Провадження № 6-63/16
у справі №760/1655/16-ц
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 лютого 2016 року Солом'янський районний суд м. Києва

в складі : головуючого судді - Лазаренко В.В.

при секретарі - Кучерині Ю.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2, -

В С Т А Н О В И В :

Державний виконавець, Махова Д.А., звернувся до суду із поданням, в якому просить тимчасово обмежити право виїзду за межі України ОСОБА_2 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України».

В обґрунтування подання зазначає, що на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження №35998517 по виконанню виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2012 по справі № 2-5152/11 про стягнення із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 11 631 827,89 грн. (залишок боргу становить 3913733,86 грн.) та виконавче провадження №36595405 по виконанню виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 04.02.2013 по справі № 2-136/13 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Акціонерний камерційний банк "Київ" боргу в сумі 5041640,14 грн., провадження по яких здійснюється в рамках зведеного виконавчого провадження №36805151.

По виконавчому провадженню № 35998517, 18.01.2013, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, за якою боржнику встановлено 7-ми денний термін з моменту винесення постанови для самостійного виконання рішення суду.

Постановою від 11.02.2013 накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

По виконавчому провадженню № 36595405, 20.02.2013, винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, за якою боржнику встановлено 7-ми денний термін з моменту винесення постанови для самостійного виконання рішення суду.

В ході проведення виконавчих дій було встановлено, що за боржником на праві власності зареєстровано транспортний засіб марки JAGUAR, рік випуску 2000, д.н. НОМЕР_1, та автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT номер кузова НОМЕР_2, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_3.

Також встановлено, автомобіль VOLKSWAGEN PASSAT номер кузова НОМЕР_2, рік випуску 2011, державний номер НОМЕР_3, 17.06.2011 передано в заставу ТОВ «Порше Мобіліті» відповідно до договору застави транспортного засобу № 50001577 укладеного в якості засобу забезпечення виконання зобов'язань ОСОБА_4 за кредитним договором № 50001577 від 23.05.2011.

Транспортний засіб марки JAGUAR, рік випуску 2000, д.н. НОМЕР_1, належний боржнику, 29.05.2013 було описано та в подальшому, прийнято стягувачем Публічне акціонерне товариство «Акціонерний комерційний банк «Київ» в рахунок погашення боргу за оцінкою, за якою воно було передане на реалізацію, а саме 244507 грн., без ПДВ, про що складено відповідний акт та постанову про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу.

Проте рішення судів про стягнення з боржника заборгованості залишаються не виконаними.

В результаті проведених виконавчих дій іншого майна боржника за рахунок якого можливо виконати рішення суду не виявлено.

На момент складення подання, боржником борги в повному обсязі не сплачені у тому числі шляхом перерахування суми боргу безпосередньо на рахунки стягувача або на рахунок управління державної виконавчої служби, а отже боржник має невиконані зобов'язання на території України, та ухиляється від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням суду, будь-яких заяв, клопотань чи інших документів від нього не надходило.

В той же час у боржника була і є реальна можливість виконувати обов'язок покладений на нього судовим рішенням і погашати борг перед стягувачем, адже у боржника є грошові кошти. Після видачі судом виконавчого документу, боржником не здійснювалось жодних проплат стягувачу на погашення боргу, у чому також простежується ухилення боржника від виконання рішення.

На підставі вищевикладеного просив подання задовольнити.

Сторони в судове засідання не з'явились, оскільки не повідомлялись про час та місце розгляду справи у відповідності до вимог ч. 2 ст. 377-1 ЦПК України, що не є перешкодою для розгляду даної заяви. Держаний виконавець в судове засідання не з'явився, на неодноразові виклики суду не відреагував, у зв'язку з чим вважає за можливе розглянути справу у його відсутності.

Дослідивши матеріали подання, суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби.

Згідно Закону України «Про виконавче провадження» визначено загальні умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку.

Відповідно до ст. 11 вказаного Закону, державний виконавець зобов'язаний вживати заходів примусового виконання рішень неупереджено, своєчасно, повно вчиняти виконавчі дії.

Згідно з п. 18 ч. 3 ст. 11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право у разі ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням, звертатися до суду за встановленням тимчасового обмеження у праві виїзду боржника - фізичної особи або керівника боржника - юридичної особи за межі України - до виконання зобов'язань за рішенням.

