового зобовязання загалом, а також вказує, що строк виконання цього зобовязання минув, що дає підстави на звернення до суду за захистом порушеного права.

Судом також встановлено, що позивачем до матеріалів справи не додано самого Договору на виконання робіт з технічного обслуговування автомобіля, чи його нотаріально посвідченої копії, у звязку із чим являються обґрунтованими доводи відповідача щодо відсутності відповідних договірних зобовязань між позивачем, Товариством з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» та відповідачем, громадянкою ОСОБА_1, в якому були б визначені основні умови Договору, передбачені положеннями параграфу 1 Цивільного кодексу України «Загальні положення про правочини», в тому числі, дати та місця складання такого Договору, предмету Договору, визначенням прав та обовязків сторін Договору, встановлення терміну його виконання, відповідальності сторін договору за порушення його умов та часу настання таких, із зазначенням відповідних додатків до договору, в тому числі, обовязкових, визначених сторонами договору, тощо.

Як убачається із Рахунку № СТ-00813 від 12 квітня 2013 року, останній складений в день виїзду автомобіля, у звязку із чим до початку робіт з технічного обслуговування автомобіля (надання послуг) сторонами не визначено на відповідній правовій підставі обєм робіт (послуг), порядку, умов визначення та сплати договірних цін (грошових коштів), необхідності придбання запасних частин, а саме головне не визначено ціни цих робіт/послуг, які повинні бути погодженими сторонами Договору із відповідним погоджувальним підписом цих сторін чи уповноважених на це осіб.

Як убачається із рахунку № СТ-00813 від 12 квітня 2013 року, останній є підписаним лише виконавцем ТОВ «Львівська автобаза № 1», однак, не погоджений платником, у звязку із чим невиконання останнім обовязку по оплаті послуг (робіт) згідно Рахунку без визначенням таких зобовязань в Договорі, є необґрунтованим та безпідставним.

Суд, відмовляючи в позові за первісним позовом, бере до уваги те, що відповідач жодним чином не була уповноважена на розпоряджання даним вантажним автомобілем.

Як убачається із свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу вантажного автомобіля/сідлового тягача «Skania 114L», реєстраційний номер НОМЕР_2, останній зареєстрований за громадянином ОСОБА_3, мешканцем АДРЕСА_1.

Згідно довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Бердичівського міського нотаріального округу ОСОБА_4 11 квітня 2012 року за № 1262, громадянин ОСОБА_3 уповноважував громадянина ОСОБА_5 бути його представником в усіх державних та інших підприємствах, установах, організація, незалежно від їх форм власності та підпорядкування, з відповідними повноваженнями, в тому числі, у випадку спричинення майну, в даному випадку, автомобілю, пошкодження іншими особами в результаті дорожньо-транспортної пригоди чи заподіяння шкоди повіреною особою іншим транспортним засобам.

Довіреність була видана з правом передоручення повноважень третім особам та була дійсна до 11 квітня 2013 року.

Таким чином, відповідач не була уповноважена на право розпоряджання даним транспортним засобом від імені власника майна перед іншими особами, а самі повноваження на право керування, розпоряджання та представництва майном власника перед третіми особами припинилося 11 квітня 2013 року в звязку із закінченням строку, на який було видано дану довіреність.

Таким чином, судом достеменно встановлено, що відповідач, ОСОБА_1, в будь-якому випадку на час виникнення спірних цивільно-правових обставин не була уповноважена укладати будь-які угоди, в тому числі, щодо рухомого майна, яким являється вантажний сідловий тягач «Skania 114L», реєстраційний номер НОМЕР_2, зареєстрований за громадянином ОСОБА_3, так як не була уповноважена діяти від його імені та в його інтересах відносно майна, що належить останньому.

Будь-яких доказів того, що громадянин ОСОБА_5, як довірена особа ОСОБА_3, яка наділена правом передоручення прав, обовязків та повноважень за дорученням від 11 квітня 2012 року до спливу терміну його чинності, передоручив такі повноваження, в тому числі, ОСОБА_1, позивач до суду не надав.

