АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД МІСТА КИЄВА[1]
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 червня 2016 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду м. Києва

в складі: головуючого-судді Слюсар Т.А.

суддів: Волошиної В.М., Котули Л.Г.

при секретарі: Крічфалуши С.С.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду м. Києві від 05 квітня 2016 року

в справі за позовом ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3, до ОСОБА_4, ОСОБА_1, за участю третіх осіб Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабенко Вікторії Вікторівни про визнання недійсним договору дарування квартири від 24 грудня 2014 року.

Колегія суддів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У січні 2016 року ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3, звернулась у суд з позовом до ОСОБА_4, ОСОБА_1, за участю третіх осіб: Служби у справах дітей Печерської районної у м. Києві державної адміністрації, приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Бабенко В.В. про визнання недійсним договору дарування квартири від 24 грудня 2014 року.

З метою забезпечення позову, представником позивача подано заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на АДРЕСА_1, житловою площею 76,40 кв.м., загальною площею 169,80 кв.м. до розгляду справи по суті та відповідно заборонити вчиняти дії спрямовані на відчуження вказаного нерухомого майна до вступу рішення по цій справі в законну силу.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києві від 05 квітня 2016 року заяву задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить скасувати ухвалу районного суду та постановити ухвалу нового змісту, якою у задоволенні заходів забезпечення позову відмовити.

Колегія суддів, заслухавши ОСОБА_2 та її представника, які просили апеляційну скаргу відхилити, представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу й просив її задовольнити, вивчивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає її такою, що не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

Зі змісту поданої по справі позовної заяви вбачається, що ОСОБА_2, яка діє в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_3, оспорює договір дарування квартири від 24 грудня 2014 року, яким ОСОБА_4, від імені якої діяла по довіреністю ОСОБА_6, безоплатно передала у власність ОСОБА_1 належну їй на праві власності квартиру АДРЕСА_1.

Отже, предметом заявленого по справі позову є спір щодо здійснення ОСОБА_1 набутого права власності.

Згідно ст.151 ЦПК України забезпечення позову за заявою осіб, які беруть участь у справі, допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

При цьому, загроза утруднення або неможливості виконання рішення суду наявні тоді, коли у сторони спору до його вирішення є можливість розпорядитися об'єктом прав, що став предметом спору.

Отже, умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення, а також те, що майно (в тому числі рухоме майно, грошові суми тощо) яке є у відповідача на момент пред'явлення до нього позову, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Відповідно до ч.2 ст.151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинно бути зазначено причини, у зв'язку з якими потрібно забезпечити позов, вид забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності та інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до абзацу 1 п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з'ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

З урахуванням змісту позову, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки районного суду про наявність правових підстав до задоволення поданої по справі заяви.

Колегія суддів оцінює критично посилання апеляційної скарги на те, що позивачка у своїй заяві не навела жодних належних доказів, які б підтверджували необхідність вжиття заходів забезпечення позову, та що районний суд не зазначив у своїй ухвалі підстави та причини обрання виду забезпечення позову, не навів доказів, які б підтверджували існування реальної загрози невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

В наявному в матеріалах справи клопотанні про забезпечення позову, в обґрунтування наявності підстав застосування даного заходу, зазначено, що ОСОБА_1 має стійку позицію та думку про те, що ні позивачка, ні її малолітня дитина не мають права проживати в квартирі та користуватися нею, у зв'язку з чим попереджали її про намір або виселити позивачку разом з донькою, або продати спірну квартиру (а.с.60-62).

Таким чином, позивачкою в своєму клопотанні були наведені обґрунтування необхідності накладання арешту на квартиру, які в свою чергу ОСОБА_1 не спростовані.

Окрім цього, в обґрунтування наявності підстав до забезпечення позову, в ухвалі районного суду зазначено, що в даний час відповідно до укладеного договору власником нерухомого майна щодо якого існує спір є ОСОБА_1, що в свою чергу передбачає можливість відчуження вказаною особою спірного майна, що може призвести до утруднення виконання судового рішення (а.с.63).

Твердження апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції не врахував інтереси ОСОБА_1 та грубо порушив їїправо на мирне володіння своїм майном, при тому зазначивши, що позивачка та її малолітня донька, в інтересах якої подано позов, мають право виключно користування вказаною квартирою з метою проживання, а тому сам перехід права власності жодним чином не порушує законних прав та інтересів позивачки та її малолітньої доньки, - не можуть братися до уваги, оскільки накладання арешту є тимчасовою мірою, яка застосовується до вирішення спору по суті.

Ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням норм процесуального права.

Викладені в ухвалі висновки відповідають обставинам справи та зібраним доказам.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

За таких обставин, апеляційну скаргу слід відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Керуючись ст.ст.293, 303, 307, 312-315 ЦПК України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити.

Ухвалу Печерського районного суду м. Києві від 05 квітня 2016 року залишити без змін.

Ухвала набирає чинності негайно, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 20 днів з моменту проголошення шляхом подачі касаційної скарги до Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ.

Головуючий:

Судді:

Справа №757/1049/16-ц

№ апеляційного провадження: 22-ц/796/7702/2016

Головуючий у суді першої інстанції: ЦоколЛ.І.

Доповідач у суді апеляційної інстанції: Слюсар Т.А.