Аналіз вказаної норми закону свідчить про те, що «ухилення боржника від виконання зобов'язань, покладених на нього рішенням» слід розуміти як будь-які навмисні, свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обов'язок у нього є всі реальні можливості і цьому не заважають будь-які незалежні від нього об'єктивні обставини.

Так, зокрема, відповідно до ч. 6 ст. 12 Закону України «Про виконавче провадження» боржник зобов'язаний: утримуватися від вчинення дій, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення; надавати у строк, установлений державним виконавцем, достовірні відомості про свої доходи та майно, у тому числі про майно, яким він володіє спільно з іншими особами, про рахунки у банках чи інших фінансових установах; своєчасно з'являтися за викликом державного виконавця; письмово повідомляти державному виконавцю про майно, що перебуває в заставі або в інших осіб, а також про кошти та майно, належні боржникові від інших осіб.

Згідно положень ч. 3 ст. 10 ЦПК України, наявність умислу та обставини, які є предметом посилання суб'єкта подання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України як на підставу його вимог, підлягають доведенню.

Відповідно задоволення подання державного виконавця про обмеження боржника у праві виїзду за межі України можливе лише за умови доведення факту ухилення останнього від виконання зобов'язання.

Судом встановлено, на виконанні у відділі примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві знаходиться виконавче провадження №35998517 по виконанню виконавчого листа Шевченківського районного суду м. Києва від 11.12.2012 по справі № 2-5152/11 про стягнення із ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства "Державний експортно-імпортний банк України" 11 631 827,89 грн. (залишок боргу становить 3913733,86 грн.) та виконавче провадження №36595405 по виконанню виконавчого листа Солом'янського районного суду м. Києва від 04.02.2013 по справі № 2-136/13 про стягнення з ОСОБА_3 на користь ПАТ "Акціонерний камерційний банк "Київ" боргу в сумі 5041640,14 грн., провадження по яких здійснюється в рамках зведеного виконавчого провадження №36805151.

З матеріалів подання вбачається, що державним виконавцем проведено ряд виконавчих дій з метою примусового виконання рішення, однак на день внесення подання у боржника існує заборгованість перед стягувачем.

Зазначена обставина на думку державного виконавця є наслідком ухилення боржника від виконання рішення.

Разом з цим, які конкретні дії, які унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення, вчинені ОСОБА_2 з метою ухилитись від виконання рішення суду в поданні державним виконавцем не вказано.

Матеріали подання не містять достатніх даних, на підставі яких суд міг би зробити висновок про обізнаність боржника про наявність виконавчого провадження та проведення виконавчих дій.

Так само, у матеріалами подання відсутні відомості, які підверджують, що у боржника є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо), необідні для виконання відповідного обов'язку у виконавчому провадженні.

В той же час юридичні санкції у вигляді тимчасового обмеження у праві виїзду передбачені саме за ухилення від виконання зобов'язань, а не за наявність факту їх невиконання. Саме по собі невиконання боржником самостійно зобов'язань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обов'язків.

В момент звернення до суду з поданням, факт ухилення боржника від виконання зобов'язань повинен вже відбутися і бути об'єктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

При цьому в супереч вимогам ч. 3 ст. 10 ЦПК України зазначені обставини державним виконавцем не доведені.

Водночас статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст. 2 Протоколу № 4 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не може бути встановлено жодних обмежень, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб.

Також ст. 12 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права передбачено, що кожна людина має право покидати будь-яку країну, включаючи свою власну.

Фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ст. 313 ЦК України).

З огляду на наведене, враховуючи, що законних підстав для обмеження ОСОБА_2 на свободу пересування, гарантованого Конституцією України, під час розгляду справи не встановлено, суд приходить до висновку, що у задоволенні подання державного виконавця Махової Д.А. має бути відмовлено.

Керуючись статтями 293, 377-1 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

В задоволенні подання головного державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві Махової Діани Анатоліївни про обмеження у праві виїзду за межі України ОСОБА_2 - відмовити.

Апеляційна скарга на ухвалу суду першої інстанції подається протягом п'яти днів з дня її проголошення.

У разі якщо ухвалу було постановлено без участі особи яка її оскаржує апеляційна скарга подається протягом п'яти днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя: