Справа № 590/378/16-ц
Провадження № 6/590/5/16
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"09" червня 2016 р.

Ямпільський районний суд Сумської області

в складі: головуючого-судді - Сатарової О.В.,

при секретарі - Данченко І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Ямпіль Сумської області справу за поданням державного виконавця Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника-фізичної особи, -

встановив:

Державний виконавець Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 09.06.2016 року звернулась до Ямпільського районного суду Сумської області з поданням, погодженим з начальником Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби, про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України боржника фізичної особи ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування подання зазначено, що на виконанні у відділі державної виконавчої служби знаходиться виконавчий лист № 2-529 від 18.02.2008 року, виданого Ковпаківським районним судом м.Суми про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку /доходу/, але не менше 30% прожиткового мінімуму на утримання сина ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2.

Як зазначено в поданні державного виконавця, боржник ОСОБА_2 сплачує аліменти, але не систематично і не в повному обсязі. Станом на 06.06.2016 року загальна сума боргу складає 20 518,47 грн.

Державний виконавець зазначає, що ним вчиняються всі передбачені законодавством дії щодо примусового виконання рішення суду, боржник ухиляється від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, з цих підстав державний виконавець просить тимчасово обмежити боржника у праві виїзду за межі України до виконання ним своїх зобовязань.

Державний виконавець в судове засідання не зявився, до суду надав письмове клопотання про розгляд подання без його участі.

Розглянувши вказане подання, дослідивши письмові матеріали додані до нього, суд вважає, що подання не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Згідно зі ст.2 Протоколу №4 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, хто законно перебуває на території будь-якої держави, має право вільно пересуватися і вільно вибирати місце проживання в межах цієї території. Кожен є вільним залишати будь-яку країну, включно зі своєю власною. На здійснення цих прав не можуть бути встановлені жодні обмеження, крім тих, що передбачені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної чи громадської безпеки, для підтримання публічного порядку, запобігання злочину, для захисту здоров'я чи моралі або з метою захисту прав і свобод інших осіб. Права, викладені в пункті 1, також можуть у певних місцевостях підлягати обмеженням, що встановлені згідно із законом і виправдані суспільними інтересами в демократичному суспільстві.

Відповідно до ст. 377-1 ЦПК України питання про тимчасове обмеження боржника-фізичної особи або керівника боржника-юридичної особи у праві виїзду за межі України при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням органу державної виконавчої служби за поданням державного виконавця, погодженим з начальником відділу державної виконавчої служби. Суд негайно розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, без виклику чи повідомлення сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного виконавця.

З аналізу вищезазначених норм вбачається, що заборона виїзду за кордон є одним з найсуворіших заходів, що сприяє примусовому виконанню судових рішень, так як повязаний з обмеженням конституційного права людини на вільне пересування та вибір місця проживання.

Крім того, слід зазначити що право державного виконавця на звернення з поданням до суду про тимчасове обмеження у праві виїзду за кордон виникає лише у разі ухилення боржника від виконання, покладених на нього рішенням суду, зобовязань, тобто наявність лише самого зобовязання не наділяє державного виконавця правом на звернення до суду з поданням про тимчасове обмеження боржника у праві виїзду за кордон. Окрім того, факт ухилення має підтверджуватись сукупністю доказів, які державний виконавець повинен зазначити у поданні.

На момент звернення до суду з поданням факт ухилення боржника від виконання зобовязань, покладених на нього рішенням, повинен вже відбутися і бути обєктивно наявним та вбачатися з матеріалів виконавчого провадження.

Відповідно до розяснень Верховного Суду України, викладених у Листі від 01.02.2013 року «Судова практика щодо вирішення питання про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України», ухилення від виконання зобовязань, покладених на боржника рішенням варто розуміти як будь-які свідомі діяння (дії або бездіяльність) боржника, спрямовані на невиконання відповідного обовязку у виконавчому провадженні, коли виконати цей обовязок у нього є всі реальні можливості (наприклад, наявність майна, грошових коштів тощо) і цьому не заважають будь-які незалежні від нього обєктивні обставини (непереборної сили, події тощо).

З подання державного виконавця та матеріалів доданих до нього встановлено, що у провадженні органу державної виконавчої служби знаходиться виконавче провадження № 6807287 від 24.03.2008 року по примусовому виконанню виконавчого листа Ковпаківського районного суду м.Суми № 2-529. Відповідно до вимог ст.27 Закону України «Про виконавче провадження» державним виконавцем розпочато примусове виконання рішення суду, 24.03.2008 року винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, пунктом 2 цієї постанови боржнику був наданий строк для добровільного виконання рішення суду.

Державним виконавцем було зроблено ряд запитів, а саме до: державної інспекції сільського господарств України в Сумській області щодо наявності зареєстрованої за боржником сільськогосподарської/будівельної техніки; відділу Держгеокадастру в Ямпільському районі щодо наявності зареєстрованих земельних ділянок; ВДАІ при Ямпільському РВ УМВС України в Сумській області щодо наявності зареєстрованих транспортних засобів, УПФУ та Державної податкової служби України, щодо джерел отримання доході та наявності банківських рахунків.

В той же час, з довідки-розрахунку заборгованості по аліментах вбачається, що боржником періодично сплачувалися грошові кошти на погашення боргу. В 2016 році сума добровільної сплати складає 1500,00 грн.

Таким чином, державним виконавцем не наведено жодних доводів, підтверджених належними доказами, про вчинення боржником дій, які б фактично перешкоджали звернути стягнення на належне йому майно чи грошові кошти та те, що боржник дійсно ухиляється від виконання зобовязань, покладених рішенням суду та має наміри залишити територію України.

Саме невиконання боржником самостійно зобовязань не може свідчити про ухилення боржника від виконання покладених на нього рішенням обовязків.

Відсутні будь-які докази і того, що ОСОБА_2 взагалі має документований паспортом громадянина України для виїзду за кордон та має намір виїхати за межі України. Сам по собі акт держаного виконавця від 02.06.2016 року, в такому вигляді, в якому подано до суду, не свідчить про факт того, що боржник дійсно збирається виїхати за межі України.

Всупереч вимог ст.ст.10, 60 ЦПК України держаний виконавець не довів належними доказами факту ухилення від виконання рішення суду боржником, а сама наявність заборгованості за виконавчим листом про таке ухилення не свідчить, а тому суд не вбачає підстав для застосування передбаченого ст.377-1 ЦПК України, ч.2 ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», п.18 ч.3 ст.11 Закону України «Про виконавче провадження» обмеження гарантованого ст.33 Конституції України і ст.313 ЦК України права особи на свободу пересування.

За таких обставин, суд вважає, що подання державного виконавця про тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України є передчасним, оскільки наведені у ньому обставини і додані до нього документи не можуть бути в даному випадку визнані такими, що свідчать про умисне ухилення боржника - фізичної особи від виконання рішення суду в контексті положень ст.377-1 ЦПК України, ст.6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» та ст.11 Закону України «Про виконавче провадження», тому підстав для встановлення щодо ОСОБА_2 такого обмеження немає.

Керуючись ст.33 Конституції України,ст.ст.11, 31, 52, 68 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст.1, 6 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», ст.ст.10, 377-1 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Подання державного виконавця Ямпільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції ОСОБА_1 про тимчасове обмеження у праві виїзду за межі України громадянина ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена до апеляційного суду Сумської області шляхом подачі апеляційної скарги через Ямпільський районний суд Сумської області протягом 5 днів з дня проголошення ухвали, а особами, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні, - протягом 5 днів з дня отримання копії ухвали.

Суддя Ямпільського районного суду

Сумської області ОСОБА_5