Враховуючи те, що між сторонами не було укладено Договору на виконання робіт чи надання послуг, згідно якого були б визначені цивільні права та цивільні обовязки кожної із сторін правочину, за таких обставин, розписка ОСОБА_1 від 15 квітня 2013 року про зобовязання сплати заборгованості, не має під собою будь-яких правових обґрунтувань та не являється доказом в порядку статей 58, 59 ЦПК України.

Крім того, суд бере до уваги той факт, що в даній розписці не зазначено, перед ким боржник несе цивільну відповідальність, в тому числі фінансову, оскільки не зазначено конкретно кому такий документ адресований, так як і не зазначено, що саме Позивач є належною особою, яка на отримання такого відшкодування має відповідне право.

З підстав, наведених вище, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні первісного позову.

Загальні умови виконання зобовязань, визначені положеннями ОСОБА_7 48 ЦК України.

Відповідно до статті 526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статтею 527 ЦК України боржник зобовязаний виконати свій обовязок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобовязання чи звичаїв ділового обороту.

Кожна із сторін у зобовязанні має право вимагати доказів того, що обовязок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і несе ризик наслідків непредявлення такої вимоги.

Суд критично відноситься до твердження позивача про неповернення йому відповідачем грошового боргу, яке підтверджується письмовим зобовязанням, так як такі цивільно-правові відносини врегульовуються нормами § 1. ОСОБА_7 71 ПОЗИКА. КРЕДИТ. БАНКІВСЬКИЙ ВКЛАД, згідно статті 1046 якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Відповідно до статті 1047 ЦК України Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Згідно матеріалів справи та доводів позивача не вбачається того, що між сторонами було укладено Договір позики, внаслідок та на підтвердження чого Відповідачем/Боржником була надана боргова розписка позичальника позикодавцеві, а у позикодавця виникла б підстава в разі неповернення боргу в строк, визначений Договором, на звернення до суду за захистом порушеного права.

Разом з тим, суд вважає безпідставним та недоведеним зустрічний позов ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» про визнання одностороннього правочину недійсним з тих підстав та доводів, які зазначені у зустрічній позовній заяві.

У відповідності до положень частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Зумовлені встановленими фактами правовідносини стосуються недійсності угод і регулюються главою 16 Цивільного кодексу України.

Роз'яснення з цього приводу містяться також у Постанові Пленуму Верховного Суду України "Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними" № 9 від 06 листопада 2009 року"

Стаття 203 ЦК України встановлює загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, зокрема: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до ст.ст. 229, 230 Цивільного кодексу України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин визнається судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом.

Згідно з роз'ясненнями Пленуму ВСУ (п.п. 4,5 указаної постанови) судам відповідно до статті 215 ЦК необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.

Суд вважає, що позивачем за зустрічним позовом не доведено факту написання ним даної розписки під впливом обману, чи волевиявлення учасника правочину не було на час укладення одностороннього правочину вільним і не відповідало б його внутрішній волі.

З цих правових доводів суд вважає зустрічний позов недоведеним та необґрунтованим, таким, що до задоволення не підлягає.

Згідно положень ст.ст.10,11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які брали участь у розгляді справи, а кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, а саме доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

В зв"язку із наведеними обставинами, у задоволенні первісного позову Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Львівська автобаза № 1» про визнання одностороннього правочину недійсним слід відмовити у повному обсязі.

У відповідності до ст. 88 ЦПК України судові витрати залишити за сторонами.

На підставі наведеного,керуючись ст.ст. 10, 11, 60, 131, 209, 212-215, 218, 223, 294 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог ТДВ "Львівська автобаза №1" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2, як представника за угодою в інтересах ОСОБА_1 до ТДВ "Львівська автобаза №1" про визнання одностороннього правочину недійсним - відмовити.

Понесені судові витрати, залишити за сторонами.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення суду може бути оскаржено протягом десяти днів з дня його проголошення до цивільної палати апеляційного суду Закарпатської області через Рахівський районний суд. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Головуюча: Бліщ О.Б.

З оригіналом вірно,

Суддя Рахівського районного суду: Бліщ О.Б.