Справа № 186/415/16-ц
Провадження номер № 2/0186/258/16
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2016 року Першотравенський міський суд Дніпропетровської області в складі:

головуючої судді Кривошеї С. С.

при секретарі Кравченко А.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Першотравенську цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду та стягнення боргу за договором позики

В С Т А Н О В И В :

24 березня 2016 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду та стягнення боргу за договором позики, та прохала суд винести рішення, яким поновити строк для звернення до суду з даним позовом; стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок повернення боргу 6000,00 гривень, за затримку виконання зобовязання 7920,00 грн., а також 3000,00 гривень в рахунок відшкодування завданої моральної шкоди.

В ході розгляду справи позивачем позов уточнювався неодноразово. 06жовтня 2016 року ОСОБА_1 зменшила розмір позовних вимог та прохала суд винести рішення та стягнути з ОСОБА_2 на її користь в рахунок повернення боргу 6675 грн., та витрати за надання їй юридичної допомоги.

Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що наприкінці лютого 2012 року вона надала в борг ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 17650 грн.

Наприкінці квітня 2012 року вона знову надала ОСОБА_2 гроші в сумі 3800 грн.

Позика грошових коштів була оформлена розписками.

Протягом дії договорів позики, ОСОБА_2 повернула їй 9000,00 гривень про що вона написала розписку, потім 5000,00 гривень та 1450,00 гривень, про що вона розписку не писала, але підтверджує даний факт. Таким чином станом на травень 2012 року залишок боргу склав 6000,00 гривень.

Відповідачка запевнила її в тому, що в найближчий проміжок часу поверне їй борг та прохала зачекати. Вона є людиною похилого віку, має ряд хронічних захворювань, з якими перебуває на обліку у лікарів та отримує постійне лікування. Через свої хвороби вона пропустила строк звернення до суду з позовом. Прохала суд строк позовної давності поновити та визнати причини його пропуску поважними.

Крім того ОСОБА_1 прохала суд за неналежне виконання ОСОБА_2 зобовязань по поверненню суми позики, у відповідність до ч.2 ст.625 ЦК України стягнути процент річних з червня 2012 року по лютий 2016 року в сумі 675,00 гривень.

В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат ОСОБА_3 позовні вимоги підтримали в повному обсязі та прохали суд їх задовольнити.

В судове засідання 21 листопада 2016 року ОСОБА_1 та її представник не зявилися, надали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності.

Відповідач ОСОБА_2 в судовому засідання позовні вимоги ОСОБА_1 не визнала та пояснила, що дійсно вона у ОСОБА_1 брала гроші в борг, але всі їй повернула. Розписки про отримання від ОСОБА_1 грошей вона писала як ОСОБА_4, так як по життю її називають саме «Аллою», а не «Алефтіною», як зазначено в її паспорті.

01 вересня 2016 року відповідач ОСОБА_2 надала суду заяву про застосування по справі строку позовної давності та заяву про розгляд справи за її відсутності. Прохала суд в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини.

Згідно з правилом ст.204 ЦК правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом не дійсним (оспорюванні правочини).

Відповідно до ч.1 ст.1046 ЦК за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Частиною 2 ст.1046 ЦК України передбачено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа - незалежно від суми (ч.1 ст.1047 ЦК).

Частина 2 ст.1047 ЦК допускає на підтвердження укладення договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної суми грошей або кількості речей.

Таким чином, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 ЦК України).

Перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (частина перша статті 261 ЦК України).

За зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку (частина п'ята статті 261 ЦК України).

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться в статтях 252 - 255 ЦК України.

При цьому початок перебігу позовної давності пов'язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (стаття 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Встановлено, що відповідач ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 17 650 (сімнадцять тисяч шістсот пятдесят) гривень, які зобовязалася повернути 29 лютого 2012 року, про що було складено розписку.

Крім того ОСОБА_2 взяла в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3800 (три тисячі вісімсот) гривень, які зобовязалася повернути 30 квітня 2012 року, про що також було складено розписку.

Отримання ОСОБА_2 грошових коштів, а також написання нею зазначених вище розписок відповідачем не оспорюється.

Враховуючи вищевикладене, строк позовної давності по основній частині зобовязання почав свій перебіг: по першій розписці 01 березня 2012 року, тобто з наступного дня після невиконання відповідачем взятого на себе зобовязання і закінчився 01 березня 2015 року; по другій розписці, перебіг строку позовної давності розпочався 01 травня 2012 року та закінчився 01 травня 2015 року.

Згідно ст.264 ЦК України перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обовязку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Відповідно до розписки від 17 березня 2013 року ОСОБА_1 отримала від ОСОБА_2 9000 (девять тисяч) гривень.

Повернення відповідачем 17 березня 2013 року сторонами підтверджено в ході судового розгляду.

Тобто в даному випадку строк позовної давності перервався та почав відраховуватися від 17 березня 2013 року та закінчився 18 березня 2016 року.

Однак ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_2 про стягнення суми боргу лише 24 березня 2016 року тобто після спливу строку позовної давності.

Стаття 266 ЦК України передбачає, що зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо).

Згідно з нормами ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони в спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі,є підставою для відмови в позові.

Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Позивачем ОСОБА_1 заявлено позовні вимоги про поновлення їй строку позовної давності для звернення до суду з позовом про стягнення боргу за договором позики у звязку з тим, що вона є людиною похилого віку та часто хворіє.

На підтвердження зазначених вище вимог ОСОБА_1 надала виписки з амбулаторних карт на її імя, згідно яких вона з 01 січня по 18 березня 2016 року на стаціонарному лікуванні не перебувала, лише 12 лютого 2016 року проходила диспансерний огляд у лікаря терапевта.

Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що вимоги ОСОБА_1 про поновлення їй строку позовної давності задоволенню не підлягають.

Крім того суд вважає за необхідне застосувати строк позовної давності, який передбачений ст.257 ЦК України, так як про це було заявлено відповідачем в ході судового розгляду, та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні її позовних вимог про стягнення боргу за договором позики.

Керуючись ст.ст.10,11, 209,212, 214-215 ЦПК України, суд-

В И Р І Ш И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поновлення строку для звернення до суду та стягнення боргу за договором позики відмовити.

Витрати по сплаті судового збору віднести за рахунок держави.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Апеляційного суду Дніпропетровської області через Першотравенський міський суд протягом десяти днів з дня його проголошення.

Особи, які брали участь у справі але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Суддя Кривошея С.С.