Справа № 462/5919/15-ц
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 лютого 2016 року Залізничний районний суд м. Львова в складі:

головуючого - судді Боровкова Д.О.,

при секретарі Журавльовій А.С.,

розглянувши в відкритому судовому засіданні в приміщенні суду м. Львова цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції, про визнання недійсним удочеріння

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася із позовом до ОСОБА_2, міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції про визнання удочеріння недійсним, поновлення запису про народження в актах запису цивільного стану. У позовній заяві зазначає, що рішенням №516 від 25 липня 1978 року виконавчий комітет Ленінської районної ради народних депутатів м. Львова дозволив ОСОБА_3 удочерити її, на той час ОСОБА_4, ухваливши при цьому змінити прізвище в актовому записі про народження на ІНФОРМАЦІЯ_2, а по батькові та ІНФОРМАЦІЯ_2 відповідно. На виконання цього розпорядчого акту пізніше було змінене й свідоцтво про народження дитини. Проведене удочеріння вважає недійсним по причині його фіктивності, оскільки ОСОБА_3 не мав наміру і об'єктивно не міг встановити з нею усталені відносини, притаманні батьку і доньці. Шлюб вітчима з її матір'ю носив нетривалий характер, а усиновлювачем вітчим не міг бути взагалі, а не тільки стосовно неї, тому що хворів на хронічне тяжке захворювання, котре перешкоджало реалізації права на усиновлення чи удочеріння чужої дитини.

У судовому засіданні позивачка заявлений і уточнений позов підтримала, дала пояснення, аналогічні за своїм змістом до уточнених в судовому засіданні вимог. Пояснила, що ОСОБА_3, котрий її удочерив, страждав на хронічний алкоголізм ще задовго до усиновлення, систематично стаціонарно лікувався у психіатричній лікарні з аналогічним діагнозом, жив не з її мамою, а за іншою адресою, в тому числі після проведення удочеріння. Сім'ї з її мамою так і не створив. Ніколи не цікавився її життям, не відвідував батьківські збори у школі, не займався її, позивачки, вихованням. Байдуже ставився до обов'язків батька, що виникли в силу удочеріння. У 1988 році ОСОБА_3, перебуваючи на стаціонарному лікуванні від алкоголізму, помер прямо в лікарні. Вважає, що акт удочеріння носив фіктивний характер, просить такий визнати недійсним, а позов - задовольнити. Вважає, що якщо б про хворобу ОСОБА_3 було відомо виконкому Ленінської ради народних депутатів на час удочеріння, рішення не було б прийняте.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, про час та місце якого повідомлялася належним чином, не з'явилася, подала суду письмову заяву, у якій заявлений до неї позов визнала повністю, просила такий задовольнити з заявлених у позовній заяві підстав, крім того, зазначила, що ніколи ніяких документів, які б давали підставу ОСОБА_3 удочерити її доньку вона не підписувала.

Представник відповідача міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції у судове засідання, про час та місце якого повідомлявся неодноразово і належним чином, у черговий раз не з'явився. Самим відповідачем на адресу суду скеровано заяву, у якій міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції просить справу слухати у відсутності його представника, при вирішенні спору покладається н рішення суду, просить вирішити справу на підставі чинного законодавства. Суд знаходить за можливе подану стороною спору заяву задовольнити, а справу слухати без участі представника відповідача, на підставі наявних доказів, достатніх для висновку про дійсні права та обов'язки сторін.

Заслухавши пояснення позивачки, її представника, котрі позов у судовому засіданні уточнили і підтримали, просили його задовольнити, дослідивши письмові докази по справі, суд задовольняє позов.

Відповідно до свідоцтва про народження НОМЕР_1 позивача батьками ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, є батько: ОСОБА_6, національність поляк, мати ОСОБА_2, національність росіянка, про що 01 грудня 1971 року був зроблений відповідний запис № 8270 /а.с.52/.

10 липня 1975 року шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_2 був розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу від 25 лютого 1976 року /а.с.48/.

29 квітня 1978 року між ОСОБА_3 та відповідачем ОСОБА_2 був укладений шлюб, останній після укладення шлюбу було присвоєне прізвище ОСОБА_3 /а.с.47/.

25 липня 1978 року виконком Ленінської ради народних депутатів прийняв рішення № 516 про удочеріння позивача ОСОБА_4, батько якої ОСОБА_6 на той час виїхав на постійне місце проживання у Польську народну республіку, дозволив записати ОСОБА_3 батьком дитини, змінити прізвище останньої на ОСОБА_3, по батькові на Олександрівна, виправити відповідні записи в актовому записі про народження ОСОБА_4 /а.с.42/.

Як убачається зі змісту зазначеного рішення, дитина, стосовно якої відбувалося удочеріння, є рідною дитиною дружини заявника, тобто ОСОБА_2 Проте, як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу вже 10 жовтня 1978 року (тобто дещо більше ніж через два місяці) шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був розірваний, про що свідчить свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_2 від 10 жовтня 1978 року /а.с.7/.

Суд погоджується із твердженнями позивачки, що причиною розірвання шлюбу послужило важке захворювання ОСОБА_3 на алкоголізм. Згідно з листом Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні від 10 лютого 2016 року № 1001-43 /а.с.66/, вже в 1974 році, тобто у віці 26 років і за чотири роки до удочеріння ОСОБА_3 вперше був госпіталізований до цього медичного закладу з діагнозом алкоголізм. Усього до своєї смерті усиновлювач сімнадцять разів лікувався з тотожним діагнозом і помер ІНФОРМАЦІЯ_3 року, перебуваючи на лікуванні у цій же лікарні.

Суд приходить до переконання, що за декілька місяців перебування у шлюбі після оформлення удочеріння вітчим об'єктивно не мав можливості стати для семирічної дитини батьком, належним чином виконувати добровільно взяті на себе обов'язки, займатися розвитком і вихованням доньки. Сама по собі юридична природа сімейних відносин, які породжуються актом удочеріння, при забезпеченні його таємниці передбачає тривале упродовж багатьох років спілкування між вітчимом та донькою, як між кровними родичами.

Відповідно до ст. 101 КЗпШС УРСР, що діяв на час удочеріння позивачки, усиновлення (удочеріння) допускалося лише щодо неповнолітніх дітей і тільки в їх інтересах.

Беручи до уваги кількість, частоту і тривалості стаціонарних лікувань ОСОБА_3 в психіатричній клініці, суд вважає, що удочеріння ним ОСОБА_4 у 1978 році не відповідало інтересам дитини, а сам ОСОБА_3 не міг належним чином виконувати батьківські обов'язки щодо цієї доньки.

Як убачається з пояснення позивача вона ніколи не називала ОСОБА_3 батьком та не вважала його таким.

Відповідно до ст. 120 КЗпШС УРСР усиновлення визнається недійсним, якщо воно було проведено на підставі підроблених документів, або без наміру породити відносини, встановлені для батьків і дітей (фіктивне усиновлення), або особою, яка не може бути усиновителем.

Враховуючи вищенаведене, суд дослідивши докази по справі в їх сукупності, вважає, що удочеріння позивача було проведене ОСОБА_3 без наміру породити відносини, встановлені для батьків і дітей, а відтак позовні вимоги є підставними, і тому удочеріння ОСОБА_3 ОСОБА_4 слід визнати недійсним.

Керуючись ст.ст. 10,11,60-62,209,212-215,218 ЦПК України

вирішив:

Позов задовольнити.

Удочеріння ОСОБА_3 ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1, проведене на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради народних депутатів м. Львова №516 від 25 липня 1978 року визнати недійсним.

Поновити в книзі записів актів цивільного стану попередній запис про народження ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до апеляційного суду Львівської області через Залізничний районний суд м. Львова шляхом подачі в десяти денний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.

Суддя:

Оригінал рішення.